DOPORUČENÍ EVROPSKÉ RADY PRO SYSTÉMOVÁ RIZIKA

ze dne 21. září 2011

o poskytování úvěrů v cizích měnách

(ESRB/2011/1)

2011/C 342/01

GENERÁLNÍ RADA EVROPSKÉ RADY PRO SYSTÉMOVÁ RIZIKA,

s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika (1), a zejména na čl. 3 odst. 2 písm. b), d) a f) a články 16 až 18 tohoto nařízení,

s ohledem na rozhodnutí Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2011/1 ze dne 20. ledna 2011, kterým se přijímá jednací řád Evropské rady pro systémová rizika (2), a zejména na čl. 15 odst. 3 písm. e) a články 18 až 20 tohoto rozhodnutí,

s ohledem na stanovisko příslušných zainteresovaných stran ze soukromého sektoru,

vzhledem k těmto důvodům:

Toto doporučení by nemělo nijak zasahovat do mandátu centrálních bank v Unii k provádění měnové politiky ani do úkolů svěřených Evropské radě pro systémová rizika (ESRB).

PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

ODDÍL 1

DOPORUČENÍ

Doporučení A – Informovanost dlužníků o rizicích

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu a členské státy:

vyžadovaly od finančních institucí, aby dlužníkům poskytovaly odpovídající informace o rizicích, která jsou spojena s poskytováním úvěrů v cizích měnách. Informace by měly být dostatečné k tomu, aby dlužníci byli schopni přijmout informovaná a obezřetná rozhodnutí a měly by přinejmenším zahrnovat informace o vlivu vážného znehodnocení zákonného platidla členského státu, v němž má dlužník bydliště/sídlo, a zvýšení zahraniční úrokové míry na jeho splátky;

Doporučení B – Úvěruschopnost dlužníků

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu:

Doporučení C – Nárůst úvěrů vyvolaný poskytováním úvěrů v cizích měnách

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu sledovaly, zda poskytování úvěrů v cizích měnách vyvolává nadměrný růst úvěrů jako celku, a pokud ano, aby přijaly nová a přísnější pravidla, než jsou pravidla uvedená v doporučení B.

Doporučení D – Vnitřní řízení rizik

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu přijaly obecné zásady určené finančním institucím, zaměřené na to, aby finanční instituce lépe zohledňovaly rizika spojená s poskytováním úvěrů v cizích měnách ve svých vnitřních systémech řízení rizik. Tyto obecné zásady by se měly vztahovat přinejmenším na vnitřní oceňování rizik a vnitřní alokaci kapitálu. Vnitrostátní orgány dohledu by měly od finančních institucí vyžadovat, aby zásady uplatňovaly způsobem, který je přiměřený jejich velikosti a komplexitě.

Doporučení E – Kapitálové požadavky

Doporučení F – Likvidita a financování

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu pozorně sledovaly riziko financování a riziko likvidity, které na sebe berou finanční instituce v souvislosti s poskytováním úvěrů v cizích měnách, spolu s jejich celkovou likviditní pozicí. Zvláštní pozornost by se měla věnovat rizikům spojeným s(e):

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu dříve, než expozice vůči shora uvedeným rizikům dosáhnou nadměrné výše, zvážily zavedení limitů pro tyto expozice a přitom současně zajistily, aby nedošlo k nesourodému uvolnění stávajících struktur financování.

Doporučení G – Reciprocita

ODDÍL 2

PROVÁDĚNÍ DOPORUČENÍ

1. Výklad pojmů

2. Prováděcí kritéria

3. Časový rozvrh pro následné podávání informací

4. Sledování a hodnocení

prověřuje následné informace podané příjemci doporučení, a to mj. i poskytnutím pomoci na žádost příjemců doporučení, a do dvou měsíců od uplynutí lhůt stanovených pro následné podání informací o jeho průběhu informuje generální radu prostřednictvím řídícího výboru.

(1) Úř. věst. L 331, 15.12.2010, s. 1.

(2) Úř. věst. C 58, 24.2.2011, s. 4.

(3) Pilíře jsou vymezeny v souladu s rámcem Basel II; viz Basilejský výbor pro bankovní dohled, „International Convergence of Capital Measurement and Capital Standards“, červen 2006, k dispozici na internetových stránkách Banky pro mezinárodní platby www.bis.org.

(4) Úř. věst. L 177, 30.6.2006, s. 1.

PŘÍLOHA

DOPORUČENÍ ESRB O POSKYTOVÁNÍ ÚVĚRŮ V CIZÍCH MĚNÁCH

OBSAH

Souhrn

I. Přehled o poskytování úvěrů v cizích měnách v Unii

I.1. Poskytování úvěrů v cizích měnách v Unii

I.2. Faktory expanze úvěrů v cizích měnách

I.2.1. Faktory na straně nabídky

I.2.1.1. Mezinárodní vs. domácí financování

I.2.1.2. Rostoucí zastoupení zahraničních skupin v zemích CEE

I.2.1.3. Konkurenční tlaky

I.2.2. Faktory na straně poptávky

I.2.2.1. Úrokové diferenciály

I.2.2.2. Vnímání kurzového rizika a očekávání spojená s přijetím eura

II. Rizika spojená s úvěry v cizích měnách

II.1. Úvěrové riziko ovlivněné změnami směnných kurzů a zahraničních úrokových sazeb

II.2. Rizika financování a likvidity

II.3. Nadměrný růst úvěrů, chybné ocenění rizika a potenciální bubliny v cenách aktiv

II.4. Koncentrace a efekty přelévání mezi domácími a hostitelskými zeměmi jako rizika pro finanční stabilitu v Unii

II.4.1. Případové studie přelévání přes hranice států: Rakousko a Švédsko

II.5. Vyšší volatilita ukazatelů kapitálové přiměřenosti v důsledku změn směnných kurzů

II.6. Zbrždění transmisního mechanismu měnové politiky

II.7. Pravděpodobnost naplnění rizik a za jakých okolností se tak stane

III. Opatření na vnitrostátní úrovni

III.1. Opatření přijatá jednotlivými zeměmi

III.2. Hodnocení účinnosti opatření

IV. Doporučení ESRB

Cíle politiky

Zásady pro implementaci doporučení

Návazné kroky, které jsou společné všem doporučením

Úvěrová a tržní rizika

IV.1. Doporučení A – Informovanost dlužníků o rizicích

IV.1.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.1.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.1.3. Návazné kroky

IV.1.3.1. Harmonogram

IV.1.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.1.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.1.4. Vazby na právní rámec Unie

IV.2. Doporučení B – Úvěruschopnost dlužníků

IV.2.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.2.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.2.3. Návazné kroky

IV.2.3.1. Harmonogram

IV.2.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.2.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.2.4. Vazby na právní rámec Unie

Nárůst úvěrů

IV.3. Doporučení C – Nárůst úvěrů vyvolaný poskytováním úvěrů v cizích měnách

IV.3.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.3.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.3.3. Návazné kroky

IV.3.3.1. Harmonogram

IV.3.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.3.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.3.4. Vazby na právní rámec Unie

