ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2022/795

ze dne 10. září 2021

o státní podpoře, kterou schválila Itálie SA.48171 (2018/C) (ex 2018/NN, ex 2017/FC) společnosti Alitalia

(oznámeno pod číslem C(2021) 6659)

(Pouze italské znění je závazné)

(Text s významem pro EHP)

EVROPSKÁ KOMISE

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,

s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,

poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými ustanoveními (1) a s ohledem na tyto připomínky,

vzhledem k těmto důvodům:

1. POSTUP

(1) Ve dnech 5., 12. a 15. května 2017 předložily letecké společnosti Ryanair Ltd (dále jen „Ryanair“), Adria Airways d.o.o. (dále jen „Adria“) a IAG International Airlines Group S.A. (dále jen „IAG“) (společně dále jen „stěžovatelé“) Komisi tři formální stížnosti, v nichž tvrdí, že Itálie poskytla společnosti Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. in amministrazione straordinaria (dále jen „Alitalia“) protiprávní a neslučitelnou státní podporu. Stěžovatelé uvedli, že dne 2. května 2017 italské orgány poskytly společnosti Alitalia podporu likvidity ve formě úvěru ve výši 600 milionů EUR (dále jen „původní úvěr“) a že tento úvěr představuje protiprávní a neslučitelnou státní podporu.

(2) Dne 14. června 2017 předala Komise dané stížnosti italským orgánům a požádala je o objasnění záležitostí v nich uvedených. Italské orgány na tuto žádost odpověděly dne 18. července 2017 a Komise tuto odpověď předala stěžovatelům dne 30. listopadu 2017.

(3) Ve dnech 20. června, 12. září a 16. října 2017 předložila společnost IAG další informace a aktualizované skutečnosti týkající se rozšíření sítě linek společnosti Alitalia po poskytnutí původního úvěru.

(4) Dne 30. října 2017 předložila společnost Adria informace, v nichž tvrdila, že na základě nařízení s mocí zákona č. 148 ze dne 16. října 2017 s názvem „Nezbytná ustanovení týkající se finančních záležitostí a naléhavých potřeb“ (Disposizioni urgenti in materia finanziaria e per esigenze indifferibili) (2) (dále jen „nařízení s mocí zákona č. 148/2017“) bylo stanoveno poskytnutí dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR ve prospěch společnosti Alitalia (dále jen „dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR“), čímž celková výše úvěru dosáhla 900 milionů EUR (původní úvěr a dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR společně dále jen „dva/oba státní úvěry“).

(5) Komise dne 21. prosince 2017 zaslala italským orgánům žádost o poskytnutí informací, na kterou italské orgány odpověděly 24. ledna 2018.

(6) Dne 23. ledna 2018 Itálie oznámila, že poskytne dva státní úvěry jako podporu na záchranu ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci nefinančních podniků v obtížích (3) (dále jen „pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci“).

(7) Dopisem ze dne 23. dubna 2018 Komise oznámila Itálii své rozhodnutí zahájit ve věci výše uvedených dvou státních úvěrů řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.

(8) Rozhodnutí Komise o zahájení řízení (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 20. července 2018. Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení.

(9) Komise obdržela připomínky od Italské republiky v dopisech ze dne 25. května 2018 a 25. září 2018 a od tří zúčastněných stran: i) společnosti Aegean Airlines S.A. (dále jen „Aegean“), ii) zúčastněné strany, která požádala, aby její totožnost nebyla Itálii zpřístupněna podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EU) 2015/1589 (4) (dále jen „anonymní zúčastněná strana“) a iii) společnosti Ryanair. Dne 15. listopadu 2018 a 17. ledna 2019 zaslala Komise připomínky tří zúčastněných stran italským orgánům a vyzvala je k předložení jejich připomínek, které byly zaslány dopisem ze dne 20. března 2019.

(10) Komise požádala italské orgány o dodatečná vysvětlení dne 17. září 2018, 23. listopadu 2018, 6. a 11. prosince 2018, 26. února 2019, 10. května 2019 a 2. července 2019. Dne 19. září 2019 a 28. října 2019 zaslala Komise upomínky týkající se chybějících odpovědí na žádost o poskytnutí informací ze dne 2. července 2019.

(11) Italské orgány předložily Komisi další připomínky a informace dne 1. října 2018, 9. a 27. listopadu 2018, 17. prosince 2018, 25. ledna 2019, 11. února 2019, 1. a 18. dubna 2019, 15. května 2019, 3. a 12. června 2019, 9. července 2019, 6. srpna 2019, 2. a 17. října 2019 a 19. listopadu 2019.

(12) Zástupci jednotlivých útvarů Komise se několikrát setkali se zástupci italských orgánů, mimo jiné v těchto dnech: 15. června 2017, 26. července 2017, 9. února 2018, 13. dubna 2018, 27. září 2018, 14. listopadu 2018, 14. prosince 2018, 16. ledna 2019, 20. února 2019, 21. února 2019, 9. dubna 2019, 20. června 2019, 26. července 2019 a 27. září 2019.

(13) Zástupci Komise se rovněž setkali se zástupci společnosti Alitalia (dne 21. února 2019 a 9. dubna 2019), společnosti Aegean (dne 10. ledna 2019) a anonymní zúčastněné strany (dne 21. března 2019).

(14) Dne 7. března 2019 podala společnost Adria (5) novou stížnost, v níž tvrdí, že odložení splatnosti obou státních úvěrů představuje protiprávní a neslučitelnou podporu. Dne 22. března 2019 předala Komise tuto stížnost italským orgánům a požádala je o objasnění záležitostí v ní uvedených. Itálie na tuto žádost odpověděla 6. srpna 2019.

2. POPIS OBOU STÁTNÍCH ÚVĚRŮ A RELEVANTNÍ SKUTEČNOSTI

2.1. Dva státní úvěry poskytnuté italským státem

(15) Dne 23. dubna 2018 zahájila Komise formální vyšetřovací řízení ve věci dvou státních úvěrů (dále jen „opatření“).

(16) První úvěr byl poskytnut na základě nařízení s mocí zákona č. 55 ze dne 2. května 2017 s názvem“Nezbytná opatření k zajištění kontinuity služeb poskytovaných společností Alitalia S.p.A.“ (Misure urgenti per assicurare la continuità del servizio svolto da Alitalia S.p.A.) (6) (dále jen „nařízení s mocí zákona č. 55/2017“). Dne 2. května 2017 byla na společnost Alitalia S.p.A. uvalena mimořádná správa (amministrazione straordinaria) (viz 41. bod odůvodnění).

(17) Článek 1 nařízení s mocí zákona č. 55/2017 stanoví, že: „Aby se předešlo přerušení poskytování služeb společnosti Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A. in amministrazione straordinaria pro letecká spojení v rámci území státu a s ním, včetně těch, na která se vztahují povinnosti veřejné služby ve smyslu platných evropských právních předpisů, a to s přihlédnutím k vážným sociálním obtížím a vážným nepříjemnostem pro uživatele, které by takové přerušení způsobilo, se poskytuje úročený úvěr ve výši šesti set milionů eur na dobu šesti měsíců, […] ve prospěch společnosti Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A. in amministrazione straordinaria, který má být použit pro naléhavé potřeby řízení samotné společnosti a ostatních společností skupiny, na něž se vztahuje mimořádné správní řízení […]“. Ačkoli právní předpisy, které upravují poskytování podpory, definují toto opatření jako „financování“ a Itálie se společností Alitalia neuzavřela úvěrovou smlouvu, Komise používá pro toto opatření pojem „úvěr“, protože na splácení financování by se vztahovaly úroky.

(18) Stát poskytl původní úvěr s úrokovou sazbou ve výši 6měsíční sazby Euribor plus 1 000 bazických bodů a ten měl být splacen do šesti měsíců od jeho poskytnutí, tj. do 5. listopadu 2017. Původní úvěr měl při splácení přednost před jakýmkoli jiným dluhem, který společnosti Alitalia vznikl v rámci mimořádného správního řízení.

(19) Itálie nejprve na základě nařízení s mocí zákona č. 148/2017 prodloužila splatnost úvěru o šest měsíců, a to do 5. května 2018, a následně, na základě zákona č. 172 ze dne 4. prosince 2017 (7) (dále jen „zákon č. 172/2017“), do 30. září 2018. Další prodloužení splatnosti původního úvěru do 15. prosince 2018 bylo stanoveno nařízením s mocí zákona č. 38/2018 ze dne 27. dubna 2018. Toto datum splatnosti bylo následně ještě několikrát změněno (viz oddíl 2.2.1).

(20) Dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR poskytla Itálie na základě nařízení s mocí zákona č. 148/2017, který navýšil státní financování na 900 milionů EUR.Ustanovení čl. 12 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 148/2017 stanoví, že: „Aby bylo zaručeno plnění závazků v oblasti dopravy převzatých v mimořádném správním řízení do okamžiku prodeje podniku bez přerušení poskytování služeb v oblasti letecké dopravy a aby byl do uskutečnění prodeje podniku zajištěn běžný provoz leteckého spojení v rámci území státu a s ním, který zajišťují společnosti uvedené v odstavci 1 výše, zvyšuje se částka financování […] o 300 milionů EUR, která má být vyplacena v roce 2018“. Vzhledem k tomu, že dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR byl poskytnut jako navýšení původního úvěru, byly uplatněny stejné podmínky jako u původního úvěru, včetně úrokové sazby, s výjimkou data splatnosti. Splatnost obou úvěrů byla následně sjednocena (viz oddíl 2.2.1).

(21) Podle nařízení s mocí zákona č. 148/2017 měl stát v roce 2018 poskytnout společnosti Alitalia dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR, který měl být splacen do 31. prosince 2018. Uvedeným nařízením s mocí zákona byla rovněž prodloužena lhůta pro ukončení řízení o vyjádření zájmu (viz oddíl 2.6), aby byl umožněn prodej podniku společnosti Alitalia, a to do 30. dubna 2018.

2.2. Časový harmonogram pro vyplacení obou státních úvěrů

(22) Původní úvěr a dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR byly poskytnuty na základě právních předpisů a měly být vyplaceny po přijetí vyhlášky ministerstva hospodářského rozvoje po dohodě s ministerstvem hospodářství a financí. Podle těchto právních předpisů byly oba státní úvěry financovány z rozpočtu přiděleného ministerstvu hospodářského rozvoje.

(23) Podle nařízení s mocí zákona č. 55/2017 byl původní úvěr poskytnut s cílem zabránit přerušení poskytování služeb společnosti Alitalia, na niž byla uvalena mimořádná správa, pro letecká spojení v rámci území státu a s ním, včetně těch, na která se vztahují povinnosti veřejné služby, a to s přihlédnutím k vážným sociálním obtížím a vážným nepříjemnostem pro uživatele, které by takové přerušení letů provozovaných společností Alitalia způsobilo.

(24) Původní úvěr měl být vyplacen na základě vyhlášky ministra hospodářského rozvoje po dohodě s ministrem hospodářství a financí do pěti dnů od zahájení mimořádného správního řízení a měl být použit pro naléhavé potřeby řízení samotné společnosti a ostatních společností skupiny, na které se vztahuje mimořádné správní řízení. Mezi naléhavé potřeby řízení patřily také potřeby týkající se systémů mezinárodní regulace hospodářských vztahů s dopravci.

(25) Dne 4. května 2017 požádali mimořádní správci společnosti Alitalia o urychlenou zálohu ve výši 240 milionů EUR na úvěr ve výši 600 milionů EUR.Podle italských orgánů bylo hlavním cílem i) zabránit ztrátě likvidity potřebné k výkonu obchodní činnosti společnosti Alitalia ve dnech bezprostředně následujících po zahájení mimořádného správního řízení a ii) umožnit společnosti Alitalia zaplatit záruku požadovanou Mezinárodním sdružením leteckých dopravců („IATA“). Bez zaplacení záruky by hrozilo, že bude společnost Alitalia vyloučena ze systémů (8) provozovaných sdružením IATA, které jsou nezbytné k zachování provozu. Tato záruka byla zaplacena v květnu 2017.

(26) V říjnu 2017 byla společnosti Alitalia vyplacena druhá část původního úvěru ve výši 360 milionů EUR. Podle italských orgánů byla tato tranše poskytnuta na žádost mimořádných správců s cílem zajistit, aby společnost Alitalia měla k dispozici finanční prostředky nezbytné pro zachování pravidelných spojů až do ukončení prodeje příslušných aktiv společnosti.

(27) Podle nařízení s mocí zákona č. 148/2017, na základě kterého byl poskytnut dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR, byl tento úvěr poskytnut s cílem zajistit, aby společnost Alitalia a ostatní společnosti ve skupině mohly plnit své závazky v oblasti letecké dopravy bez přerušení až do dne prodeje podniku Alitalia.

(28) Nařízení s mocí zákona č. 148/2017 bylo přeměněno zákonem č. 172/2017, v němž se uvádí, že prodloužení úvěru je nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno plnění závazků společnosti Alitalia v oblasti dopravy.

(29) Dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR byl společnosti Alitalia vyplacen 15. ledna 2018.

2.2.1. Sjednocení splatnosti obou státních úvěrů

(30) Nařízení s mocí zákona č. 38 ze dne 27. dubna 2018 stanovilo další prodloužení splatnosti původního úvěru do 15. prosince 2018. Toto nařízení s mocí zákona rovněž stanovilo na stejný den i nové datum splatnosti dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR, čímž byla sjednocena splatnost původního úvěru a dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR.

(31) Nařízení s mocí zákona č. 135 ze dne 14. prosince 2018 stanovilo dobu splatnosti obou státních úvěrů na třicet dní ode dne účinnosti prodeje podniku společnosti Alitalia, a v každém případě nejpozději do 30. června 2019.