Chybné ocenění rizik a odolnost

IV.4. Doporučení D – vnitřní řízení rizik

IV.4.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.4.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.4.3. Návazné kroky

IV.4.3.1. Harmonogram

IV.4.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.4.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.4.4. Vazby na právní rámec Unie

IV.5. Doporučení E – Kapitálové požadavky

IV.5.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.5.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.5.3. Návazné kroky

IV.5.3.1. Harmonogram

IV.5.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.5.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.5.4. Vazby na právní rámec Unie

Rizika likvidity a financování

IV.6. Doporučení F – Likvidita a financování

IV.6.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.6.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.6.3. Návazné kroky

IV.6.3.1. Harmonogram

IV.6.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.6.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

IV.6.4. Vazby na právní rámec Unie

Koordinace a platnost v rámci celé Unie

IV.7. Doporučení G – Reciprocita

IV.7.1. Ekonomické zdůvodnění

IV.7.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

IV.7.3. Návazné kroky

IV.7.3.1. Harmonogram

IV.7.3.2. Kritéria splnění požadavků

IV.7.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

Celkové hodnocení opatření

SOUHRN

Problémy s finanční stabilitou vyvolané nadměrným poskytováním úvěrů v cizích měnách v některých členských státech EU se v posledních letech projednávaly na několika fórech.

Na úrovni Unie bylo poskytování úvěrů v cizích měnách nefinančnímu soukromému sektoru nejvýraznější v zemích střední a východní Evropy (země CEE). V těchto případech vyvolal uvedený vývoj výrazný nesoulad měn v rozvahách nefinančního soukromého sektoru. Důvody pro výrazné poskytování úvěrů v cizích měnách jsou jak na straně faktorů nabídky, tak poptávky, mezi něž patří mimo jiné kladné úrokové diferenciály a přístup k financování od mateřských bank.

Vysoký podíl úvěrů v cizích měnách může pro tyto země mít systémové důsledky a vytvářet podmínky pro přelévání vlivů do dalších zemí. V některých případech dosáhlo poskytování úvěrů v cizích měnách nadměrných objemů a přispívalo k posilování úvěrových cyklů, které mohly ovlivnit ceny aktiv. U úvěrů v cizích měnách je součástí úvěrového rizika tržní riziko pro všechny nezajištěné dlužníky, neboť splátky jsou ovlivňovány kurzy měn. Tito dlužníci budou mít v důsledku nepříznivého vývoje směnného kurzu tendenci se chovat obdobně a ve stejné době. Také závislost na financování od mateřských bank a v některých případech na trzích s měnovými swapy vytváří v době krize další úroveň rizika likvidity a refinancování. V neposlední řadě vytváří vysoká míra integrace finančních skupin další kanál pro šíření nákazy do dalších zemí v případě krystalizace rizika v důsledku poskytování úvěrů v cizích měnách.

Vzhledem k možnosti šíření nákazy do dalších zemí a obcházení vnitrostátních opatření, pokud jsou přijímána jednostranně a ostatní členské státy se k nim nepřihlásí, sestavila ESRB doporučení.

Cíle doporučení ESRB odpovídají zjištěným rizikům: (i) omezit expozici vůči úvěrovým a tržním rizikům a zvýšit tak odolnost finančního systému, (ii) kontrolovat nadměrný růst objemu úvěrů (v cizích měnách) a zabránit bublinám v cenách aktiv, (iii) omezit rizika financování a likvidity a (iv) zlepšit oceňování rizik. Doporučení se vztahují na poskytování úvěrů v cizích měnách definovaných jako úvěry v měnách odlišných od zákonné měny příslušného státu. V relevantních případech se doporučení vztahují pouze na nezajištěné dlužníky, tj. dlužníky bez přirozeného nebo finančního zajištění, tedy subjekty, které jsou vystaveny nesouladu měn.

Pro řešení úvěrového rizika zahrnují doporučení: (i) zvýšit povědomí dlužníků o rizicích spojených s poskytováním úvěrů v cizích měnách tím, že jim bude poskytnut dostatek informací, a (ii) zajistit, aby nové úvěry v cizích měnách byly poskytovány pouze dlužníkům, kteří jsou úvěruschopní a schopní ustát vážné šokové změny směnného kurzu. Podporuje se použití ukazatele zadluženosti v poměru k příjmům a poměru úvěru k hodnotě. Tam, kde poskytování úvěrů v cizích měnách vyvolává nadměrný růst objemu úvěrů, by bylo vhodné zvážit zavedení přísnějších nebo nových opatření, která budou poskytování úvěrů v cizích měnách upravovat.

Při řešení nevhodného ocenění rizik spojených s poskytováním úvěrů v cizích měnách by orgány měly po institucích vyžadovat, aby (i) lépe začlenily tato rizika do svého vnitřního oceňování rizik a alokace kapitálu a (ii) v rámci druhého pilíře držely pro poskytování úvěrů v cizích měnách dostatek kapitálu z důvodu nelineárního vztahu mezi úvěrovými a tržními riziky.

Orgány by měly v souvislosti s poskytováním úvěrů v cizích měnách pečlivě sledovat rizika financování a likvidity a podle potřeby pro ně zvážit stanovení limitů a zejména se zaměřit na koncentraci zdrojů financování, na nesoulad měn a nesoulad splatnosti mezi aktivy a pasivy a z toho vyplývající závislost na trzích s měnovými swapy.

Doporučení by se měla podle potřeby uplatňovat na individuální, subkonsolidované a konsolidované úrovni. Členské státy by měly přispívat k tomu, aby nedocházelo k regulatorní arbitráži, a to uplatňováním reciprocity vůči ostatním členským státům, které zavedly opatření k omezení rizik spojených s poskytováním úvěrů v cizích měnách. V rámci kolegií orgánů dohledu lze také projednat opatření dohledu.

I. PŘEHLED O POSKYTOVÁNÍ ÚVĚRŮ V CIZÍCH MĚNÁCH V UNII

I.1. Poskytování úvěrů v cizích měnách v Unii

V zemích Unie je zastoupení úvěrů v cizích měnách značně rozdílné. Zatímco ve většině zemí západní Evropy představují úvěry v cizích měnách poměrně zanedbatelný podíl na celkovém objemu úvěrů, v zemích střední a východní Evropy (země CEE) (1) a v Rakousku je jejich podíl poměrně vysoký (viz graf 1).

Graf 1

Nesplacené úvěry v cizích měnách domácnostem a nefinančním podnikům v Unii

V zemích s vysokým podílem úvěrů v cizích měnách je tento jev často patrný jak u půjček pro domácnosti, tak u úvěrů pro nefinanční podniky. Naopak v zemích, kde úvěry v cizích měnách představují relativně malý podíl na všech úvěrech, mají nefinanční podniky tendenci si půjčovat v porovnání s domácnostmi více v cizích měnách. Tento stav může souviset s přítomností exportně zaměřených podniků i celkovou mírou otevřenosti obchodu.

Rizika pro finanční stabilitu jsou v zemích s velkým objemem úvěrů v cizích měnách poskytnutých nezajištěným dlužníkům převážně vysoká. Domácnosti a některé nefinanční podniky (tj. zejména malé a střední podniky (SME) činné na domácím trhu dané země) jsou spíše nezajištěné (tj. vystavené nesouladu měn), neboť jejich příjmy jsou zpravidla v místní měně.