2.2.2. Ustanovení nařízení s mocí zákona o hospodářském růstu

(32) Dne 30. dubna 2019 přijala Itálie nařízení s mocí zákona č. 34 o „naléhavých opatřeních pro hospodářský růst a řešení konkrétních krizových situací“ (9) (Misure urgenti per la crescita economica e per la risoluzione di specifiche situazioni di crisi)(dále jen „nařízení o hospodářském růstu“), které stanoví: a) zrušení přednosti obou státních úvěrů před veškerými ostatními dluhy, které společnost Alitalia v rámci mimořádného správního řízení převzala, b) prodloužení splatnosti obou státních úvěrů až do doby, než budou aktiva společnosti Alitalia prodána v rámci mimořádného správního řízení, c) zaplacení úroků splatných státu ode dne vyplacení obou státních úvěrů společnosti Alitalia nejpozději do 31. května 2019, d) povolení ministerstva hospodářství a financí použít naběhlé úroky z obou státních úvěrů k upsání akcií v nově vytvořené společnosti, na kterou budou převedena aktiva společnosti Alitalia.

(33) V důsledku nařízení o hospodářském růstu přestaly úroky z obou státních úvěrů nabíhat počínaje dnem 31. května 2019.

(34) Dne 2. prosince 2019 bylo nařízení o hospodářském růstu změněno nařízením s mocí zákona č. 137 s názvem „Nezbytná ustanovení k zajištění kontinuity služeb poskytovaných společnostmi Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A. a Alitalia Cityliner S.p.A. in amministrazione straordinaria“ (10), na základě kterého byla sjednocena splatnost úroků se splatností hlavního úvěru tím, že bylo stanoveno prodloužení splatnosti jistiny a úroků až do doby, než budou v rámci mimořádného správního řízení prodána aktiva společnosti Alitalia.

(35) Posouzení obou státních úvěrů jako jediného opatření je uvedeno v oddíle 5.1.4.1.1.

2.3. Příjemce

(36) Příjemcem opatření je společnost Alitalia – Società Aerea Italiana – S.p.A. in amministrazione straordinaria (dále jen „Alitalia“) spolu se svými přímo i nepřímo ovládanými dceřinými společnostmi.

(37) Jak nařízení s mocí zákona č. 55/2017, které tvoří právní základ původního úvěru, tak nařízení-s mocí zákona č. 148/2017, které tvoří právní základ dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR, stanoví, že oba státní úvěry budou poskytnuty ve prospěch společnosti Alitalia. Na základě nařízení s mocí zákona č. 55/2017 se poskytuje „úročený úvěr ve výši šesti set milionů eur […] ve prospěch společnosti Alitalia – Società Aerea Italiana S.p.A.“ (viz 17. bod odůvodnění); nařízení s mocí zákona č. 148/2017 odkazuje na financování poskytnuté na základě nařízení s mocí zákona č. 55/2017 a stanoví poskytnutí dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR ve prospěch společnosti Alitalia.

(38) Alitalia je letecká dopravní společnost se sídlem ve Fiumicinu (Řím), která měla ke dni 31. prosince 2017 celkem 11 377 zaměstnanců (11). Vlastnická struktura společnosti Alitalia a struktura skupiny Alitalia jsou uvedeny v grafu 1 (12) a akcionáři společnosti Compagnia Aerea Italiana S.p.A. (dále jen „CAI“) (13) v květnu 2019 jsou uvedeni v tabulce 1. Graf 1 Vlastnická struktura společnosti Alitalia a struktura skupiny Alitalia k 23. lednu 2018 L1412022CS4710120220516CS0008.0001491502NÁVRHDOPORUČENÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU-GRUZIE č. 1/2022ze dne …k programu přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027RADA PŘIDRUŽENÍ EU-GRUZIE,s ohledem na Dohodu o přidružení mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Gruzií na straně druhé,vzhledem k těmto důvodům:(1)Dohoda o přidružení mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Gruzií na straně druhéÚř. věst. EU L 261, 30.8.2014, s. 4. (dále jen dohoda) byla podepsána dne 27. června 2014 a vstoupila v platnost dne 1. července 2016.(2)Podle čl. 406 odst. 1 dohody je Rada přidružení zmocněna k přijímání doporučení za účelem dosažení cílů dohody.(3)Podle čl. 420 odst. 1 dohody mají strany přijmout veškerá obecná nebo zvláštní opatření nutná k plnění svých závazků, které pro ně z dohody vyplývají, a zajistit dosažení v ní uvedených cílů.(4)Článek 11 jednacího řádu Rady přidružení stanoví možnost přijímat rozhodnutí a vydávat doporučení písemným postupem, jestliže se tak obě smluvní strany dohodnou.(5)Unie a Gruzie se rozhodly upevnit své partnerství tím, že se dohodnou na souboru priorit na období 2021–2027 (dále jen program přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027) pro společnou činnost směřující k dosažení cílů politického přidružení a hospodářské integrace stanovených v dohodě.(6)Strany dohody se dohodly na znění programu přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027, který bude podporovat provádění dohody, přičemž se zaměří na spolupráci v oblasti společně určených sdílených zájmů,PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:Článek 1Rada přidružení doporučuje, aby strany provedly program přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027, jak je uveden v přílozeViz dokument ST 8327/22 AD 2 na stránkách https://register.consilium.europa.eu..Článek 2Program přidružení EU-Gruzie na období 2021–2027, jak je uveden v příloze, nahrazuje program přidružení EU-Gruzie, který byl přijat dne 20. listopadu 2017.Článek 3Toto doporučení nabývá účinku dnem přijetí.V Tbilisi dne [den měsíc rok].Za Radu přidruženípředseda nebo předsedkyně Tabulka 1 Akcionáři společnosti CAI v květnu 2019. (Pokud je Komisi známo, nedošlo ve vlastnické struktuře k žádným změnám.) L1412022CS4710120220516CS0008.0001491502NÁVRHDOPORUČENÍ RADY PŘIDRUŽENÍ EU-GRUZIE č. 1/2022ze dne …k programu přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027RADA PŘIDRUŽENÍ EU-GRUZIE,s ohledem na Dohodu o přidružení mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Gruzií na straně druhé,vzhledem k těmto důvodům:(1)Dohoda o přidružení mezi Evropskou unií a Evropským společenstvím pro atomovou energii a jejich členskými státy na jedné straně a Gruzií na straně druhéÚř. věst. EU L 261, 30.8.2014, s. 4. (dále jen dohoda) byla podepsána dne 27. června 2014 a vstoupila v platnost dne 1. července 2016.(2)Podle čl. 406 odst. 1 dohody je Rada přidružení zmocněna k přijímání doporučení za účelem dosažení cílů dohody.(3)Podle čl. 420 odst. 1 dohody mají strany přijmout veškerá obecná nebo zvláštní opatření nutná k plnění svých závazků, které pro ně z dohody vyplývají, a zajistit dosažení v ní uvedených cílů.(4)Článek 11 jednacího řádu Rady přidružení stanoví možnost přijímat rozhodnutí a vydávat doporučení písemným postupem, jestliže se tak obě smluvní strany dohodnou.(5)Unie a Gruzie se rozhodly upevnit své partnerství tím, že se dohodnou na souboru priorit na období 2021–2027 (dále jen program přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027) pro společnou činnost směřující k dosažení cílů politického přidružení a hospodářské integrace stanovených v dohodě.(6)Strany dohody se dohodly na znění programu přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027, který bude podporovat provádění dohody, přičemž se zaměří na spolupráci v oblasti společně určených sdílených zájmů,PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:Článek 1Rada přidružení doporučuje, aby strany provedly program přidružení EU-Gruzie na období 2021-2027, jak je uveden v přílozeViz dokument ST 8327/22 AD 2 na stránkách https://register.consilium.europa.eu..Článek 2Program přidružení EU-Gruzie na období 2021–2027, jak je uveden v příloze, nahrazuje program přidružení EU-Gruzie, který byl přijat dne 20. listopadu 2017.Článek 3Toto doporučení nabývá účinku dnem přijetí.V Tbilisi dne [den měsíc rok].Za Radu přidruženípředseda nebo předsedkyně

(39) V době, kdy bylo se společností Alitalia zahájeno mimořádné správní řízení, vlastnila tato společnost celý základní kapitál společností Alitalia CityLiner S.p.A. (dále jen „Cityliner“) a Challey Ltd.Regionální letecká společnost Cityliner, jejímž stoprocentním vlastníkem je skupina Alitalia (14), poskytuje přepravní kapacitu společnosti Alitalia (15)a pokrývá část sítě letů na krátkou vzdálenost. Společnost Challey Ltd je subholdingová společnost se sídlem v Irsku, která následně ovládá další společnosti rovněž se sídlem v Irsku (dále jen „irské dceřiné společnosti“), jež vlastní celý letadlový park provozovaný společnostmi Alitalia a CityLiner a registrovaný v Irsku, jakož i menšinové podíly v dalších částečně ovládaných společnostech. Na společnost Challey Ltd ani na její irské dceřiné společnosti se mimořádné správní řízení nevztahuje. Společnost Alitalia a její dceřiné společnosti tedy tvoří skupinu Alitalia (16) (dále jen „skupina Alitalia“). Vzhledem k tomu, že společnost Alitalia představuje naprostou většinu aktiv skupiny Alitalia a zaměstnává 97 % jejích zaměstnanců (17), jakékoli hodnocení týkající se skupiny platí i pro společnost Alitalia.

(40) Společnost Alitalia je ze 49 % vlastněna společností Etihad Investment Holding Company LLC a z 51 % společností MIDCO S.p.A., jejímž jediným vlastníkem je společnost CAI S.p.A. Od okamžiku nabytí společnosti Alitalia společností CAI S.p.A. v roce 2008 je společnost Alitalia neustále ve ztrátě. Společnost Alitalia se na začátku roku 2017 snažila vzchopit pomocí ambiciózního plánu, jenž počítal se snížením nákladů o více než 1 mld. EUR a za nímž stála především společnost Etihad jakožto akcionář společnosti Alitalia (dále jen „plán na ozdravení“, viz oddíl 4.2.1.1), což mělo umožnit dodatečné financování (2 mld. EUR, přičemž 900 mil. EUR by pocházelo z nových prostředků). Plán na ozdravení měl být realizován prostřednictvím předinsolvenčního řízení (18). K tomuto postupu (19) byl nutný souhlas zaměstnanců (20)coby adresátů úsporných opatření. V zaměstnaneckém referendu konaném dne 24. dubna 2017 byl však souhlas odepřen, neboť plánovaná opatření na snížení mzdových nákladů předpokládala mimo jiné snížení průměrné mzdy o 33 %. Vzhledem k tomu, že se plán na ozdravení realizovat nepodařilo a akcionáři další finanční prostředky neposkytli, byla na společnost Alitalia uvalena mimořádná správa.

2.4. Mimořádné správní řízení

(41) Na žádost představenstva společnosti Alitalia byla na společnost na základě nařízení ministra hospodářského rozvoje ze dne 2. května 2017 uvalena mimořádná správa. (21) Tímto nařízením byli rovněž jmenováni tři mimořádní správci pro účely řízení společnosti Alitalia. Rozsudkem soudu v Civitavecchia ze dne 11. května 2017 byl na společnost Alitalia prohlášen úpadek. Následně byla dne 12. května 2017 na základě nařízení italského ministerstva hospodářského rozvoje uvalena mimořádná správa i na společnost Cityliner. (22) Na společnost Cityliner byl prohlášen úpadek rozsudkem soudu v Civitavecchii dne 26. května 2017.

(42) Ve svém vyjádření ze dne 20. března 2019 italské orgány uvedly, že od okamžiku, kdy bylo se společností Alitalia zahájeno mimořádné správní řízení, již nemají soukromí akcionáři ve společnosti žádné řídicí ani kontrolní pravomoci. Místo nich byli podle právních předpisů upravujících mimořádnou správu řízením společnosti pověřeni mimořádní správci, a to až do okamžiku, dokud ministr hospodářského rozvoje neschválí plán mimořádné správy (dále jen „plán mimořádných správců“). Po přijetí tohoto plánu budou mimořádní správci oprávněni pod dohledem ministra hospodářského rozvoje prodat aktiva společnosti Alitalia.

(43) Dne 26. ledna 2018 předali mimořádní správci společnosti Alitalia ministrovi hospodářského rozvoje plán prodeje podniku společnosti Alitalia do jednoho roku (23)při zachování obchodní činnosti; plán byl schválen nařízením ministra ze dne 23. března 2018. Původní termín ukončení plánu prodeje aktiv, který byl stanoven na 7. května 2019, byl prodloužen na 23. března 2020.

(44) Postup prodeje aktiv uvedený v plánu mimořádné správy se týkal majetku společností Alitalia a Cityliner, které jsou obě pod mimořádnou správou.

2.4.1. Mimořádná správa (legislativní nařízení č. 270/1999, tzv. zákon Prodi-a)

(45) Mimořádná správa je druhem insolvenčního řízení stanoveným v legislativním nařízení č.270/1999 ze dne 8. července 1999 (24) (tzv. „zákon Prodi-a“), které upravuje pravidla záchrany velkých podniků v platební neschopnosti až po jejich restrukturalizaci nebo prodej majetku. Na podniky je uvalena mimořádná správa pouze tehdy, pokud se má za to, že je možné obnovit jejich hospodářskou rovnováhu.

(46) V rámci mimořádné správy jsou stávající akcionáři zbaveni svých rozhodovacích pravomocí, zatímco společnost pokračuje ve své obchodní činnosti. Řízení společnosti a správa jejího majetku přechází do kompetence mimořádných správců, které jmenuje soudce, jenž na společnost prohlásil úpadek. Mimořádní správci jednají v souladu s plánem mimořádné správy (restrukturalizace nebo prodej majetku) schváleným ministrem hospodářského rozvoje.

(47) Po zahájení mimořádného správního řízení budou dluhy vzniklé před tímto řízením zmrazeny a v důsledku pokračování obchodní činnosti se v pořadí posunou až za dluhy vzniklé za trvání mimořádné správy. „Super prioritní“ status dluhů vzniklých za trvání mimořádné správy je stanoven výslovným ustanovením zákona.

2.4.2. Mimořádná správa velkých podniků s nejméně 500 zaměstnanci a dluhem ve výši alespoň 300 milionů EUR (nařízení s mocí zákona č. 347/2003, tzv. zákon Marzano)

(48) Pro velké podniky s nejméně 500 zaměstnanci a dluhem ve výši alespoň 300 milionů EUR platí zvláštní dodatečná pravidla podle nařízení s mocí zákona č. 347 (25) ze dne 23. prosince 2003 (tzv. „zákon Marzano“). Na společnost Alitalia se vztahují ustanovení zákona Marzano, neboť jak je uvedeno v rozsudku, kterým byl na společnost Alitalia prohlášen úpadek, „počet zaměstnanců společnosti přesahuje po dobu nejméně jednoho roku pět set osob a společnost vykazuje dluhy v celkové výši přesahující tři sta milionů eur“ (26).

(49) Podle zákona Marzano mohou společnosti předložit návrh o uvalení mimořádné správy způsobem stanoveným v uvedeném zákoně přímo ministerstvu hospodářského rozvoje, a to i předtím, než soud rozhodne o jejich úpadku. Mimořádné správce jmenuje ministr hospodářského rozvoje, nikoli soudce, a tito správci vykonávají svou činnost pod jeho dohledem. Počáteční doba trvání mimořádné správy je 12 měsíců od schválení příslušného plánu ministerstvem hospodářského rozvoje, ale na základě nařízení ministra pro hospodářský rozvoj může být prodloužena o dalších 36 měsíců. V případě skupiny společností může být postup rozšířen kromě mateřské společnosti i na ostatní společnosti skupiny (jako v případě společnosti Cityliner).

(50) Pro společnosti poskytující základní veřejné služby navíc zákon Marzano stanoví, že: — mimořádní správci jsou oprávněni prodat majetek společnosti prostřednictvím vyjednávacího řízení (za předpokladu, že prodejní cena dohodnutá s kupujícím není nižší než tržní hodnota stanovená nezávislým znaleckým posudkem).

2.5. Veřejná prohlášení členů italské vlády

(51) Dne 25. dubna 2017, tj. den poté, kdy zaměstnanci zamítli plán na ozdravení, poskytl tehdejší ministr hospodářského rozvoje, do jehož portfolia kauza Alitalia spadala, rozhovor italskému deníku Corriere della Sera. Ministr vyloučil možnost znárodnění společnosti Alitalia i splacení dluhů společnosti státem. V odpovědi na otázku, zda bude společnosti Alitalia poskytnut překlenovací úvěr, však ministr uvedl, že vláda poskytne „nezbytné minimum k dokončení procesu [prodeje aktiv společnosti Alitalia mimořádnými správci]. Odstavit letadla je nemyslitelné, protože by to ohrozilo letecká spojení a poškodilo cestující, což by mělo mnohem větší přímé i nepřímé negativní důsledky“ (27).

(52) Dne 30. dubna 2017 byl ministr hospodářského rozvoje v rozhovoru pro média dotázán, z jakého důvodu není možné prohlásit na společnost Alitalia úpadek. Ministr vysvětlil, že úpadek společnosti Alitalia „by byl pro hrubý domácí produkt větším šokem než poskytnutí vládního úvěru na období šesti měsíců pro účely nalezení zájemce o koupi (…) Nemůžeme ji nechat ze dne na den zkrachovat, protože bychom tím ztratili spojení z jednoho konce země na druhý. Neexistují žádné další společnosti, které by byly okamžitě schopny zajistit letecké spojení; na určitou dobu by bylo zcela přerušeno“ (28).

(53) Dne 2. května 2017 se v jednom italském finančním deníku objevila zpráva, že tehdejší předseda vlády prohlásil, že skutečnost, že vláda „zasáhla nejen na výslovnou žádost valné hromady akcionářů, ale i ze své vlastní iniciativy, je aktem odpovědnosti těch, kteří mají zajistit občanům určité základní služby“ (29). Ve stejném článku ministr pro územní soudržnost a jižní Itálii zdůraznil, že: „Díky rozhodnutím rady ministrů ohledně společnosti Alitalia, mimořádné správy a šestiměsíčního překlenovacího úvěru, jsme zajistili všechny trasy. Letecké spojení s jihem je tedy zaručeno“.

(54) Dne 3. května 2017 se v tisku objevila zpráva, že tehdejší ministr hospodářského rozvoje prohlásil, že: „Strategií vlády bylo vždy minimalizovat dopad na veřejný rozpočet“ a […] vláda „se snažila vyhnout“ poskytnutí překlenovacího úvěru ve výši 600 mil. EUR. „Je to však nutné a nevyhnutelné zlo,“ protože „odstavit letadla ze dne na den by italské daňové poplatníky stálo mnohem více“. Podle téhož článku pak ministr připomněl, že „4,9 milionů rezervací letenek společnosti Alitalia bylo do zahraničí“ a že zastavení všeho by mělo významný negativní dopad na „... HDP [a na Itálii] a také na pověst společnosti, navíc […] letecké spojení s Itálií by bylo na určitý počet dní nebo týdnů přerušeno, a to je nemyslitelné“. Původní úvěr, pokračoval ministr, „proto slouží k tomu, aby se zabránilo zhoršení situace z ekonomického hlediska“ (30).

(55) Dne 15. října 2017 tehdejší ministr dopravy a infrastruktury v rozhovoru uvedl, že 300 milionů EUR přidělených společnosti Alitalia navíc mělo „zajistit klid mimořádným správcům. Společnost Alitalia nechceme nabízet ve výprodeji, ale prodat. Podívejte se, co se stalo se společností Air Berlin, kterou koupila Lufthansa: snížila počet letadel i zaměstnanců na polovinu. Rozbití klíčového podniku je však vždy prohrou pro všechny. Proto se u Alitalie snažíme uplatnit model „Meridiana“, tj. najít vhodného partnera, který by ji mohl zhodnotit“. Na otázku, zda je na příští vládě, aby se o společnost Alitalia postarala, ministr odpověděl: „nikoli nutně. Společnost je zde a bude tu i nadále. Zítra se uzavírají nabídky, uvidíme, co nám správci sdělí. Do Vánoc budeme znát budoucnost společnosti Alitalia. Tato vláda však nechce přijímat ukvapená rozhodnutí. (31)“

(56) Ve stejném duchu poté, co vláda odmítla nabídku společnosti Lufthansa (viz poznámka pod čarou k 61. bodu odůvodnění), tehdejší ministr dopravy a infrastruktury v rozhovoru zveřejněném dne 24. listopadu 2017 uvedl, že nabídka společnosti Lufthansa „není pro tak velkou zemi, jako je Itálie, a společnost, jako je Alitalia, s tisíci zaměstnanci, zajišťující jedna z nejdůležitějších leteckých spojení v zemi, dostačující. Počkáme, až nám bude předložen adekvátní plán obchodního rozvoje, který nabídne více než jen utrpení zaměstnanců. Máme čas do konce našeho vládního období, snažíme se získat co nejlepší podmínky. Krize společnosti Alitalia byla způsobena chybami, jichž se dopustilo vedení, nikoli trhem, který ve skutečnosti expanduje (32)“.

2.6. Postup prodeje společnosti Alitalia a jeho odklad

(57) Článek 1 nařízení s mocí zákona č. 55/2017 stanovil poskytnutí původního úvěru za podmínky, že za účelem přípravy plánu mimořádné správy zveřejní mimořádní správci do 17. května 2017 výzvu k vyjádření zájmu o nabytí nebo restrukturalizaci podniku Alitalia. Řízení zahájené touto výzvou, které mělo být uskutečněno do šesti měsíců od poskytnutí prvního financování, bylo založeno na zásadách transparentnosti, rovného zacházení a nediskriminace.

(58) Dne 17. května 2017 zveřejnili mimořádní správci v souladu s článkem 1 nařízení s mocí zákona č. 55/2017 výzvu k vyjádření zájmu za účelem rozhodnutí, zda by společnost Alitalia mohla být restrukturalizována nebo zda její aktiva budou muset být prodána formou prodeje podniku nebo formou prodeje jednotlivých jeho částí a smluv společnosti při zachování provozu podniku.

(59) Lhůta pro vyjádření zájmu byla stanovena do 21. července 2017. Dne 1. srpna 2017 zahájili mimořádní správci pověření ministrem hospodářského rozvoje výběrové řízení na prodej aktiv společností v mimořádné správě (Alitalia a Cityliner) jako podnikatelských jednotek, přičemž lhůta pro podání nabídek byla stanovena do 16. října 2017 a lhůta pro dokončení procesu prodeje do 5. listopadu 2017.

(60) Pro účely nabídky byla většina aktiv společností v mimořádné správě skupiny Alitalia (Alitalia a Cityliner) rozdělena na samostatné jednotky, které se skládají z: a) obchodní činnosti jako celku („kompletní závod“ nebo „jednotný závod“) nebo b) činnosti v oblasti letecké dopravy („letecký závod“) a c) činnosti v oblasti pozemního odbavování („pozemní závod“). Letecký podnik zahrnoval jmění a právní vztahy společností v mimořádné správě týkající se činnosti v oblasti letecké dopravy, včetně letadlového parku, letištních časů, značky, letadel vlastněných irskými dceřinými společnostmi a leasingových smluv a smluv o údržbě. Pozemní podnik zahrnoval jmění a právní vztahy společností v mimořádné správě týkající se poskytování služeb pozemního odbavování na letišti třetím osobám. Kompletní podnik zahrnoval jmění a právní vztahy leteckého podniku a pozemního podniku. Uchazeč si mohl sám určit rozsah nabídky na koupi.

(61) Nařízení s mocí zákona č. 148/2017, kterým bylo stanoveno poskytnutí dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR, prodloužilo původní lhůtu pro dokončení procesu prodeje z 5. listopadu 2017 na 30. dubna 2018. V návaznosti na negativní výsledek řízení o vyjádření zájmu (33) bylo v rámci mimořádného správního řízení dne 22. prosince 2017 zahájeno nové vyjednávací řízení (34) o prodeji aktiv společnosti Alitalia.

(62) Lhůta pro uskutečnění vyjednávacího řízení, která byla nejprve stanovena do 10. dubna 2018, byla později prodloužena do 31. října 2018. Na konci vyjednávacího řízení dne 31. října 2018 byly obdrženy čtyři návrhy (35). Mimořádní správci uznali za platnou pouze nabídku italské železniční společnosti Ferrovie dello Stato (FS), která byla kryta dluhopisy ve výši 17,5 milionu EUR. Vzhledem k tomu, že tato nabídka byla podmíněná, byla společnosti FS stanovena nová lhůta pro předložení závazné nabídky, která byla několikrát prodloužena, naposledy do 21. listopadu 2019.

(63) K uvedenému datu společnost FS konečnou závaznou nabídku nepředložila. Komise dospěla k závěru, že vzhledem k tomu, že nabídka předložena nebyla, má se za to, že proces prodeje nebyl úspěšný (36).

2.7. Rozhodnutí o zahájení řízení

(64) V rozhodnutí o zahájení řízení Komise zaujala předběžné stanovisko, že oba státní úvěry představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.

(65) Komise zejména dospěla k názoru, že oba státní úvěry mohly společnosti Alitalia poskytnout hospodářskou výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Tvrzení, že Itálie při poskytnutí dvou státních úvěrů společnosti Alitalia jednala jako subjekt v tržním hospodářství, nebylo prokázáno.

(66) Pokud jde o slučitelnost podpory, Komise dospěla k názoru, že společnost Alitalia je podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro podporu na záchranu a restrukturalizaci, a zaujala předběžné stanovisko, že existují vážné pochybnosti o slučitelnosti obou státních úvěrů s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU.

(67) Itálie zejména tvrdila, že oba státní úvěry byly nezbytné, aby se zabránilo náhlému odchodu z trhu u společnosti, která hraje zásadní systémovou roli pro celý řetězec letecké dopravy v Itálii, a s tím souvisejícím negativním dopadům. Komise dospěla k názoru, že nemá dostatek informací, aby mohla učinit závěr, že se jedná o příspěvek za účelem dosažení společného zájmu.

(68) Komise rovněž zpochybnila splnění kritéria vhodnosti u obou státních úvěrů, jelikož tyto úvěry nebyly splaceny do šesti měsíců od jejich prvního vyplacení společnosti Alitalia. Navíc nebylo jasné, kdy bude likvidace provedena a zda bude dokončena v přiměřené lhůtě, jak vyžadují pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Zdá se tedy, že podpora umožnila společnosti Alitalia pokračovat v činnosti od května 2017 nejméně do října 2019, čímž se jinak ztrátová společnost udržela na trhu po dobu podstatně delší, než je dočasné období šesti měsíců.