Naopak exportní nefinanční podniky mohou být méně citlivé na výkyvy směnného kurzu, jelikož mají více možností se zajistit vůči kurzovému riziku. (2) Ve zbývající části se tedy analýza zaměřuje na země se značným podílem úvěrů v cizích měnách poskytnutých domácnostem (3).

V jednotlivých členských státech (viz graf 2) se liší také měnová struktura úvěrů v cizích měnách. Ve většině analyzovaných zemí (Bulharsko, Litva, Lotyšsko a Rumunsko) byly úvěry v cizích měnách poskytovány převážně v eurech, což se zdá být přirozenou volbou vzhledem k členství v Unii a zejména vzhledem k fixaci směnných kurzů na euro. Na druhé straně hrály hlavní úlohu v některých zemích (např. v Maďarsku, Rakousku a Polsku) jiné měny, především švýcarský frank.

Graf 2

Úvěry v cizích měnách poskytnuté neměnovým finančním institucím soukromého sektoru (s výjimkou vládních institucí) (4) v Unii

Zaměříme-li se na země s vyšším podílem úvěrů v cizích měnách poskytnutých nezajištěným dlužníkům (zastoupené úvěry domácnostem), lze identifikovat několik společných rysů. Zaprvé se podíl úvěrů v cizích měnách od prosince 2004 zvýšil prakticky ve všech zemích (viz graf 3) s výjimkou Rakouska. Současně se v těchto zemích podíl vkladů v cizích měnách držených nefinančním soukromým sektorem mírně zvýšil nebo v některých případech poklesl (s výjimkou Lotyšska, kde vklady v cizích měnách výrazně vzrostly). Tyto asymetrické posuny ve prospěch úvěrů v cizích měnách by mohly být základním znamením nesouladu měn v rozvahách nefinančních soukromých sektorů. Také nepřímo ukazují na existenci motivace, která stojí za poskytováním úvěrů v cizích měnách v členských státech. V některých zemích se podíl úvěrů v cizích měnách nefinančnímu soukromému sektoru dále zvýšil, neboť členské státy zasáhla světová finanční a hospodářská krize, zatímco v dalších zůstal prakticky beze změny. V několika zemích k tomuto růstu došlo v prostředí klesající poptávky po úvěrech.

Graf 3

Podíly úvěrů/vkladů v cizích měnách ve vybraných členských státech

Při hledání zdrojů financování růstu úvěrů v těchto zemích lze použít tento poměr úvěrů k vkladům jako hrubý ukazatel domácích disponibilních zdrojů financování. Výrazný růst tohoto poměru zase ukazuje na silnou závislost na zahraničním kapitálu k financování úvěrů v těchto ekonomikách (viz graf 4). Do některých zemí CEE směřoval zahraniční kapitál především jako výpůjčky od mateřských firem finančních institucí poskytujících úvěr, (5) které v těchto zemích působí, a dále také čerpáním prostředků z velkoobchodních peněžních trhů v zahraničí.

Graf 4

Podíl úvěrů v cizích měnách a poměry úvěrů k vkladům ve vybraných členských státech

I.2. Faktory expanze úvěrů v cizích měnách

Za růstem objemu úvěrů v cizích měnách stojí několik faktorů, a to jak na straně nabídky, tak poptávky. Na straně nabídky byl rychlý růst objemu úvěrů v cizích měnách v zemích CEE do velké míry důsledkem snadného přístupu k velkoobchodnímu financování (usnadněnému příznivými podmínkami pro získání likvidity ve světě a financováním od zahraničních mateřských subjektů). Zdá se, že na straně poptávky sehrály hlavní úlohu úrokové diferenciály. I když lze identifikovat společné důvody, jejich význam se bude pravděpodobně v jednotlivých zemích lišit.

Odhlédneme-li od řady faktorů na straně nabídky a poptávky, růst objemu úvěrů v cizích měnách v některých ekonomikách zemí CEE byl součástí širšího jevu – poptávky financované ze zahraničí a/nebo bubliny v cenách aktiv. Většina členských států s vysokým podílem úvěrů v cizích měnách jsou navíc konvergující ekonomiky, často s významným potenciálem vyrovnávání hospodářské úrovně. Reálný proces konvergence v těchto zemích byl z velké míry závislý na přílivu zahraničního kapitálu, neboť domácí úspory byly nedostatečné.

I.2.1. Faktory na straně nabídky

I.2.1.1. Mezinárodní vs. domácí financování

V uvedených zemích CEE jsou úvěry v cizích měnách financovány z velké míry prostřednictvím přeshraničních půjček v podobě úvěrových linek od mateřských institucí, které jsou usazeny ve zbytku Unie. Další úvěrové instituce s velkou základnou vkladů v domácí měně používaly trhy měnových swapů.

Tam, kde byl nedostatek domácích zdrojů financování, spoléhaly instituce na financování ze zahraničí (6) (viz graf 5). Roli by mohl hrát také nižší stupeň rozvinutosti domácích kapitálových trhů v zemích CEE – v porovnání se zeměmi, které vstoupily do eurozóny jako první. Relativní nedostatek dluhových nástrojů v místní měně a s delší dobou splatnosti, které by bylo možné použít jako cenové měřítko nebo k získávání dlouhodobého financování, mohl instituce odrazovat od toho, aby se účastnily dlouhodobého úvěrování v místní měně. Další faktor, který přispěl k tomu, že banky získávaly financování hypotečních úvěrů v cizích měnách, byly vysoké náklady sekuritizace domácích měnových instrumentů.

Graf 5

Poměry úvěrů v cizích měnách k vkladům v domácí měně ve vybraných členských státech

Navíc financování v rámci mezinárodní finanční skupiny představovalo relativně levnější zdroj financování v porovnání se zdroji, které měly k dispozici místní banky mimo tyto skupiny. To dále posílilo další faktory podporující poskytování úvěrů v cizích měnách, jako jsou úrokové diferenciály a lepší marže.

V důsledku zahraničního financování a přenosu kurzového rizika na dlužníky mohly instituce nabízet úvěrové produkty s úrokovými sazbami, které byly výrazně pod úrovní úrokových sazeb z úvěrů v domácí měně. V některých zemích (např. v Bulharsku a Lotyšsku), pro něž je charakteristický vysoký podíl vkladů v cizích měnách, mohly mít instituce zájem poskytovat úvěry v cizích měnách díky přístupu k velké a stabilní domácí základně pro financování v cizích měnách (převážně euro). Navíc režimy pevně stanoveného nebo navázaného směnného kurzu eliminovaly náklady spojené se zajištěním směnného kurzu. (7)

I.2.1.2. Rostoucí zastoupení zahraničních skupin v zemích CEE

Úvěrovou expanzi usnadňovala integrace evropských finančních trhů, která se mimo jiné projevovala na finančních trzích těchto zemí rostoucím zastoupením nebo činností již přítomných zahraničních finančních institucí.