(69) Kromě toho měla Komise pochybnosti o tom, zda oba státní úvěry splňují kritérium přiměřenosti. Plán likvidity, který Itálie předložila, zahrnoval významnou likvidní rezervu (796 milionů EUR na konci prvního čtvrtletí 2018, která se postupně snižovala a ke konci roku 2018 činila 546 milionů EUR). Itálie nicméně nevysvětlila, proč byla tato nadměrná likvidita nezbytně nutná k udržení obchodní činnosti společnosti Alitalia po dobu šesti měsíců. Komise proto vyjádřila pochybnosti, zda byla výše podpory omezena na nezbytné minimum.

(70) Na základě informací, které Itálie předložila, dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Alitalia neobdržela v průběhu deseti let předcházejících poskytnutí dvou státních úvěrů žádnou podporu na záchranu, podporu na restrukturalizaci ani dočasnou podporu na restrukturalizaci a že byla dodržena zásada „jednou a dost“ stanovená v bodech 70 a 71 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Komise již dříve dospěla k závěru, že mezi společnostmi CAI a Alitalia Linee Aeree SpA, jejíž aktiva částečně nabyla společnost CAI a použila je k vytvoření současné společnosti Alitalia (37), neexistuje ekonomická provázanost. Společnost Alitalia Linee Aeree SpA již dříve obdržela úvěr ve výši 300 milionů EUR, který Komise označila za státní podporu (38) podle předchozí verze pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (39). Pokud by zde existovala provázanost, neměla by společnost Alitalia podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci na podporu nárok.

3. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

(71) Tři zúčastněné strany (Ryanair, anonymní zúčastněná strana, Aegean) předložily Komisi své připomínky podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU.

3.1. Ryanair

(72) Pokud jde o existenci podpory, společnost Ryanair tvrdí, že zásada subjektu v tržním hospodářství se nevztahuje i) na původní úvěr, jelikož Itálie jej poskytla jako orgán veřejné moci sledující cíle obecného zájmu uživatelů dopravních služeb společnosti Alitalia a jejích zaměstnanců a územní celistvost Italské republiky, ii) ani na dodatečné financování ve výši 300 milionů EUR, které proto nelze odůvodnit předchozí účastí (expozice) státu ve společnosti Alitalia.

(73) Pokud jde o slučitelnost podpory, společnost Ryanair tvrdí, že podmínky slučitelnosti splněny nejsou. Pokud jde o kritérium společného zájmu, pokud by byl letadlový park společnosti Alitalia odstaven, konkurenční nízkonákladové letecké společnosti by byly schopny nahradit neposkytované služby, včetně plnění povinností veřejné služby, jak ukazuje oživení letecké dopravy na letištích v Budapešti a Barceloně po krachu společností Malév a Spanair. Místo toho, aby podpora přispívala k efektivitě italského trhu letecké dopravy, ve skutečnosti jí spíše brání a poškozuje společný zájem. Podpora je využívána k nekalé konkurenci na ziskových trasách, a to i s ohledem na nové služby a iniciativy (jako je nový salónek „Casa Italia“ na římském letišti (40)), který zřídila společnost Alitalia. Pokud jde o obnovení dlouhodobé životaschopnosti, společnost Ryanair konstatuje, že vzhledem k neexistenci obchodního plánu vytvářejí oba státní úvěry pro společnost Alitalia neodůvodněnou likvidní rezervu. Společnost Ryanair rovněž tvrdí, že kromě toho, že aktiva společnosti Alitalia nestačí na splacení úvěru, zůstávají ztrátová s denní ztrátou ve výši 1,75 milionu EUR, přičemž denní záporná EBITDA činí 0,7 milionu EUR.

3.2. Anonymní zúčastněná strana

(74) Pokud jde o slučitelnost podpory, anonymní zúčastněná strana tvrdí, že v rozporu s ustanovením, podle něhož by podpora na záchranu měla být bezodkladná a dočasná, neboť má reagovat na vážnou krizi likvidity, zvýhodňuje tato podpora společnost Alitalia oproti jiným leteckým společnostem. Tato podpora totiž uměle zlepšuje finanční situaci společnosti Alitalia, jejíž problémy nejsou nové, ale dlouhodobé, a v posledních letech se výrazně prohloubily.

(75) Anonymní zúčastněná strana rovněž tvrdí, že společnost Alitalia by měla mít k dispozici jiné prostředky, aby zajistila pokračování své obchodní činnosti během mimořádného správního řízení, které by méně narušovaly trh.

3.3. Aegean

(76) Společnost Aegean uvádí, že na základě jejích znalostí trhu neodpovídaly podmínky původního úvěru a dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR podmínkám financování, které by byly na trhu pravděpodobně dostupné pro leteckou společnost v obtížích, jako je Alitalia. Společnost Aegean rovněž poznamenává, že deklarovaným cílem původního úvěru i dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR bylo zajistit, aby společnost pokračovala ve své obchodní činnosti. Vzhledem k uvedenému je zřejmé, že Itálie se při sledování tohoto cíle nemohla řídit ekonomickými zásadami, ale spíše politickými úvahami, jako je udržení zaměstnanosti a předcházení sociálnímu napětí.

(77) Pokud jde o slučitelnost podpory, společnost Aegean zejména tvrdí, že: a) podpora nebyla omezena na minimum, neboť byla zjevně nepřiměřená, a to jak co do výše, tak co do podmínek s ní spojených; podpora umožnila společnosti Alitalia nejen zůstat aktivní na trhu, ale také rozšířit svou činnost otevřením nových konkurenčních linek s velmi nízkými koeficienty vytíženosti letů (load factor); b) podpora měla rušivý účinek na trh, a to po celou dobu, kdy byla společnosti Alitalia k dispozici, s dalším negativním účinkem v tom smyslu, že společnost Alitalia využila výhodu získanou na základě dvou státních úvěrů k agresivnímu prodeji svých služeb a konkurování ostatním leteckým společnostem; c) v rozporu s bodem 55 písm. e) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci provedla společnost Alitalia strukturální opatření, což se projevilo otevřením nových tras, které v kontextu trhu leteckých služeb vedlo k získání podílu na trhu a k neodůvodněnému rozšíření její obchodní činnosti; d) rušivý účinek podpory se projevil otevřením nových tras, zvýšením frekvence některých letů a skutečností, že společnost provozovala lety s nízkými koeficienty vytíženosti. Existovalo zde riziko, že z důvodu příliš dlouhého časového období, po které byla podpora společnosti Alitalia k dispozici, bude tento rušivý účinek trvalý.

4. INFORMACE POSKYTNUTÉ ITÁLIÍ

4.1. Připomínky Itálie

4.1.1. Připomínky orgánů veřejné moci

(78) Podle italských orgánů byl původní úvěr určen na zajištění naléhavých potřeb řízení společnosti Alitalia a dalších společností skupiny v mimořádné správě, konkrétně společnosti Cityliner (viz 41. bod odůvodnění). Mezi tyto potřeby spadala nutnost zajistit, aby společnost Alitalia mohla být i nadále účastníkem mezinárodních systémů pro mezinárodní regulaci hospodářských vztahů s dopravci, jako je IATA, a to až do rozhodnutí o restrukturalizaci společnosti Alitalia nebo o prodeji jejích aktiv (viz 17. bod odůvodnění).

(79) Italské orgány dodaly, že původní úvěr byl dán potřebou zabránit tomu, aby bylo přerušeno poskytování služeb vzhledem k vážným sociálním obtížím a vážným nepříjemnostem pro uživatele, které by takové přerušení přineslo, což by bylo mimo jiné v rozporu s právem na územní celistvost zakotveným v italské ústavě.

(80) Itálie odůvodnila své tvrzení, že odchod společnosti Alitalia z trhu by vážně narušil odvětví osobní letecké dopravy a samotnou společnost, těmito skutečnostmi: ke dni 1. května 2017 činila celková hodnota rezervací provedených za období od května 2017 do března 2018 celkem 4 935 210 EUR (což zahrnovalo vystavené letenky i letenky, které měly být teprve vystaveny), z toho přibližně 1,3 milionu EUR v květnu a více než 500 000 EUR v prvních 15 dnech měsíce. Celková hodnota letenek vydaných v období od května 2017 do března 2018 činila 429 milionů EUR (z toho 125 milionů EUR se týkalo pouze měsíce května 2017), zatímco náklady na náhradu škody, které by měly být vyplaceny cestujícím, kteří si rezervovali letenku v prvních 15 dnech května 2017, by podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 (41) činily přibližně 268,5 milionu EUR.

(81) Italské orgány vysvětlily, že v době, kdy byla na společnost Alitalia uvalena mimořádná správa, bylo financování poskytnuto do okamžiku, než bude připraven a realizován plán mimořádné správy.

(82) Italské orgány tvrdily, že bez těchto dvou státních úvěrů by výběrové řízení na prodej aktiv společnosti Alitalia stěží mohlo proběhnout v souladu s nejvyššími standardy otevřenosti, nepodmíněnosti a konkurenceschopnosti. Tyto standardy představují předpoklady pro dosažení nejvyšší realizovatelné hodnoty prodávaných aktiv, tj. podniku společnosti Alitalia, za nejlepších tržních podmínek dosažitelných v rámci soutěžního řízení. Ve svých doplňujících připomínkách předložených dne 25. září 2018 Itálie zopakovala, že ekonomickým důvodem obou státních úvěrů bylo zajistit dlouhodobou životaschopnost společnosti Alitalia tím, že bude usnadněno dosažení kladného výsledku výběrového řízení na prodej aktiv společnosti Alitalia v předem stanovené lhůtě. V podstatě se jednalo o to zachovat maximální hodnotu těchto aktiv až do ukončení tohoto prodeje.

4.1.2. Posouzení dvou státních úvěrů před poskytnutím

(83) Itálie nepředložila žádné důkazy o tom, že by před poskytnutím obou státních úvěrů provedla předběžné posouzení jejich výnosnosti. Když Komise Itálii požádala o předložení takových důkazů, Itálie pouze uvedla, že kombinace úrokové sazby uplatňované na oba státní úvěry a přísných závazných požadavků týkajících se jejich splácení zaručuje věřiteli jednoznačně pozitivní výsledek. Podle Itálie by tedy bilance finanční intervence byla pro věřitele nepochybně pozitivní, neboť riziko, které na sebe bere, je omezené a v každém případě se na něj váže odměna dle tržních podmínek.

4.1.2.1. Soulad původního úvěru s chováním trhu

(84) Italské orgány tvrdily, že původní úvěr byl v souladu s tržními podmínkami, a proto se na něj nevztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, neboť nepředstavuje podporu.

(85) Podle italských orgánů byl soulad původního úvěru s chováním trhu způsoben zvláštními podmínkami, které s ním byly spojené, a to: i) uplatněním úroku ve výši šestiměsíční sazby Euribor plus 1 000 bazických bodů v souladu se sdělením o referenčních sazbách (42), ii) povinností splatit úvěr do šesti měsíců od jeho poskytnutí, iii) předností před jakýmkoli jiným dluhem společnosti Alitalia vzniklým v souvislosti s uvalením mimořádné správy. Uplatněné úrokové náklady byly vyčísleny na základě tržních podmínek a parametrů, přičemž byly plně zohledněny specifické podmínky společnosti Alitalia. Vzhledem k tomu, že byly uplatněny tržní podmínky, nepředstavoval úvěr pro společnost Alitalia žádnou výhodu financovanou ze státních prostředků, a proto nemůže představovat státní podporu.

(86) Italské orgány tvrdily, že riziko, které na sebe stát jako věřitel – v každém případě odměňovaný za tržních podmínek – vzal, bylo vzhledem k povinnosti společnosti Alitalia v mimořádné správě splácet daný úvěr přednostně před jakýmkoli jiným dluhem prakticky nulové. Italské orgány tvrdily, že se lze přiměřeně domnívat, že aktiva společnosti Alitalia by v každém případě byla schopna pokrýt dluhy vzniklé poskytnutím původního úvěru, ať už by byl výsledek mimořádného správního řízení jakýkoli.

(87) Podle italských orgánů kombinace výše účtovaných úroků a přísných závazků, mezi které patřila povinnost splácet, zajistila, že výsledek pro věřitele, jinými slovy bilance finanční intervence, bude nepochybně pozitivní. Úvěr byl tedy plně v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství a z procesního hlediska nebylo nutné jej předem oznamovat Komisi podle čl. 108 odst. 2 SFEU.

(88) Italské orgány rovněž uvedly, že soukromí akcionáři, mezi které patří zejména společnost Etihad, jsou rovněž ochotni poskytnout společnosti Alitalia finanční prostředky v rámci plánu na ozdravení. Konkrétně dne 22. prosince 2016 i) společnost Alitalia dosáhla dohody se svými finančními věřiteli o udělení moratoria, ii) akcionáři společnosti Alitalia projednali vydání účastnických finančních nástrojů ve výši 231 milionů USD, iii) [jeden z akcionářů společnosti Alitalia uzavřel dohody týkající se hospodářských závazků ve vztazích mezi akcionáři společnosti Alitalia]. Dne 27. prosince 2016 poskytla společnost Etihad společnosti Alitalia podřízený akcionářský úvěr ve výši 100 milionů EUR.Ve sdělení ze dne 25. března 2019 italské orgány rovněž uvedly, že oba státní úvěry odpovídají výši nového financování stanoveného v plánu na ozdravení společnosti Alitalia.

4.1.2.2. Dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR

(89) Italské orgány uvedly, že jejich argumenty týkající se původního úvěru platí i pro dodatečné financování ve výši 300 milionů EUR, které bylo poskytnuto za stejných podmínek jako původní úvěr, přičemž byly plně zohledněny zvláštní podmínky společnosti Alitalia.

(90) Italské orgány rovněž tvrdí, že dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR a prodloužení splatnosti financování ve výši 600 milionů EUR v říjnu 2017 byly nezbytné pro uspořádání výběrového řízení a umožnění prodeje společnosti Alitalia za co nejlepších tržních podmínek. Neúspěch tohoto výběrového řízení by měl škodlivé důsledky pro obchodní vyhlídky společnosti a způsobil by vážnou újmu všem zúčastněným stranám. Oba státní úvěry proto úzce souvisely s obnovením dlouhodobé životaschopnosti společnosti.

4.1.3. Rozhodnutí o zahájení řízení

(91) Pokud jde o rozhodnutí o zahájení řízení, Itálie tvrdí, že posouzení hodnoty aktiv společnosti Alitalia (43) Komise provedla před zahájením mimořádného správního řízení vůči společnosti Alitalia, a proto bylo v době, kdy Itálie předložila svou odpověď (25. května 2018), již zastaralé. Itálie v této souvislosti tvrdí, že součástí změn, které učinilo nové vedení společnosti Alitalia, byly iniciativy zaměřené na zachování příjmů, omezení nákladů a zvýšení efektivity. V tomto ohledu Itálie zaprvé tvrdí, že mimořádní správci vyřešili finanční problémy a problémy týkající se řízení společnosti Alitalia tím, že racionalizovali provoz a znovu projednali podmínky smluv, čímž například dosáhli výrazného snížení nákladů na pronájem (leasing) letadel (odhadované náklady na pronájem letadel činily v roce 2018 [210–250] milionů EUR oproti [260–340] milionům EUR v roce 2017). Itálie zdůrazňuje, že vzhledem k těmto úsporám a probíhajícímu procesu prodeje byla aktiva společnosti Alitalia podceněna.

(92) Mimořádní správci jsou v rámci zvláštních pravomocí, které jim byly svěřeny zákonem, mimo jiné například oprávněni vymáhat pohledávky společnosti Alitalia a jednat o vyrovnání pohledávek vůči třetím osobám. Je proto nutné přezkoumat hodnotu aktiv společnosti Alitalia s ohledem na dosažené příjmy a snížení nákladů provedené mimořádnými správci. Itálie rovněž tvrdí, že ocenění nezávazného sdělení předloženého společností Lufthansa nemusí odpovídat hodnotě aktiv společnosti Alitalia, protože nabídka se týkala pouze části prodávaných aktiv a mohla být ovlivněna určitými subjektivními zájmy nabízející strany. Hodnotu jedné části aktiv proto nelze použít jako ukazatel pro stanovení hodnoty celku.

(93) Itálie zpochybňuje tvrzení Komise, že neexistují dostatečné důkazy o tom, že by Itálie mohla utrpět větší ztrátu, pokud by došlo k opačnému scénáři, ve kterém by uvedené dva státní úvěry poskytnuty nebyly. Itálie tvrdí, že vzhledem k tomu, že se společnost Alitalia nachází v insolvenčním řízení, které řídí mimořádní správci jmenovaní vládou, je jejich činnost zaměřena na plnění veřejných cílů. Itálie tvrdí, že i když společnost Alitalia není ve vlastnictví státu, ale mimořádní správci sledují veřejné cíle, mohla Itálie při rozhodování o zásahu jako tržní investor zohlednit ztráty, které by stát utrpěl, kdyby společnost Alitalia přestala fungovat a zanikla likvidací.

(94) Itálie rovněž zpochybňuje připomínku Komise uvedenou v 64. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, že vzhledem k tomu, že stát byl pouze nepřímým menšinovým akcionářem, nemohl mít z lepší prodejní ceny stejný prospěch jako většinoví akcionáři. Itálie tvrdí, že vzhledem k tomu, že výnosy z prodeje aktiv jsou určeny věřitelům, je třeba při posuzování, zda byly oba státní úvěry přijaty za tržních podmínek, zohlednit zájem širšího okruhu zúčastněných stran, jako jsou věřitelé, zákazníci, zaměstnanci a dodavatelé.

4.1.4. Hypotetický srovnávací scénář poskytnutí podpory

(95) Ve svých dodatečných připomínkách předložených dne 25. září 2018 Itálie podrobněji vysvětlila důsledky hypotetického srovnávacího scénáře likvidace společnosti Alitalia ke dni 31. prosince 2017 a uvedla následující: a) stát jednal jako investor v tržním hospodářství, protože v případě prodeje/ukončení činnosti společnosti ke dni 31. prosince 2017 by musel nést značné ztráty, které byly předvídány již v okamžiku poskytnutí původního úvěru. Tyto ztráty by činily [více než 1 miliardu] EUR, a to zejména v důsledku: i) nákladů vynaložených státem v souvislosti s nezaměstnaností, ii) nezaplacených daní, iii) nákladů na odškodnění cestujících, iv) nepříznivých vedlejších účinků na dodavatele; b) oba státní úvěry byly určeny k uspokojení naléhavých provozních potřeb společnosti Alitalia a k tomu, aby nebylo přerušeno poskytování služeb, což by mohlo vést k vážným sociálním problémům a nepříjemnostem; c) oba státní úvěry byly v souladu s úrokovou sazbou pro společnosti se záporným ratingem a nízkým zajištěním, jak je definováno ve sdělení o referenčních sazbách. Kromě toho má úvěr přednost před všemi ostatními dluhy a d) původní datum ukončení procesu prodeje ohrožovalo šance na jeho úspěch, a proto bylo odloženo. V důsledku toho byla také prodloužena doba splatnosti původního úvěru a jeho částka byla navýšena poskytnutím dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR.

(96) Itálie uvedla, že její argumentace je plně v souladu s bodem 107 sdělení Komise o pojmu státní podpora (44), v němž se uvádí, že „v případě zásahu ve veřejném podniku v obtížích týkajícího se vlastního kapitálu či dluhu je třeba očekávanou návratnost takovéto investice srovnat s očekávanou návratností podle srovnávacího scénáře založeného na likvidaci podniku. Vede-li tato likvidace k vyšším výnosům nebo nižším ztrátám, zvolil by obezřetný subjekt v tržním hospodářství tuto možnost“.

(97) Itálie tvrdila, že pokud by činnost společnosti Alitalia byla ukončena ke dni 31. prosince 2017, její zaměstnanci by měli nárok na dávky měsíční podpory v nezaměstnanosti („podpora v nezaměstnanosti“) a na dávky ze zvláštního fondu solidarity pro zaměstnance v letecké dopravě („podpora z fondu solidarity“). Itálie tvrdí, že odhadované náklady na dávky v nezaměstnanosti, které by stát musel vyplatit zaměstnancům společnosti v případě ukončení její činnosti/její likvidace, by činily [350–800] milionů EUR, včetně podpory z fondu solidarity za období do 31. prosince 2018, a [500–900] milionů EUR v případě prodloužení podpory z fondu solidarity do 31. prosince 2019. Itálie rovněž tvrdí, že kdyby byla činnost společnosti Alitalia ukončena dne 1. května 2017, tedy den předtím, než byla na leteckou společnost uvalena mimořádná správa, náklady na dávky v nezaměstnanosti by byly řádově stejné.

(98) Itálie rovněž poukázala na to, že likvidace by měla nepříznivý dopad na dodavatele společnosti Alitalia. Jedná se o společnosti poskytující služby, jako je přeprava, zákaznické služby a call centra, úklid, hotelové ubytování, logistika a stravování, s průměrnou celkovou roční hodnotou ve výši [100–300] milionů EUR.

(99) Itálie rovněž tvrdí, že vzhledem k tomu, že společnost Alitalia je v mimořádné správě, a je tedy spravována orgánem veřejné moci, jehož úkolem je obnovit, zcizit nebo zlikvidovat majetek společnosti a výnos rozdělit mezi věřitele, jednali mimořádní správci ve veřejném zájmu; v rámci plnění svého pověření mohou chránit pouze práva věřitelů, a nikoli akcionářů.

(100) Itálie dále uznává závěry Soudního dvora ve věci Land Burgenland. V bodě 52 tohoto rozsudku Soudní dvůr rozhodl, že „pro účely posouzení, zda by soukromý investor nacházející se v co nejpodobnější situaci jako stát přijal za obvyklých podmínek na trhu totéž opatření, zohledňují pouze zisky a závazky tohoto státu, které se váží k jeho postavení akcionáře, s výjimkou těch, které se váží k jeho postavení nositele veřejné moci (45)“.

(101) Itálie však tvrdí, že pravidla státní podpory nelze uplatňovat tak, aby členským státům bránila v přijetí opatření, která vyžadují nižší náklady než možné alternativy, jen proto, že tato opatření mohou být neoddělitelná. Takový přístup by byl nakonec z ekonomického hlediska iracionální.

4.1.5. Slučitelnost podpory

(102) Před rozhodnutím o zahájení řízení italské orgány tvrdily, že pokud by oba státní úvěry měly být považovány za státní podporu, splňovaly by veškeré požadavky na slučitelnost podpory na záchranu. Společnost Alitalia je vzhledem k probíhajícímu mimořádnému správnímu řízení (které odpovídá kolektivnímu úpadkovému řízení ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci) podnikem v obtížích. V rozhodnutí o zahájení řízení Komise uvedla, že vzhledem k tomu, že původní úvěr nebyl splacen do šesti měsíců od jeho poskytnutí, nelze jej považovat za slučitelný s charakteristikou podpory na záchranu, ale pouze s charakteristikou podpory na restrukturalizaci. Itálie však nepředložila žádný důkaz, že by oba státní úvěry představovaly slučitelnou podporu na restrukturalizaci.

(103) V návaznosti na rozhodnutí o zahájení řízení Itálie tvrdila, že oba státní úvěry splňují veškeré požadavky na slučitelnost podpory na záchranu. Pokud jde zaprvé o kritérium vhodnosti (bod 55 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci), Itálie tvrdila, že nesplacením původního úvěru do šesti měsíců není porušena podmínka vhodnosti podpory na záchranu, neboť tyto pokyny osvobozují od povinnosti splatit podporu v této lhůtě, pokud existuje plán likvidace nebo plán restrukturalizace. Itálie navíc tvrdila, že původní úvěr a dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR by měly být posuzovány společně jako jeden zásah, což znamená, že šestiměsíční lhůta by měla začít běžet až od vyplacení dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR.

(104) Zadruhé, pokud jde o přiměřenost (bod 60 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci), Itálie tvrdila, že oba státní úvěry byly přiměřené, neboť byly určeny k pokrytí finančních potřeb společnosti Alitalia až do ukončení procesu prodeje a že požadovaná částka odrážela obezřetný přístup mimořádných správců k zajištění převodu aktiv společnosti Alitalia a neměla negativní vliv na podmínky splacení obou státních úvěrů. Itálie rovněž předložila aktualizovaný plán likvidity ve smyslu bodu 60 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, který podle jejího názoru odráží potřeby likvidity společnosti Alitalia s přihlédnutím k řadě faktorů, včetně peněžních toků z obchodní činnosti společnosti Alitalia, celkových čistých investic, obchodních charakteristik a rizik vyplývajících z výkyvů trhu specifických pro společnost Alitalia.

(105) Konečně, pokud jde o kritérium týkající se nepříznivých účinků podpory na hospodářskou soutěž a obchod mezi členskými státy (oddíl 3.6 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci), Itálie tvrdila, že po uvalení mimořádné správy došlo u společnosti Alitalia ke snížení počtu cestujících a letů, společnost přestala provozovat některé ztrátové dálkové linky, zvýšila koeficient vytížení svého letadlového parku a dosáhla značných úspor mzdových nákladů. Itálie rovněž poukazuje na skutečnost, že pokud by společnost Alitalia náhle ukončila svou činnost, vyvolalo by to vzhledem k její zásadní roli v odvětví letecké dopravy v Itálii negativní důsledky. Oba státní úvěry byly omezeny na minimum nezbytné k zachování provozu a neumožnily společnosti Alitalia expandovat nad rámec toho, co bylo povoleno v rámci pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.

4.2. Zprávy a studie provedené Itálií týkající se společnosti Alitalia

(106) Ačkoli Itálie nepředložila žádné předchozí hospodářské hodnocení obou státních úvěrů, které by před jejich poskytnutím nechala vypracovat, předložila několik dokumentů vypracovaných odborníky a dalšími subjekty, které se týkaly ekonomické situace a obchodních operací společnosti Alitalia. Následující část popisuje klíčové dokumenty týkající se společnosti Alitalia předložené Itálií. Některé dokumenty byly vypracovány před zahájením mimořádného správního řízení, tj. před poskytnutím obou státních úvěrů (ex ante), jiné byly vypracovány později (ex post).

4.2.1. Studie/dokumenty vypracované ex ante

4.2.1.1. Plán na ozdravení

(107) Plán na ozdravení byl vypracován v prosinci 2016 v souladu s požadavky článku 67 italského insolvenčního zákona, kdy bylo společnosti Etihad zřejmé, že společnost Alitalia je na pokraji úpadku. Plán na ozdravení zahrnoval finanční plán a obchodní plán na období 2017 až 2021, jak to vyžaduje italský insolvenční zákon. Jeho cílem bylo obnovit životaschopnost společnosti Alitalia do roku 2021 prostřednictvím: i) přepracování sítě a zvýšení příjmů o přibližně 900 milionů EUR ročně (46) (zejména zlepšením koeficientu vytíženosti letadel (load factor), rozvojem dálkové dopravy a vedlejšími příjmy) a ii) snížení nákladů společnosti Alitalia o přibližně 400 milionů EUR ročně (opatření na zvýšení efektivity nákladů, snížení počtu zaměstnanců společnosti Alitalia (47) o [X XXX] osob a mezd až o [20–40 %]). Kromě opatření na snížení nákladů odhadoval plán na ozdravení potřebu vlastního kapitálu ve výši přibližně 1,4 miliardy EUR, a to částečně z nepeněžních položek, jako je konverze dluhu, ale částečně rovněž z nového zvýšení kapitálu tak, aby bylo možné společnost Alitalia restrukturalizovat a realizovat nový obchodní plán. Podle plánu na ozdravení by společnost Alitalia při dodržení tohoto postupu dosáhla platební schopnosti počínaje rokem 2019.