S výjimkou Rakouska se podíl aktiv zahraničních bank na celkových aktivech bankovního sektoru sedmi zemí pojednaných v analytické části této přílohy blíží 60 % nebo je vyšší (viz graf 6). Angažovanost mateřských institucí na financování jejich dceřiných společností v cizích měnách byla z velké míry motivována vyšší ziskovostí úvěrových činností v ekonomikách vyrovnávajících hospodářskou úroveň a snahou o získání vyššího podílu na trhu v těchto zemích. Velký podíl bank se zahraničními vlastníky v domácích finančních sektorech zemí CEE tak vytvářel další kanál pro příliv kapitálu směřovaného především na úvěrové trhy.

Graf 6

Podíl zahraničních dceřiných subjektů a poboček na aktivech bankovního sektoru celkem ( %)

I.2.1.3. Konkurenční tlaky

Výše uvedený vysoký podíl bank se zahraničními vlastníky ve finančních sektorech zemí CEE společně s jejich výrazným růstovým potenciálem přispíval k vytváření konkurenčních tlaků na úvěrových trzích, se zaměřením především na trhy hypotečních úvěrů (8). V důsledku vyšší konkurence rozšiřovaly tyto instituce nabídku produktů o hypoteční úvěry v cizích měnách, které jim umožňovaly nabídnout domácnostem levnější úvěry. Pokus nabízet produkty s nižšími úrokovými sazbami byl také jedním z faktorů expanze úvěrů ve švýcarských francích v některých zemích CEE a Rakousku. Banky nabízející úvěry ve švýcarských francích a japonských jenech mohly soutěžit o podíl na trhu nižšími náklady na obsluhu dluhu než banky nabízející úvěry v eurech.

Dopad konkurenčního tlaku byl dvojí: Na jedné straně byly v konkurenčním prostředí konzervativnější instituce více „tlačeny“ ke vstupu na trh úvěrů v cizích měnách, aby neztratily svůj tržní podíl, což se mohlo časově shodovat s uvolněním úvěrových standardů. Na druhé straně si instituce z důvodu značných úrokových diferenciálů mohly také stanovit vyšší ziskové marže a poplatky v porovnání s úvěry v domácích měnách a tak zlepšit své finanční výsledky (což také vytvářelo další konkurenční tlak na banky, které úvěry v cizích měnách neposkytovaly). V případě úvěrů indexovaných v cizích měnách vytvářely instituce další zisk z kurzových rozpětí při převodu splátek úvěru z domácí měny nebo na domácí měnu.

I.2.2. Faktory na straně poptávky

I.2.2.1. Úrokové diferenciály

Hlavním faktorem stojícím za silnou poptávkou po úvěrech v cizích měnách v zemích CEE a Rakousku byly úrokové diferenciály mezi analyzovanými zeměmi a hlavními rozvinutými ekonomikami v Evropě (viz graf 7, graf 8 a graf 9). Úvěry v cizích měnách se staly především zajímavé v segmentu dlouhodobých úvěrů (např. hypoteční úvěry), u nichž je vliv úrokového diferenciálu na počáteční měsíční splátku vyšší než u úvěrů s krátkou dobou splatnosti. V případě režimů s pevně stanoveným kurzem byly úvěry v cizích měnách levnější v důsledku mnoha faktorů včetně nižších rizikových prémii (např. úvěry, likvidita).

Úrokové diferenciály u úvěrů domácnostem v domácí měně a v eurech (v procentních bodech)

Graf 7

Země s navázanými a pevně stanovenými směnnými kurzy

Graf 8

Země s plovoucími směnnými kurzy

Graf 9

Úrokové diferenciály úvěrů v domácí měně a v CHF v Maďarsku, Rakousku a Polsku (v procentních bodech)

I.2.2.2. Vnímání kurzového rizika a očekávání spojená s přijetím eura

Skutečnost, že poskytování úvěrů v eurech dosáhlo největšího rozsahu v ekonomikách působících v režimech pevného směnného kurzu, může mít několik důvodů včetně nižší cenové prémie za likviditu u dluhových nástrojů v eurech a nízce vnímaného kurzového rizika, což mohlo v těchto zemích vyvolávat vyšší poptávku po úvěrech v eurech. Někteří dlužníci si možná neuvědomovali rizika, která při přijetí úvěru v cizí měně podstupovali. I ti, kteří informováni byli, mohli akceptovat nezajištěné pozice v cizí měně, neboť předpokládali, že jsou implicitně garantované stávajícím kurzovým režimem. Zdá se, že do určité míry se tyto předpoklady během nedávné krize potvrdily zejména v ekonomikách zemí CEE s měnovým režimem currency board nebo s režimem navázaného směnného kurzu, protože nedevalvovaly, i když v Lotyšsku si zachování navázání kurzu vyžádalo podpůrný program ze strany Unie / Mezinárodního měnového fondu (MMF), a to především z důvodu procyklické fiskální politiky a nedostatku likvidity na finančních trzích.

Poptávku po úvěrech v cizích měnách mohl podporovat také vývoj směnných kurzů v některých zemích s režimy plovoucích směnných kurzů. (9) V Rakousku přispěla k vnímání nízkého kurzového rizika nízká historická volatilita mezi eurem a švýcarským frankem. V ekonomikách CEE s plovoucími směnnými kurzy se dlužníci zajímali o úvěry v cizích měnách z důvodu delšího posilování nominálního směnného kurzu a očekávání dalšího posilování. Očekávání dlužníků, že nominální směnný kurz bude posilovat, se do jisté míry naplnila a kurz tak dále posiloval. (10) Toto posilování prohloubilo vnější nerovnováhu, která vznikla v důsledku silného růstu domácí poptávky.

Je pravděpodobné, že vnímání rizik spojených s poskytováním a čerpáním úvěrů v eurech v některých těchto zemích bylo ovlivněno očekáváním, že v blízkém horizontu bude zavedeno euro. Taková očekávání podporovala jak předpoklad „nulového“ kurzového rizika v případě zemí s režimy navázaného/pevného směnného kurzu, tak očekávání trendu dlouhodobého posilování nominálního směnného kurzu v zemích s režimy plovoucích směnných kurzů.

II. RIZIKA SPOJENÁ S ÚVĚRY V CIZÍCH MĚNÁCH

I když se tato část zaměřuje na hlavní rizika spojená s úvěry v cizích měnách, je třeba poznamenat, že jak finanční integrace, tak udržitelný rozsah úvěrů v cizích měnách přinášejí také výhody.

II.1. Úvěrové riziko ovlivněné změnami směnných kurzů a zahraničních úrokových sazeb

Banky zabývající se poskytováním úvěrů v cizích měnách jsou vystaveny nepřímému kurzovému riziku (jako složce úvěrového rizika) prostřednictvím nesouladu měn v rozvahách svých klientů. Výrazné oslabení místní měny má za následek zvýšení hodnoty nesplaceného dluhu v místní měně (rovněž ve vztahu k zajištění) i zvýšení plateb na obsluhu dluhu. Schopnost obsluhy dluhu v případě nezajištěných domácích dlužníků se tak zhoršuje a vede k výraznému oslabení finančního stavu soukromého sektoru. Snížení schopnosti dlužníka obsluhovat úvěry (11) a nižší míra návratnosti ovlivňují kvalitu úvěrového portfolia, zvyšují úvěrové ztráty bank a vytvářejí tlak na výnosy a tvorbu kapitálových polštářů. I když to není součástí scénáře zátěžového testu bank EBA v Unii, EBA ve své zprávě o zátěžovém testu zdůraznila, že v některých členských státech může být hlavním rizikem nepříznivý pohyb měny spojený s dopadem na úvěry v cizích měnách (12).