(108) Podle tohoto plánu by se čistý hospodářský výsledek společnosti Alitalia zvýšil z –458 milionů EUR v roce 2016 (údaje před uzavřením) na +168 milionů EUR v roce 2021, zatímco EBITDA společnosti Alitalia by se zvýšila z –176 milionů EUR v roce 2016 na +441 milionů EUR v roce 2021.

(109) Realizace plánu vyžadovala souhlas odborů, protože snížení nákladů by se dotklo zaměstnanců. V dubnu 2017 však odbory plán na ozdravení v referendu zamítly, čímž zabránily výraznému snížení mzdových nákladů. Právě zamítnutí tohoto plánu vedlo k tomu, že vůči společnosti Alitalia bylo v květnu 2017 zahájeno mimořádné správní řízení.

4.2.1.2. Přezkum plánu na ozdravení provedený společnostmi Roland Berger a KPMG

(110) Na začátku roku 2017, ještě před referendem, přezkoumali plán na ozdravení dva nezávislí odborníci, konkrétně společnost Roland Berger (7. února 2017) a společnost KPMG (15. března 2017), přičemž vycházeli z ekonomických údajů minulých let a prognóz na rok 2016. Tito odborníci byli jmenováni společností Alitalia a jejich úkolem bylo podpořit rozhodovací proces akcionářů a vedení společnosti Alitalia. Společnost Roland Berger byla pověřena přezkoumáním obchodního plánu, který byl součástí plánu na ozdravení, a společnost KPMG přezkoumáním finančního plánu.

(111) Oba odborné subjekty považovaly plán na ozdravení vzhledem k nedávné historii společnosti Alitalia za ambiciózní a zdůraznily, že je nezbytné, aby se jím plně řídily všechny zúčastněné strany, zejména odbory.

(112) Společnost KPMG ve svém přezkumu zdůrazňuje, že za účelem realizace plánu je třeba zajistit značné finanční prostředky na období několika let, aby bylo možné se plně spolehnout na to, že budou splněny předpoklady snížení nákladů a zvýšení příjmů, a aby se k plnění plánu zavázaly všechny zúčastněné strany (včetně zaměstnanců). Společnost KPMG rovněž zdůraznila citlivou povahu plánu, pokud jde o finanční předpoklad týkající se vývoje příjmů a peněžních toků z prodeje předplacených letenek.

4.2.1.3. Zpráva o ověření plánu na ozdravení vypracovaná dr. Riccardem Ranallim

(113) V souladu s italským insolvenčním zákonem musela být pravdivost údajů poskytnutých společností Alitalia (důvěryhodnost) a proveditelnost plánu na ozdravení ověřena a potvrzena nezávislým odborníkem. Účelem tohoto přezkumu bylo zajistit, aby realizace plánu vedla ke snížení zadlužení společnosti Alitalia a měla díky navrhovaným finančním opatřením pozitivní dopad na její hospodářskou situaci. Toto ověření provedl dr. Riccardo Ranalli, účetní (48).

(114) Zpráva o ověření vypracovaná dr. Ranallim („zpráva o ověření“) zkoumá příčiny krize společnosti Alitalia, jak jsou uvedeny v plánu na ozdravení (49): a) nezávislost společnosti [Alitalia] v rámci sítě dopravců, kteří díky sdružování společností dosáhli kritického počtu, jež zajišťuje odpovídající úroveň konkurenceschopnosti; b) vysoká penetrace nízkonákladových dopravců (LCC) na domácí trh ve srovnání s ostatními evropskými zeměmi (exogenní příčina); c) skromný podíl na trhu dálkových letů (LH), a to i přes neuspokojenou poptávku; d) neefektivní struktura nákladů, která vede k průměrné CASK (50) ve výši [X,X] EUR (odvozené od SMH CASK ve výši [XX,XX] a LH CASK ve výši [X,XX]) ve srovnání s průměrnou hodnotou 5,31 EUR u LLC a 8,2 EUR u síťových dopravců (endogenní příčina), a e) omezení rozvoje dálkové dopravy (LH) vyplývající z dohod o společném podniku na trasách do Severní Ameriky (vnitřní příčina).

(115) zpráva o ověření (ze dne 28. dubna 2017) a dopis se souhlasným stanoviskem (ze dne 15. března 2017) plán na ozdravení potvrdily.

4.2.1.4. Dohoda o zachování stávajícího stavu (standstill)

(116) V lednu 2017 se společnost Alitalia, její hlavní akcionář Etihad Investment Holding Company LLC a její finanční věřitelé dohodli na podmíněné dohodě o zachování stávajícího stavu. Podle této dohody „do dokončení aktualizovaného obchodního plánu a jeho potvrzení nezávislým odborníkem v souladu s bodem 76 odst. 3 písm. d) italského insolvenčního zákona (…) společnost [Alitalia] žádá o čas, aby mohla mimo jiné určit konkrétní činnosti, které mají být v rámci obchodního plánu uskutečněny s cílem zvýšit její kapitál, zlepšit její finanční a obchodní podmínky a splnit hlavní podmínky finančního plánu“. V dohodě o zachování stávajícího stavu bylo mimo jiné stanoveno, že společnost Etihad poskytne podřízený akcionářský úvěr ve výši 100 milionů EUR, který byl vyplacen dne 27. prosince 2016.

(117) Během přípravy plánu na ozdravení se společnost Alitalia obrátila na své finanční věřitele a požádala o moratorium, aby mohla splnit své finanční závazky podle podmínek dohody o zachování stávajícího stavu. Dohoda o zachování stávajícího stavu platila do 31. března 2017 a zahrnovala týdenní rezervu likvidity po celou dobu trvání úvěru, což dokazuje, že v důsledku dohody o zachování stávajícího stavu a iniciativ stanovených touto dohodou byla likvidita společnosti Alitalia zaručena do 31. března 2017.

4.2.2. Studie/dokumenty vypracované ex post

4.2.2.1. Studie společnosti Leonardo

(118) Mimořádní správci pověřili nezávislého poradce, společnost Leonardo & Co, aby ocenil prodejní hodnotu podnikatelských jednotek společnosti Alitalia, jak je popsáno v 60. bodě odůvodnění. Toto ocenění si mimořádní správci vyžádali z toho důvodu, že zákon jim ukládá, že společnost Alitalia nesmí prodat pod tržní referenční hodnotou. Tato studie byla zadána dne 14. září 2017 a dne 16. října 2017 společnost Leonardo & Co zaslala její výsledky třem mimořádným správcům (dále jen „studie Leonardo“).

(119) Cílem studie Leonardo ze dne 16. října 2017 bylo odhadnout prodejní hodnotu podnikatelských jednotek společnosti Alitalia ke dni 1. května 2017, tj. ke dni zahájení mimořádného správního řízení. Tato studie se zabývala stanovením hodnoty tří možností prodeje: i) prodeje služeb letecké dopravy („letecký závod“), ii) prodeje činností v oblasti pozemního odbavování („pozemní závod“) a iii) prodeje obou částí dohromady („jednotný závod“). Odhad hodnoty uvedený ve studii Leonardo je očištěn o pasiva související s převáděnou činností a nezahrnuje pasiva před zahájením mimořádné správy. Společnost Leonardo & Co odhaduje hodnotu společnosti Alitalia pomocí smíšené metodiky, která zahrnuje jak majetkovou, tak příjmovou složku. Společnost Leonardo & Co se domnívá, že tato metoda je pro odhad hodnoty podniku ve finančních obtížích, jako je Alitalia, nejvhodnější.

(120) Výchozím bodem je účetní hodnota aktiv, která podle studie Leonardo činí přibližně 2,5 miliardy EUR, což odpovídá účetní hodnotě aktiv, která mají být převedena v rámci prodeje „jednotného závodu“, tj. 2 552 milionů EUR podle zprávy společnosti PriceWaterhouseCoopers („PwC“). Hodnota těchto aktiv je následně upravena s přihlédnutím k pasivům souvisejícím s činností a řízením společnosti Alitalia (zejména dluhům vůči dodavatelům) a úpravou zisku. Tato úprava spočívá v rozdílu mezi očekávanou výnosností společnosti během prvních dvou let platnosti obchodního plánu a průměrnou výnosností srovnatelných leteckých společností. Vzhledem k tomu, že se očekávalo, že společnost Alitalia bude v prvních dvou letech ve ztrátě, je úprava zisku záporná, a proto ještě dále snižuje odhadovanou prodejní hodnotu.

(121) S cílem zohlednit nejistotu spojenou s realizací obchodního plánu bere studie Leonardo při odhadu možné prodejní hodnoty podnikatelských jednotek společnosti Alitalia v úvahu dva scénáře. Tzv. scénář setrvačnosti vychází z perspektivy setrvačnosti, která odpovídá hospodářské a finanční situaci společnosti Alitalia v roce 2017, a tedy absenci růstových cílů a běžných obchodních strategií. Tzv. scénář obnovy vychází z obchodního plánu vypracovaného na základě předpokladu diskontinuity ve srovnání se situací společnosti Alitalia v roce 2017, který předvídá obnovení podílů na trhu a výnosnosti v krátkodobém a střednědobém horizontu, aby společnost mohla znovu získat vedoucí roli na referenčním trhu.

(122) Studie Leonardo odhaduje prodejní cenu jednotného podniku v rozmezí 280 až 411 milionů EUR v případě scénáře setrvačnosti a 495 až 626 milionů EUR v případě scénáře obnovy. Průměr mezi nejvyšším a nejnižším oceněním činí 453 milionů EUR.

4.2.2.2. Finanční údaje o třech provozních závodech nabízených k prodeji zpracované společností PwC

(123) Mimořádní správci pověřili společnost PwC, aby provedla audit konsolidované účetní závěrky skupiny Alitalia a samostatných účetních závěrek leteckého závodu, pozemního závodu a jednotného závodu ke dni 1. května 2017. Na základě tohoto rozdělení byla stanovena výše aktiv, která budou převedena v případě prodeje aktiv společnosti Alitalia, a bylo určeno, které položky účetní závěrky zůstanou ve vlastnictví společnosti Alitalia i po prodeji.

(124) Tyto finanční údaje ověřené auditorem a uvedené v návrhu auditorské zprávy vypracované dne 21. září 2017 společností PwC následně použila společnost Leonardo & Co k odhadu prodejní ceny závodů (51).

(125) Společnost PwC dokončila a podepsala svou auditorskou zprávu dne 31. října 2017.

4.2.2.3. Výše nabídek společností Lufthansa, EasyJet a Airport Handling

(126) Dne 16. října 2017 podalo v rámci řízení o vyjádření zájmu (viz 59. bod odůvodnění) nabídku na část aktiv společnosti Alitalia několik společností, včetně společností Airport Handling, EasyJet a Lufthansa. Tento pododdíl shrnuje jejich hlavní charakteristiky.

(127) Společnost Airport Handling předložila závaznou nabídku na služby pozemního odbavování společnosti Alitalia ve výši [XX,X] milionů EUR s možností navýšení až na 6,5 milionu EUR, pokud budou splněny určité cíle.

(128) Společnost EasyJet podala závaznou nabídku na část služeb letecké dopravy společnosti Alitalia, s výjimkou údržby a oprav. Nabídka se týká pouze krátkodobých aktiv ve výši [XXX–XXX] milionů EUR.Společnost EasyJet ve své nabídce uvedla, že dlouhodobá aktiva, jejichž získání závisí na neznámém partnerovi z konsorcia, předběžně ocenila na [XXX] milionů EUR. Maximální hodnota podle společnosti EasyJet činila [XXX] milionů EUR.

(129) Nezávazná nabídka předložená společností Lufthansa se týkala pouze části leteckého závodu (tj. [XX] letadel z [XXX] a pouze […] zaměstnanců) a činila [XXX] milionů EUR (bez kapitalizovaných leasingových smluv).

4.2.3. Finanční zprávy společnosti Alitalia

(130) Poslední zveřejněná účetní závěrka skupiny Alitalia je ze dne 31. prosince 2015. Účetní závěrka za rok 2016 sestavena nebyla, protože před jejím schválením a zveřejněním bylo se společností Alitalia zahájeno mimořádné správní řízení. K dispozici však byly finanční údaje před uzavřením a proforma za rok 2016, jakož i zprávy hlavních odborníků pověřených vypracováním zpráv o společnosti Alitalia ex ante nebo ex post, tj. společností KPMG, Roland Berger, dr. Ranalliho a společnosti PwC. Všichni tito odborníci se ve svých analýzách odvolávali na údaje z roku 2016. Společnost Alitalia rovněž sestavila účetní závěrku ke dni 28. února 2017, jak to vyžaduje italský insolvenční zákon.

(131) Během mimořádného správního řízení nebyly zveřejněny žádné účetní závěrky. Na internetových stránkách věnovaných mimořádné správě společnosti Alitalia však byly nepravidelně zveřejňovány omezené finanční údaje, většinou týkající se EBITDA a peněžních toků (bez účetní závěrky) (52).