Výpočet přesného rozsahu kurzových (a úrokových) rizik úvěrů v cizích měnách je obtížný. Obvyklé metody výpočtu rizika nezohledňují skutečnost, že bankovní úvěry v cizích měnách poskytované nezajištěným dlužníkům spojují tržní a úvěrové riziko výrazně nelineárním způsobem (13). Odborné publikace ukazují, jak standardní postupy řízení rizik, které posuzují různé druhy rizik odděleně, mohou vést k výraznému podhodnocení celkového rizika. Pouhé sečtení odděleně měřených složek kurzového rizika a rizika nesplacení několikanásobně podhodnocuje skutečnou míru rizika.

Profil úrokového rizika úvěrů v cizích měnách se také liší od profilu rizika úvěrů v domácí měně. V důsledku toho se může kvalita úvěrů v cizích měnách zhoršovat, pokud se úrokové cykly cizí měny odchylují od úrokového cyklu domácí měny. Míra úrokových a kurzových rizik se výrazně liší mezi různými páry měn a vliv mají také metodiky oceňování v jednotlivých zemích.

V zemích s pevnými/navázanými režimy se kurzové riziko spojené s úvěry v cizích měnách během krize nenaplnilo, neboť místní měny neoslabovaly a zůstávaly navázány na euro. Díky tomu dlužníci v cizích měnách nebyli vystaveni poklesu měny, ale ještě těžili ze snižování úrokových měr v eurech.

V případě zemí s plovoucím kurzem závisel dopad oslabení domácí měny výrazně na metodikách oceňování, které banky poskytující různé druhy úvěrů používaly. V některých zemích (např. v Rakousku, Polsku a Rumunsku) jsou úrokové sazby hypotečních úvěrů v cizích měnách výslovně navázány na tržní úrokové sazby a nepříznivé vlivy oslabování místní měny byly z velké míry kompenzovány klesajícími úrokovými sazbami v eurech a švýcarských francích. Je však třeba zdůraznit, že popisovaná interakce mezi změnami směnného kurzu domácí měny a zahraničních úrokových sazeb byla výsledkem specifické situace v rozvinutých ekonomikách a na celosvětových finančních trzích v době krize. V případě oslabení domácí měny spojeného s růstem zahraničních úrokových sazeb by země s plovoucím kurzem čelily růstu rizika nesplacení dlužníkem bez ohledu na metodiku oceňování úvěrových rizik.

Na druhé straně bylo naplnění kurzového rizika posíleno rostoucími úrokovými sazbami úvěrů v cizích měnách v Maďarsku (souběžné kurzové a úrokové šoky). Metodika oceňování uplatňovaná maďarskými bankami jim umožňuje stanovit jednostranně dlužníkovu úrokovou sazbu (v případě retailového bankovnictví) a nezohledňovat změny zahraničních úrokových sazeb. Následkem toho se v Maďarsku v posledních dvou až třech letech zvýšilo úrokové zatížení retailových příjemců úvěrů v cizích měnách, což posílilo záporný vliv výrazného oslabení maďarského forintu vůči švýcarskému franku.

V některých zemích mají úvěry v cizích měnách vyšší podíly nesplácených úvěrů a vyšší míru restrukturalizace úvěrů (např. v Maďarsku a Rumunsku). K tomuto závěru lze dospět, pokud se zohlední stáří úvěrů, tj. dlužníci, kteří přijali hypoteční úvěr vedený v cizí měně při silnějším směnném kurzu, mají zpravidla vyšší poměr nesplácení úvěrů. To dále ukazuje, že alespoň někteří dlužníci si s velkou pravděpodobností nejsou vědomi rizik, která při přijetí úvěru v cizí měně podstupují.

V dalších zemích, jako je Polsko, údaje ukazují, že splácení úvěru v cizích měnách dosahuje lepších výsledků v porovnání s úvěry v domácí měně. To však nelze vysvětlit jen lepší finanční situací klientů čerpajících úvěry v cizích měnách. Ve skutečnosti je to výsledek praxe bank konvertovat úvěry v cizích měnách na domácí měnu, když hrozí jejich nesplácení nebo při jejich restrukturalizaci, a také výsledek zásahů státních orgánů, které omezily přístup k úvěrům v cizích měnách na nejbonitnější dlužníky.

V neposlední řadě závisí kvalita úvěrů na druhu úvěru, kdy spotřebitelské úvěry bývají běžně rizikovější než hypoteční (nebo jiné zajištěné) úvěry.

Celkově se ukazuje, že se především v posledních dvou letech úvěrové riziko naplňuje, i když v jednotlivých analyzovaných zemích v rozdílné míře. Je však obtížné vyčlenit dopad na kvalitu úvěrů vyvolaný jak směnným kurzem, tak zahraničními úrokovými sazbami. Je to důsledkem několika faktorů, k nimž patří především tyto: (i) kvalita úvěrů rovněž závisí na dalších ekonomických podmínkách, jako je míra nezaměstnanosti, a na stárnutí portfolia, (ii) většina postižených zemí k řešení tohoto jevu zaváděla opatření, která měla vliv na charakteristiku portfolia úvěrů v cizích měnách, a (iii) nedostatek údajů.

II.2. Rizika financování a likvidity

V některých zemích CEE jsou rizika financování a likvidity, která zpravidla souvisejí s úvěrovou činností bank, vyšší v důsledku rozšíření úvěrů v cizích měnách. V těchto zemích rizika financování vzrostla, protože si banky zajišťovaly financování ve stále větší míře prostřednictvím velkoobchodních trhů i mateřských institucí a nikoli z retailových vkladů. To v některých zemích výrazně zvýšilo závislost místních bank na zahraničních finančních prostředcích a vnější zranitelnost. Zejména závislost bank v některých zemích CEE na financování v rámci skupiny může znamenat relevantní rizika v případech, kdy mateřské banky jsou zřízeny v zemích s dlouhodobou fiskální zranitelností. Riziko země, které hrozí v domácích zemích, může působit jako cesta pro přenos nákazy prostřednictvím dostupnosti a nákladů financování dceřiných společností a poboček ze strany mateřských subjektů v zemích CEE. Pro omezení možného přelévání do hostitelských zemí je tedy třeba pečlivě plánovat (např. v podobě plánů financování).

V posledních dvou až třech letech však k naplnění těchto rizik financování nedošlo a mateřské instituce své závazky poskytovat a prodlužovat potřebné finance svým dceřiným subjektům dodržely. Spolupráce evropských orgánů a mateřských společností také pomohla zabránit tomu, aby se tento druh rizika financování naplnil (např. vídeňská iniciativa, viz rámeček 3). Tento druh rizika však stále existuje a odráží mimo jiné koncentraci zdrojů financování. Také náklady financování se vzhledem ke změnám vnímání rizik mohou měnit. V případě úvěrových institucí bez mateřské společnosti nemusí být riziko koncentrace tak relevantní, i když další aspekty rizik velkoobchodního financování mohou být vyšší.

Na druhé straně se v některých zemích (zejména v Maďarsku a Polsku) objevil nový zdroj rizika likvidity související s financováním, neboť banky začaly používat vklady v domácí měně na financování úvěrů v cizích měnách prostřednictvím swapového trhu. Aby se vyhnuly otevřené pozici v cizí měně, provedly místní banky swap svých vkladů v místní měně za prostředky v cizí měně a v řadě případů se tak na krátkou dobu vystavily rolovacímu riziku. Když na trzích obligací a swapů vypuklo finanční napětí a tyto trhy vyschly, banky se snažily své krátkodobé měnové swapy rolovat. Navíc domácí banky při oslabování domácích měn musely splnit vyšší požadavky dodatkové úhrady u svých swapových transakcích, což zvyšovalo jejich potřeby likvidity v cizích měnách. Dopady tohoto rizika likvidity vzniklé z expozic vůči swapovém trhu byly zmírněny centrálními bankami, které zavedly swapové linky a úvěrové facility, aby místním bankám poskytly akutní likviditu v cizích měnách, i poskytnutím měnových swapů dceřiným bankám ze strany jejich mateřských bank. V některých případech bylo třeba tato opatření centrálních bank podpořit úvěry, úvěrovými a swapovými linkami od MMF, ECB a Švýcarské národní banky.

Je však opět vhodné zdůraznit rozdíly mezi zeměmi, neboť jejich zdroje financování se lišily. V případě ekonomik charakterizovaných vysokým podílem vkladů v cizích měnách a následně nižším podílem úvěrů v cizích měnách k vkladům v cizích měnách mohl přístup k rozsáhlé a stabilní domácí základně pro financování znamenat, že rizika financování byla méně výrazná.

II.3. Nadměrný růst úvěrů, chybné ocenění rizika a potenciální bubliny v cenách aktiv

Poskytování úvěrů v cizích měnách může způsobit podstatnou zranitelnost tím, že podněcuje nadměrný růst objemu úvěrů (14).

Nadměrný růst úvěrů často vede k vytváření bublin v cenách aktiv, což může mít nepříznivé dopady na finanční stabilitu i celkový výkon ekonomiky. Nesoulad v rozvaze vyplývající z nadměrného přijímání úvěrů v cizích měnách ze strany nezajištěných dlužníků v nefinančním soukromém sektoru může vést ke zvýšené zranitelnosti vůči vnějším otřesům na finančních trzích a v reálné ekonomice. Tato zranitelnost může být obzvlášť vysoká, pokud se růst objemu úvěrů soustředí v sektoru nemovitostí. Nadměrná koncentrace bankovních úvěrů na trhu nemovitostí může usnadnit vytvoření bubliny, neboť rostoucí poptávka po nemovitostech vede k růstu jejich cen, což zase vyvolá větší nabídku úvěrů v důsledku vyšších hodnot zajištění a zvýší poptávku v očekávání dalšího růstu cen aktiv. Pokud je zdrojem úvěrů příliv kapitálu, zvýší se zahraniční zadluženost země, přičemž její produktivní potenciál dosáhne jen malého růstu. Předchozí zkušenosti, např. z Irska, Španělska a baltských zemí během nedávné finanční krize, ukazují, že obrat tohoto vzájemně se umocňujícího působení může mít vážné dopady na makroekonomickou a finanční stabilitu.

Podle závěrů, ke kterým došli Rosenberg a Tirpak (15), se zdá, že rychlý růst objemu úvěrů a přijímání úvěrů v cizích měnách spolu úzce souvisejí v nových členských zemích (16), zejména v zemích, kde dluh nefinančního sektoru v posledních letech velmi rychle rostl. Studie těchto autorů došla k závěru, že i za předpokladu rostoucího trendu poměru objemu úvěrů vůči hrubému domácímu produktu (HDP) v důsledku prohlubování finančního zprostředkování zaznamenala řada nových členských států „nadměrný“ růst objemu úvěrů v tom smyslu, že vykázaný růst objemu úvěrů je vyšší, než by naznačoval vývoj makroekonomických proměnných. Země, ve kterých došlo před celosvětovou finanční krizí k obzvlášť silnému úvěrovému boomu rovněž spíše dosahovaly vyššího podílu úvěrů v cizích měnách (viz graf 10). Historické údaje naznačují, že nárůst poskytování úvěrů v cizích měnách by mohl souviset s úvěrovým boomem v nových členských státech financovaným přílivem zahraničního kapitálu. Rychle rostoucí objem úvěrů nefinančnímu soukromému sektoru by mohl souviset se zvyšujícím se podílem poskytovaných úvěrů v cizích měnách (viz graf 11). I když existence korelace neznamená příčinnou souvislost mezi poskytováním úvěrů v cizích měnách a úvěrovými boomy, je třeba poukázat na jejich historickou podobnost.

Graf 10

Podíl úvěrů v cizích měnách a poměr úvěrů k HDP ve vybraných členských státech

Graf 11

Rozdíly v podílu úvěrů v cizích měnách a v poměru úvěrů k HDP ve vybraných členských státech (p. b.)

Faktorem přispívajícím k poskytování většího objemu úvěrů v cizích měnách mohla být skutečnost, že před krizí nezohledňovaly ceny vnitřních transferů v rámci finanční skupiny (tj. mezi mateřskou a dceřinou společností či pobočkou) přiměřeným způsobem rizika spojená s poskytováním úvěrů v cizích měnách, a to kurzové riziko, rizikovou prémii země a riziko financování (tj. riziko spojené se zdroji financování). Obtížnost řádného vyhodnocení některých z těchto rizik ztěžuje přiměřené ocenění úvěrů v cizích měnách. Zaznamenané objemy úvěrů v cizích měnách mohly být symptomem podstupování rizika ve větší míře.

Společným rysem období boomu je obecně také chybné ocenění rizikových prémií na straně nabídky. Pokles rizikových prémií v důsledku nadměrného optimismu ve vztahu k růstu a riziku země může přispět k nižším nominálním úrokovým mírám u úvěrů v cizích měnách. Nižší úrokové míry a jednodušší úvěrové podmínky výrazně ovlivňují ceny aktiv – především ceny bydlení. V důsledku toho existuje nebezpečí deformované alokace zdrojů a vzniku bublin v cenách aktiv. Rostoucí ceny nemovitostí spolu s jednoduššími úvěrovými podmínkami a pobídkami ke spekulaci a využívání finanční páky vedly v řadě zemí k silnému růstu cen bydlení.