(132) Ačkoli se zdá, že s výjimkou roku 2015 nebyla žádná z těchto finančních zpráv podrobena auditu, nic nenasvědčuje tomu, že by tyto údaje podávaly významně nesprávný obraz o finanční situaci společnosti Alitalia. Zejména údaje za rok 2016 byly ověřeny dr. Ranallim v rámci plánu na ozdravení.

5. POSOUZENÍ PODPORY

5.1. Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU

(133) Ustanovení čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.

(134) Z toho vyplývá, že aby určité opatření představovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, musí kumulativně splňovat tato kritéria: i) musí být poskytnuto státem nebo ze státních prostředků, ii) musí poskytovat výhodu určitému podniku, iii) musí být selektivní, tj. zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby, a iv) musí existovat skutečné nebo potenciální narušení hospodářské soutěže, které je způsobilé ovlivnit obchod mezi členskými státy.

5.1.1. Pojem podniku

(135) Alitalia je soukromý podnik se sídlem v Itálii, který působí v odvětví letecké dopravy. Jedná se o podnik ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, neboť vykonává hospodářskou činnost nabízením služeb na trhu (53).

5.1.2. Státní prostředky a přičitatelnost státu

(136) Jak uvedl Soudní dvůr (54), aby bylo možné opatření považovat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, musí a) pocházet ze státních prostředků, ať už přímo nebo nepřímo od jakéhokoli zprostředkujícího subjektu jednajícího na základě jemu svěřených pravomocí, a b) musí být přičitatelné státu (55).

(137) Vzhledem k tomu, že oba státní úvěry byly schváleny akty italské vlády a parlamentu, lze je jednoznačně přičíst italskému státu. A zároveň, vzhledem k tomu, že oba státní úvěry byly financovány ze státního rozpočtu, byly zjevně poskytnuty ze státních prostředků.

5.1.3. Selektivita

(138) Aby opatření představovalo státní podporu, musí být selektivní, tj. musí zvýhodňovat pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby.

(139) Oba státní úvěry byly poskytnuty jediné společnosti, a to společnosti Alitalia. Byly tedy poskytnuty ad hoc jediné společnosti a nebyly k dispozici jiným společnostem působícím v odvětví letecké dopravy v Itálii, které se nacházejí v podobné právní a faktické situaci, ani v jiných odvětvích. Žádná podobná společnost neměla nárok na obdobná opatření, jaká byla poskytnuta společnosti Alitalia, a proto nebylo žádné takové společnosti poskytnuto obdobné financování. Tyto státní úvěry jsou proto selektivní.

5.1.4. Zvýhodnění (výhoda)

(140) Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU je zvýhodněním jakákoli hospodářská výhoda, kterou by podnik za běžných tržních podmínek, tj. bez zásahu státu, nemohl získat (56).

(141) Podle judikatury justičních orgánů EU hospodářské transakce prováděné veřejným subjektem neposkytují výhodu druhé straně, a proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, pokud se uskutečňují za běžných tržních podmínek (57). Pro určení, zda byla transakce provedena za těchto podmínek, uplatňuje Komise kritérium subjektu v tržním hospodářství, který byl vypracován na základě několika hospodářských transakcí. Komise nejprve přezkoumá, zda je toto kritérium uplatnitelné, a pokud ano, uplatní je na oba státní úvěry.

5.1.4.1. Uplatnění kritéria investora v tržním hospodářství

(142) Komise musí přezkoumat, zda je v tomto případě možné uplatnit kritérium investora v tržním hospodářství. Pokud by Komise dospěla k závěru, že toto kritérium se na úvěry poskytnuté státem nevztahuje, není nutné jej uplatnit. V takovém případě může Komise jednoduše vyslovit závěr, že společnost Alitalia získala hospodářskou výhodu, kterou by za tržních podmínek získat nemohla, tj. výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.

(143) Jelikož však existují dva státní úvěry (původní úvěr a dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR), musí Komise posoudit, zda jsou tyto úvěry pro účely posouzení uplatnitelnosti oddělitelné, nebo zda představují jeden zásah. Jsou-li tyto úvěry oddělitelné, měl by být každý z nich posuzován samostatně, zejména s ohledem na uplatnitelnost kritéria subjektu v tržním hospodářství. Pokud představují jediné opatření, musí Komise provést jediné posouzení obou státních úvěrů společně.

5.1.4.1.1. Dva státní úvěry jako jediné opatření

(144) V souladu s rozhodovací praxí Komise lze řadu zásahů státu, které se ve vztahu k témuž podniku uskuteční v poměrně krátké době, které jsou spolu úzce spojeny nebo které se všechny plánovaly či byly předvídatelné v době provedení prvního zásahu, posuzovat jako jeden zásah. Na druhé straně pokud byl pozdější zásah důsledkem událostí, které se v době dřívějšího zásahu nepředvídaly, měla by se obě opatření zpravidla posuzovat zvlášť (58).

(145) Při posuzování toho, zda oba dotyčné státní úvěry představují jeden zásah, Komise zohledňuje: i) časové rozvržení obou státních úvěrů, ii) jejich cíle a iii) situaci (finanční situaci a rizikový profil) podniku v době rozhodnutí o každém z těchto dvou státních úvěrů (59).

(146) Komise se domnívá, že původní úvěr a dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR by měly být pro účely posouzení uplatnitelnosti považovány za jediné opatření.

(147) Zaprvé, pokud jde o časové rozvržení, byly oba dotčené úvěry poskytnuty v rychlém sledu: dne 2. května 2017 byl poskytnut původní úvěr a poté, po necelých šesti měsících, byl dne 16. října 2017 poskytnut dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR.Itálie navíc několikrát krátkodobě prodloužila splatnost úvěrů (viz 19. a 30. bod odůvodnění), než je sjednotila a v zásadě spojila do jediného opatření (viz 31. a 32. bod odůvodnění).

(148) Zadruhé, jak vyplývá ze 17. a 19. bodu odůvodnění, tyto úvěry byly poskytnuty za konkrétním účelem, a to s cílem zajistit kontinuitu leteckých dopravních služeb společnosti Alitalia do doby, než mimořádní správci dokončí na základě pověření ministra hospodářského rozvoje plán na restrukturalizaci společnosti Alitalia nebo prodej jejích aktiv. Oba úvěry byly poskytnuty italským státem a nebyl učiněn žádný pokus o získání finančních prostředků z jiných zdrojů.

(149) Nařízení s mocí zákona č. 148/2017 výslovně stanoví, že dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR měl být poskytnut formou navýšení původního úvěru (viz 19. bod odůvodnění). Kromě toho italské orgány v oznámení Komisi označily dané financování za jediné opatření a vysvětlily, že podpora byla vyplacena ve třech splátkách (60). Tuto skutečnost potvrzují i následné připomínky italských orgánů (61).

(150) Podmínky obou státních úvěrů jsou až na jejich výši a původní dobu trvání totožné; navíc nařízení o poskytnutí dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR odkazuje na nařízení o poskytnutí původního úvěru a uvádí, že „došlo k navýšení finančních prostředků“. Oba státní úvěry byly v důsledku sjednocení dat splatnosti fakticky sloučeny do jediného opatření (viz 30., 31. a 32. bod odůvodnění).

(151) Zatřetí, v době, kdy bylo rozhodnuto o poskytnutí obou státních úvěrů, byla finanční situace i rizikový profil společnosti Alitalia v zásadě stejné. Porovnání finanční situace a rizikového profilu je podrobně uvedeno v oddíle 5.1.4.2. Pro úplnost však Komise uvádí, že finanční situace a rizikový profil společnosti Alitalia byly v době poskytnutí obou státních úvěrů následující: a) Společnost Alitalia byla v platební neschopnosti a byla na ni uvalena mimořádná správa. Nedošlo tedy k žádné změně právního režimu, podle něhož by společnost fungovala; b) podmínky obou státních úvěrů byly stejné, změnila se pouze výše úvěru a data splatnosti. To ukazuje, že rizikový profil byl z pohledu Itálie v podstatě stejný; c) přestože společnost Alitalia disponovala v době poskytnutí dodatečného úvěru ve výši 300 milionů EUR peněžními prostředky ve výši 545 milionů EUR, jednalo se především o prostředky, které byly k dispozici díky původnímu úvěru, a nikoliv o prostředky získané ve významnější míře v důsledku snížení nákladů nebo zvýšení příjmů. Společnost Alitalia nebyla schopna vytvářet kladné peněžní toky pro financování své činnosti a byla závislá na externím financování svých ztrátových operací (viz 228. bod odůvodnění).

(152) Kromě toho bylo v době poskytnutí původního úvěru vzhledem k očekávaným potřebám likvidity společnosti Alitalia v okamžiku, kdy byla přijata do mimořádného správního řízení, předvídatelné, že pokud nedojde k jejímu prodeji nebo restrukturalizaci do šesti měsíců, bude nutné další financování (viz 246. až 248. bod odůvodnění).

(153) Komise se domnívá, že jediným cílem Itálie bylo poskytnout dostatečné finanční prostředky na udržení společnosti Alitalia v provozu do doby, než bude možné prodat její aktiva. Toto tvrzení je založeno na těchto faktorech: a) prohlášení několika ministrů (viz 51. a následující body odůvodnění); b) tvrzení, která Itálie předložila, aby znovu zdůraznila systémový význam společnosti Alitalia pro celé odvětví letecké dopravy v Itálii, jež je podle vlády příliš klíčové na to, aby mohla společnost nechat zkrachovat; c) téměř automatické pokrytí potřeb likvidity společnosti Alitalia, automatické prodloužení splatnosti obou státních úvěrů a prodloužení procesu prodeje; d) skutečnost, že Itálie od poskytnutí původního úvěru nikdy výslovně nejednala s cílem získat zpět vložené investice a ani neprojevila úmysl tak učinit; e) Itálie nepožádala o předčasné splacení obou státních úvěrů ani nezahájila řízení o likvidaci ani se alespoň nepokusila neprodloužit dobu trvání obou státních úvěrů, protože neexistovaly studie, které by posoudily možnost změny pravděpodobnosti splacení obou státních úvěrů ke dni, kdy měly být splaceny; f) úroky splatné v den splatnosti těchto dvou státních úvěrů nebyly uhrazeny z důvodu systematického odkládání data splatnosti obou státních úvěrů a počínaje dnem 31. května 2019 přestaly fakticky narůstat.

(154) Komise se proto domnívá, že oba státní úvěry představují pro účely tohoto rozhodnutí jediné opatření.

(155) Komise posoudí uplatnitelnost na základě dvou kritérií: i) zda Itálie předložila dostatečné důkazy ex ante, že jednala jako hospodářský subjekt, a ii) zda stát při poskytování obou státních úvěrů jednal jako orgán veřejné moci, a nikoli jako hospodářský subjekt.

(156) Bez ohledu na výše uvedený závěr Komise týkající se neoddělitelnosti obou státních úvěrů je třeba poznamenat, že její analýza týkající se uplatnitelnosti by byla platná analogicky, i kdyby byly oba státní úvěry považovány za dvě samostatná opatření.

5.1.4.1.2. Itálie jednala jako orgán veřejné moci, nikoli jako investor v tržním hospodářství

(157) Komise se domnívá, že v tomto případě nelze uplatnit kritérium investora v tržním hospodářství. Na základě dostupných důkazů je zřejmé, že Itálie rozhodně jednala jako orgán veřejné moci, aby zabránila úpadku společnosti Alitalia a udržela ji v provozu.

(158) Úvodem Komise připomíná, že Soudní dvůr rozhodl, že uplatnitelnost kritéria soukromého investora definitivně závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytne hospodářskou výhodu podniku, jejž vlastní, jakožto akcionář, a nikoli jakožto nositel veřejné moci (62). Zásahy státu, jejichž cílem je dostát závazkům, které mu přísluší jakožto orgánu veřejné moci, nelze srovnávat se zásahy soukromého investora v tržním hospodářství (63).

(159) Aby bylo možné určit, zda oba úvěry poskytnuté státem představují výkon veřejné moci nebo zda jsou důsledkem závazků, které má převzít stát jako akcionář, bude Komise zkoumat nejen formu těchto úvěrů, ale také i) jejich povahu a předmět, ii) kontext, v němž byly poskytnuty, iii) sledovaný cíl a iv) pravidla, kterými se oba státní úvěry řídí.

(160) Nepředstavuje-li zásah státu vzhledem ke své povaze a předmětu a vzhledem ke sledovanému cíli investici, kterou by soukromý investor učinil, mohl by představovat zásah státu jakožto orgánu veřejné moci a jako takový vyloučit uplatnění kritéria investora v tržním hospodářství (64).

Povaha a předmět opatření

(161) Jak je vysvětleno v oddíle 2.1, dané opatření spočívalo ve dvou státních úvěrech, které Itálie poskytla společnosti Alitalia dne 2. května 2017 a 16. října 2017.

Kontext, v němž bylo opatření vydáno

(162) Stát od počátku jednal konzistentně a zřetelně jako orgán veřejné moci, aby zabránil likvidaci společnosti Alitalia, což dokazují i veřejná prohlášení několika ministrů (viz oddíl 2.5), a nikoli jako akcionář investující do společnosti nebo věřitel.

(163) V období od převzetí společností CAI v roce 2008 začala Alitalia zaznamenávat trvale vysoké ztráty. Pokusy akcionářů společnosti Alitalia o obnovení činnosti společnosti pomocí plánu na ozdravení selhaly v důsledku zamítnutí tohoto plánu zaměstnanci dne 26. dubna 2017, což vedlo k tomu, že vůči společnosti Alitalia bylo zahájeno mimořádné správní řízení (viz 41. a následující body odůvodnění). Společnost Alitalia i během mimořádné správy nadále prodělávala.