Jelikož jsou úvěry v cizích měnách dostupné za nižší úrokovou sazbu než v domácí měně, ovlivňují tak reálnou úrokovou sazbu, jak ji vnímají dlužníci. Když si jednotlivci berou úvěr v cizí měně, často využívají očekávaný nárůst domácích spotřebitelských cen nebo domácí růst mezd k deflování nominální úrokové sazby v cizí měně, zejména pokud je kurzové riziko považováno za zanedbatelné. Pevně stanovené nebo přísně řízené směnné kurzy a období výrazného posílení domácí měny mohou přispívat k podceňování kurzového rizika spojovaného s úvěry denominovanými v cizích měnách.

To může mít za následek mimořádně nízké a v mnoha případech vysoce záporné reálné úrokové míry, což silně stimuluje celkovou poptávku po úvěrech a potenciálně podněcuje boom cen aktiv.

Spojení všech těchto faktorů před krizí vyústilo v příliv kapitálu do mnoha zemí CEE, který souvisel s vysokým růstem objemu úvěrů, z velké části denominovaných v cizích měnách. Finanční prostředky směřovaly především do nemovitostí a výstavby, což zvýšilo spotřebu a přispělo ke tvorbě bublin v cenách aktiv. Tyto země navíc zaznamenávaly značný růst jak počtu nových domácností, tak celkového životního standardu. Tento vývoj výrazně stimuloval celkovou poptávku po úvěrech a přispěl ke tvorbě bublin v cenách aktiv. Důsledkem toho prudce rostly ceny nemovitostí (viz graf 12).

Graf 12

Ceny bydlení a růst úvěrů ve vybraných členských státech (v %)

Je třeba vyzdvihnout skutečnost, že velký podíl úvěrů v cizích měnách poskytnutých nezajištěnému soukromému sektoru a bubliny v cenách aktiv zpravidla zvyšují zranitelnost navenek.

Jelikož poskytování úvěrů v cizích měnách přispívá k akumulaci větších celkových objemů zahraničního dluhu v čase, může se v důsledku toho stát země zranitelnější vůči náhlé ztrátě důvěry či nákaze a vlivům přelévání ze zemí, na něž je pohlíženo tak, že mají podobné slabiny. V tom případě pochyby na trhu týkající se samotné udržitelnosti velkého množství zahraničních závazků nebo vnější otřes vedoucí k oslabení směnného kurzu by mohly zapříčinit, že se nakumulované nerovnováhy projeví nesourodým způsobem.

Jak již bylo uvedeno v oddíle II.1, rozvaha nefinančního soukromého sektoru je vystavena rizikům, která se mohou naplnit v případě prudkého oslabení reálného směnného kurzu. Tento vliv může být ještě silnější, pokud současně dojde k velké korekci cen aktiv. Navíc nelze vyloučit, že by vnitřní otřes, který zapříčiní prasknutí bubliny v cenách aktiv, mohl vzhledem k velkým rozvahovým problémům způsobit ztrátu důvěry.

Zdá se, že nehrozí krátkodobé riziko opětovného vzniku boomu úvěrů a cen aktiv podporovaného úvěry v cizích měnách, neboť v mnoha nových členských zemích prozatím nebylo snižování finanční páky dokončeno. Avšak ve střednědobém horizontu, jakmile se hospodářské prostředí zcela vrátí do normálu a mezinárodní rizika poklesu ustoupí, nelze návrat silného boomu vyloučit. Ačkoli se objem zahraničních úvěrů zatím zvýšil jen mírně, pobídky na straně nabídky a poptávky i tržní struktury se téměř nezměnily. Nezdá se, že by zkušenost nabytá během světové finanční krize přiměla spotřebitele od základů přehodnotit rizika spojená s přijímáním úvěrů v cizích měnách. V některých případech se vzhledem k mimořádně nízkým úrokovým sazbám v eurozóně a Švýcarsku pobídky pro přijímání úvěrů v cizích měnách vyplývající z rozdílů v úrokových sazbách dokonce zvýšily. Také procesy spojené s prohlubováním finančního zprostředkování v nových členských státech pravděpodobně nebyly doposud dokončeny, ačkoli poměr úvěrů vůči HDP v období před krizí výrazně vzrostl. Navíc, ačkoli banky již vyvíjejí úsilí zaměřené na zvýšení vkladů v domácí měně, financování v domácí měně zůstává limitováno mělkostí a nedostatečnou likviditou místních trhů.

V této souvislosti je třeba zmínit také to, že rámec Basel III navrhuje pro vnitrostátní orgány dodatečný nástroj, který by mohl případně přispět ke zmírnění obnoveného úvěrového boomu. Zatímco základním cílem proticyklického kapitálového polštáře (17) je požadovat po bankovním systému, aby vytvořil v dobrých časech dostatečný polštář a tak lépe zvládl ztráty po úvěrovém boomu, zpomalující růst objemu úvěrů v důsledku vyšších kapitálových požadavků by mohl být příznivým vedlejším účinkem. Výpočet nadměrného růstu objemu úvěrů tvořící základ pro kvantifikaci cyklického polštáře by však mohl být v nových členských státech problematický v důsledku krátké časové řady údajů a konvergenčního procesu (18).

II.4. Koncentrace a efekty přelévání mezi domácími a hostitelskými zeměmi jako rizika pro finanční stabilitu v Unii

Změny směnných kurzů mají zároveň dopad na úvěruschopnost celé skupiny nezajištěných dlužníků, kteří přijali úvěr v cizí měně. Tento typ rizika z koncentrace může vyvstat v rámci země/instituce i mezi jednotlivými členskými státy. Tento fenomén je zhoršován charakteristickými rysy událostí s nízkou pravděpodobností výskytu („tail events“), což má značně vyšší dopad v případě větších změn směnného kurzu. Další podoby rizika z koncentrace se mohou vyskytovat při poskytování úvěrů v cizích měnách, zejména pokud jde o financování a zajištění. Vzhledem k velké koncentraci zdrojů financování vzniká vysoká citlivost vůči otřesům, kterým je vystavena mateřská společnost, a vývoji na trzích s měnovými swapy. A konečně, vzhledem k tomu, že se většinou jedná o úvěry hypoteční, je zde také koncentrace zajištění, neboť úvěrovány jsou většinou rezidenční nebo komerční nemovitosti, jejichž hodnota se sníží, pokud se směnný kurz vyvíjí nepříznivě a má tak dopad na ukazatel úvěru v poměru k hodnotě zastavené nemovitosti a na míru návratnosti úvěrů.

Jsou-li úvěry ve velké míře poskytovány v cizích měnách, může to přispět ke rozšíření možností přenosu nákazy.

Zaprvé existuje těsná souvislost mezi dceřinými společnostmi poskytujícími úvěr a jejich mateřskými společnostmi. Na jedné straně je v případě nepříznivého otřesu ovlivňujícího dceřiné společnosti pravděpodobné, že v několika zemích má v důsledku podobné zranitelnosti potřeba kapitálu a/nebo likvidity obdobný časový průběh, což zase může přetěžovat zdroje mateřské skupiny. Expozice uvnitř skupiny pak mateřskou společnost těsněji svazuje s její dceřinou společností a pravděpodobnost, že mateřská společnost poskytne v tíživé situaci podporu, se zvyšuje, čím je expozice větší. Pravděpodobnost podpory ze strany mateřské společnosti pro hostitelskou zemi může být považována za příznivý faktor, nicméně zároveň ilustruje riziko nákazy mezi finančním systémem v hostitelské a domácí zemi a dále to, že se úvěrové riziko související s poskytováním úvěrů v cizích měnách může projevit v domácí zemi (viz rámeček 2 o zkušenostech ve Švédsku).