(164) Z období po zamítnutí plánu na ozdravení a před zahájením mimořádného správního řízení neexistuje žádný důkaz o tom, že by byl investor ochoten zasáhnout a nabýt společnost Alitalia jako fungující podnik, a to ani za nominální cenu. Neexistuje ani žádný důkaz o tom, že by finanční instituce byly ochotny poskytnout významné úvěrové linky, které by společnosti zajistily dostatečnou likviditu pro další fungování.

(165) V době poskytnutí obou státních úvěrů byla společnost Alitalia podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a její vyhlídky pokud jde o krátkodobou a střednědobou životaschopnost nebyly příznivé (viz 41., 66. a 218. až 229. bod odůvodnění).

Sledovaný cíl

(166) Explicitním cílem uvalení mimořádné správy na společnost Alitalia bylo zajistit kontinuitu poskytovaných dopravních služeb a zachovat hodnotu jejího majetku.

(167) Jako společnost v platební neschopnosti byla Alitalia na úvěrových trzích v podstatě zmrazena a kvůli svým bezprostředním i dlouhodobým problémům s likviditou byla závislá na italském státu, který jí poskytl dva státní úvěry.

(168) Jak je podrobně popsáno v oddíle 2, hlavním cílem původního úvěru bylo zabránit přerušení poskytování služeb společnosti Alitalia tím, že jí umožní zachovat vnitrostátní a mezinárodní letecká spojení, čímž se rovněž zabrání sociálním problémům i vážným nepříjemnostem pro uživatele. Itálie rovněž tvrdila, že takové přerušení poskytování služeb by mimo jiné vedlo k porušení práva na územní celistvost Itálie zaručeného italskou ústavou. Dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR byl poskytnut ze stejného důvodu a za účelem usnadnění prodeje aktiv společnosti Alitalia. Zdá se, že cíl, který byl sledován uvalením mimořádné správy na společnost Alitalia, a cíl spojený s poskytnutím dvou státních úvěrů se v podstatných ohledech neliší.

(169) Tento závěr potvrzují i veřejná prohlášení příslušných ministrů jak před poskytnutím původního úvěru, tak před poskytnutím úvěru ve výši 300 milionů EUR (viz oddíl 2.5), podle nichž bylo hlavním zájmem vlády zabránit náhlému přerušení poskytování služeb letecké dopravy a přímým i nepřímým důsledkům odchodu společnosti Alitalia z trhu. Záměrem bylo mimo jiné zabránit nepříznivým dopadům na italské hospodářství a údajným dalším ztrátám, které by utrpěli daňoví poplatníci. Podle daných prohlášení bylo cílem poskytnout mimořádným správcům určitý prostor pro nalezení zájemce o koupi. Tento cíl se odráží v předpisech, jež se vztahují na oba státní úvěry, a v připomínkách Itálie (viz 78. a následující body odůvodnění), podle nichž byly tyto úvěry nezbytné k zajištění provozních potřeb společnosti Alitalia a k zabránění přerušení provozu společnosti včetně sociálních problémů a obtíží, které by z toho vyplývaly.

(170) Z příslušných prohlášení ministrů učiněných v rozhodné době (viz oddíl 2.5) vyplývá, že důvody, proč Itálie tyto dva státní úvěry poskytla, nebyly důvody, kterými by se řídil investor v tržním hospodářství. Rozhodnutí o poskytnutí obou státních úvěrů bylo naopak založeno na názoru, že „odstavit letadla je nemyslitelné, protože by to ohrozilo letecká spojení a poškodilo cestující“ (65) a že „nemůžeme ji [společnost Alitalia] nechat ze dne na den zkrachovat, protože bychom tím ztratili spojení z jednoho konce země na druhý“ (66) a „odstavit letadla ze dne na den by italské daňové poplatníky stálo mnohem více“ (67).

(171) Jak je uvedeno v oddíle 4.1, Itálie podrobně popsala, jaké důsledky by mělo přerušení provozu společnosti Alitalia po jejím odchodu z trhu, a uvedla počet cestujících, kteří si rezervovali letenky, a počet již vystavených letenek.

(172) Ve světle výše uvedeného se Komise domnívá, že hlavním účelem obou státních úvěrů bylo zajistit, aby společnost Alitalia pokračovala ve své činnosti z důvodů veřejného pořádku, a nikoli na základě finančních zájmů státu jako subjektu v tržním hospodářství. Případné vyhlídky, že by stát mohl v souvislosti s oběma státními úvěry dosáhnout zisku, i když v dlouhodobém horizontu (za předpokladu, že by se to podařilo prokázat), byly proto při rozhodování o poskytnutí obou státních úvěrů čistě vedlejší.

(173) Podle Soudního dvora je navíc zajištění kontinuity dopravních služeb poskytovaných podnikem hlediskem, které by soukromý investor v úvahu nebral (68).

(174) Kromě toho byly neustále odkládány termíny splatnosti obou státních úvěrů a stát zároveň odložil i povinnost společnosti Alitalia platit úroky a stanovil nová data splatnosti. Na základě nařízení o hospodářském růstu přestaly ke dni 31. května 2019 k oběma státním úvěrům nabíhat úroky. Tato okolnost ukazuje, že úroková sazba ve výši šestiměsíční sazby Euribor plus 10 %, kterou Itálie uvádí jako důkaz, že jednala jako investor v tržním hospodářství (viz 95. bod odůvodnění), je čistě umělá, jelikož stát jako věřitel nikdy neobdržel odměnu ani za vzniklé náklady na likviditu, ani za úvěrové riziko spojené se společností Alitalia, které by se soukromý věřitel v tržním hospodářství snažil pokrýt. Tato skutečnost spolu s neexistencí předběžné studie, jejíž vypracování by Itálie zadala a která by prokázala, že stát měl finanční zájem na prodloužení doby splatnosti a na slevě na úrocích namísto toho, aby přistoupil ke konfrontačnímu řešení, ukazuje, že stát jednal ve vztahu ke společnosti Alitalia v rámci svých veřejných pravomocí. Takové jednání, konkrétně poskytnutí odkladů bez konkrétní předběžné studie, neuplatnění nároku na zaplacení úroků a pozastavení nabíhání úroků počínaje dnem 31. května 2019, není v souladu s jednáním investora v tržním hospodářství, ale dokazuje zájem orgánu veřejné moci na zachování kontinuity dopravních služeb poskytované společností Alitalia.

Pravidla, kterými se uvedené opatření řídí

(175) Oba dotčené státní úvěry jsou svou povahou sui generis a ad hoc: byla přijata zvláštní nařízení s mocí zákona, která umožňují jejich poskytnutí a povolují jejich prodloužení, jakož i jejich faktické sloučení do jediného opatření. Oba státní úvěry byly financovány z rozpočtových prostředků přidělených ministerstvu hospodářského rozvoje. Kromě toho byly vydány zvláštní ministerské vyhlášky týkající se těchto úvěrů.

(176) Prostředky na tyto úvěry proto pocházely ze státního rozpočtu.

Závěry

(177) Závěrem je třeba poznamenat, že vzhledem ke své povaze a předmětu, kontextu, v němž bylo vydáno, svému cíli a pravidlům, kterými se řídí, má toto opatření povahu aktu v rámci výsady veřejné moci italských orgánů. Proto na něj kritérium soukromého investora nelze uplatnit.

5.1.4.1.3. Chybějící posouzení ze strany Itálie podle kritéria investora v tržním hospodářství

(178) Soudní dvůr konstatoval, že „uplatnitelnost kritéria soukromého investora […] závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytne hospodářskou výhodu podniku, jejž vlastní, jakožto akcionář, a nikoli jakožto nositel veřejné moci“ (69).

(179) Pokud se členský stát odvolává na kritérium investora v tržním hospodářství, je na něm, aby „jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných skutečností prokázal předem nebo současně s rozhodnutím o poskytnutí hospodářské výhody, že prováděné opatření přijal v postavení akcionáře a že vychází z předchozích hospodářských hodnocení“ (70). Tyto faktory musí jasně prokazovat, že dotčený členský stát přijal rozhodnutí realizovat investici před tím, než poskytl hospodářskou výhodu nebo současně s jejím poskytnutím, na základě odůvodněného posouzení, které uvádí tržní míru návratnosti po skutečném provedení opatření.

(180) Kromě toho se „pro účely posouzení, zda by soukromý investor nacházející se v co nejpodobnější situaci jako stát přijal za obvyklých podmínek na trhu totéž opatření, zohledňují pouze zisky a závazky tohoto státu, které se váží k jeho postavení akcionáře, s výjimkou těch, které se váží k jeho postavení nositele veřejné moci“ (71). Z toho vyplývá, že je třeba rozlišovat úlohu státu jako akcionáře společnosti na straně jedné a úlohu státu jako nositele veřejné moci na straně druhé.

(181) V tomto ohledu může být zejména nezbytné prokázat, že toto rozhodnutí je založeno na hospodářských posouzeních podobných těm, která by si za okolností daného případu rozumný soukromý investor nacházející se v co nejpodobnější situaci jako dotčený členský stát, nechal vypracovat před uskutečněním investice, aby určil její budoucí výnosnost.

(182) Jak připomněl Tribunál, (72)„Komisi přísluší uplatnit kritérium soukromého investora a požádat dotčený členský stát, aby jí za tímto účelem poskytl veškeré relevantní informace, a tomuto členskému státu nebo […] dotčenému veřejnému podniku přísluší, aby jí poskytl skutečnosti, z nichž vyplývá, že provedl předchozí hospodářské hodnocení rentability dotčeného opatření, srovnatelné s hodnocením, jež by provedl soukromý investor v podobné situaci“.

(183) Soudní dvůr rovněž rozhodl, že „hospodářská hodnocení provedená po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti investice uskutečněné dotčeným členským státem nebo odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu nepostačují jako důkaz toho, že tento členský stát před nebo současně s poskytnutím takové výhody takové rozhodnutí učinil v postavení akcionáře (73)“.

(184) Itálie nesplnila minimální důkazní standard, aby prokázala, že v tomto případě lze uplatnit kritérium investora v tržním hospodářství.

(185) Jak je uvedeno v 83. bodě odůvodnění, Itálie navzdory opakovaným žádostem Komise nepředložila žádný dokument, který by prokazoval, že před poskytnutím obou státních úvěrů provedla hodnocení potenciální návratnosti investice spočívající v obou dotčených úvěrech. Nepředložila ani posouzení pravděpodobnosti splacení úvěru a souvisejících úroků z vlastních zdrojů společnosti Alitalia nebo z výnosů z prodeje samotné společnosti Alitalia, ani rizika nesplacení. To platí jak pro původní úvěr, tak pro dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR.

(186) Nicméně, jak bylo uvedeno v oddíle 4.2, Itálie předložila různé zprávy a informace o společnosti Alitalia, které byly k dispozici ještě před poskytnutím obou státních úvěrů, zprávy vypracované pro jiné účely než pro hospodářské hodnocení provedené před poskytnutím obou státních úvěrů; tyto dokumenty a informace neprokazují ani pouhou pravděpodobnost splacení úvěru, ani nesplňují kritéria stanovená justičními orgány Evropské unie pro důkazy, které lze považovat za přijatelné pro předběžné hodnocení výnosnosti obou státních úvěrů.

(187) Italské orgány navíc nebyly schopny prokázat existenci dokumentu, který by byl vypracován před nebo současně s rozhodnutím o poskytnutí úvěru a který by představoval obchodní plán, posouzení výnosnosti investice, zejména hospodářské hodnocení pravděpodobnosti splacení a přiměřenosti ceny obou státních úvěrů. Nic nenasvědčuje tomu, že by italská veřejná správa, vláda nebo poslanci před přijetím správních a legislativních předpisů, na jejichž základě byly tyto úvěry poskytnuty, přezkoumali a projednali obchodní plán nebo výnosnost obou státních úvěrů.

(188) Itálie tedy nesplnila kritérium, které vyžaduje, aby členský stát jednoznačně a na základě objektivních a ověřitelných skutečností předem nebo současně s rozhodnutím o poskytnutí hospodářské výhody prokázal, že prováděné opatření přijal v postavení subjektu v tržním hospodářství, a neunesla tak své důkazní břemeno, aby bylo možné na oba státní úvěry uplatnit kritérium investora v tržním hospodářství.

5.1.4.1.4. Posouzení uplatnitelnosti kritéria investora v tržním hospodářství na úvěr ve výši 300 milionů EUR

(189) Jak je uvedeno v bodě 154 odůvodnění, Komise se domnívá, že oba státní úvěry představují pro účely posouzení použitelnosti jediné opatření. I kdyby však byl dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR posuzován samostatně, Komise se domnívá, že by se kritérium investora v tržním hospodářství ani tak neuplatnilo.

(190) Dodatečný úvěr ve výši 300 milionů EUR byl poskytnut za stejným účelem jako původní úvěr, přičemž hlavní rozdíl spočíval v tom, že italské orgány se v té době rozhodly pro prodej aktiv společnosti Alitalia, nikoli pro její restrukturalizaci (viz 59. bod odůvodnění).

(191) Podle Itálie byl úvěr poskytnut mimo jiné proto, aby mohl být úspěšně dokončen proces prodeje. Jak je uvedeno ve 20. bodě odůvodnění, je třeba připomenout, že úvěr ve výši 300 milionů EUR byl poskytnut za účelem zajištění plnění závazků v oblasti dopravy do okamžiku prodeje aktiv. V tomto ohledu také z prohlášení ministrů učiněných v rozhodné době vyplývá, že hlavní zájmy Itá