V některých typických případech sehrávají mateřské společnosti pouze úlohu zprostředkovatele financování mezi zahraničními investory a dceřinými společnostmi. Emitují-li mateřské banky dluh na mezinárodních kapitálových trzích se splatností kratší, než je úvěrové portfolio dceřiných společností, kterým jej okamžitě předají, čelí nejen riziku protistrany v souvislosti s jejich dceřinými společnostmi, nýbrž také riziku refinancování. Riziko vyplývající z takové strategie financování může přinutit centrální banky domácí země, aby držely větší objem rezerv, než by jinak bylo z pohledu věřitele poslední instance nezbytné, a v konečném důsledku by mohlo vést k tomu, že břemeno poskytování úvěrů v cizích měnách dceřinými společnostmi ponese daňový poplatník domácí země.

Údaje Banky pro mezinárodní platby o mezinárodních mezibankovních pohledávkách lze použít jako ukazatel expozic bank domácích zemí vůči jejich zahraničním dceřiným společnostem (19). Podle údajů shromážděných na „immediate-borrower“ základě (jedná se o pohledávky vůči té zemi, kde se nachází původní riziko) (20) dosáhly takové pohledávky na konci roku 2010 téměř 339 mld. USD, což představovalo zhruba 0,7 % bankovních aktiv v domácích zemích. Avšak jak je patrné z grafu 13, více než 75 % pohledávek je soustředěno pouze v pěti zemích: Německu, Řecku, Itálii, Rakousku a Švédsku. V důsledku toho lze v některých případech považovat jednotlivé expozice vůči bankovním systémům v hostitelských zemích za významné (např. kolem 6 % aktiv bankovního sektoru v Rakousku).

Graf 13

Podíl pohledávek domácích zemí vůči bankovním systémům hostitelských zemí (ke konci roku 2010)

Vysoká koncentrace je rovněž patrná v grafu 14, který znázorňuje strukturu mezinárodních bankovních pohledávek vybraných domácích zemí. Zaprvé je zřejmé, že financování poskytnuté bankovním systémům hostitelských zemí představuje velký podíl mezinárodních bankovních pohledávek v prezentovaných domácích zemích.

Graf 14

Podíl bankovních pohledávek vůči hostitelským zemím na celkových mezinárodních pohledávkách

Zadruhé se v letech 2005 až 2010 výrazně zvýšila poměrná expozice vůči zemím CEE, takže bankovní systémy v domácích zemích jsou zranitelnější vůči otřesům ovlivňujícím jejich zahraniční dceřiné společnosti.

Rostoucí expozici potvrzují také údaje o mezinárodních bankovních pohledávkách vůči skupině hostitelských zemí, viz graf 15.

Graf 15

Bankovní pohledávky vůči hostitelským zemím ve skupině domácích zemí s největší expozicí na konci roku 2010 (v mld. USD)

Transmise rizika mezi bankovními systémy domácí a hostitelské země se neodehrává jednosměrně. Rizika se mohou přenášet rovněž z domácích zemí do zemí hostitelských. Napětí, co se týče kapitálu a/nebo likvidity, na úrovni mateřské společnosti by mohlo mít dopad na hostitelské země s dceřinými společnostmi nebo pobočkami dané skupiny.

Dále mohou mít změny strategie mateřské skupiny makroekonomické dopady například prostřednictvím snižování finanční páky, zpřísnění úvěrových kritérií nebo výprodeje majetku.

Pokud by se naplnila úvěrová rizika a rizika financování v zemích s vysokou úrovní poskytování úvěrů v cizích měnách, reálně by hrozila možnost přelévání do dalších členských států. I když je poskytování úvěrů v cizích měnách nejrozšířenější v zemích CEE, mohlo by riziko nákazy prostřednictvím tzv. obvyklého úvěrového kanálu (21) vyvinout tlak na finanční stabilitu v celé Unii.

Analýza rizik efektů přelévání spojených s běžným úvěrovým kanálem na jedné straně ukazuje, že stupeň zranitelnosti jednotlivých zemí vůči regionálním otřesům je více či méně homogenní. To odráží skutečnost, že bankovním sektorům v regionu CEE dominují zahraniční bankovní skupiny z pouhých několika zemí Unie. Na druhé straně některé země (např. Česká republika a Polsko) mohou mít na region CEE nejsilnější dopad, pokud by se projevila rizika v bankovních sektorech v těchto zemích. Dále citlivost jednotlivých zemí na regionální otřesy i regionální důležitost jedné země pro tuto oblast mírně poklesla (4. čtvrtletí 2010 oproti 4. čtvrtletí 2009).

Dalším kanálem nákazy by mohly být trhy, a to zejména z toho důvodu, že k tomuto fenoménu by mohlo přispět stádní chování investorů. Může jej motivovat nebo zvýraznit podobná zranitelnost zemí v důsledku poskytování úvěrů v cizích měnách, i když mají dlužníci a finanční instituce v jednotlivých zemích rozdílné možnosti. Krystalizace rizik souvisejících s poskytováním úvěrů v cizích měnách v jedné zemi může mít dopad na další země, kde je jejich poskytování obvyklé, kdy sentiment investorů funguje jako kanál šíření, jehož prostřednictvím dochází k transmisi volatility směnného kurzu a nedostatku likvidity na místních trzích.

II.4.1. Případové studie přelévání přes hranice států: Rakousko a Švédsko

RÁMEČEK 1: Rakouské zkušenosti s úvěry v cizích měnách poskytovanými rakouskými bankami v zemích CEE a SNS

I když se během nedávné krize ukázalo, že expozice rakouských bank vůči zemím CEE a SNS je celkově odolná a podporuje dané ekonomiky v procesu vyrovnávání jejich hospodářské úrovně, pro rakouský finanční sektor i stát to představuje rizika přelévání. Poskytování úvěrů v cizích měnách je v tomto ohledu jedním ze zdrojů možných rizik přelévání. Od poloviny první dekády tohoto století se poskytování úvěrů dceřinými společnostmi šesti největších rakouských bank (22) v cizí měně – po očištění od vlivu směnných kurzů – mírně snížilo a na konci roku 2010 se pohybovalo kolem 80 mld. EUR. To v průměru odpovídá 47,5 % podílu úvěrů v cizích měnách na celkovém objemu úvěrů poskytnutých dceřinými společnostmi v zemích CEE a SNS. Stejně jako v minulém vykazovacím období byly úvěry v cizích měnách charakterizovány horší úvěrovou kvalitou než úvěry v domácí měně. Průměrný podíl úvěrů v selhání (NPL) dosahující v případě úvěrů v cizích měnách v zemích CEE a SNS úrovně 15,9 % byl o 2,5 procentního bodu vyšší než v případě všech úvěrů. I přes značný objem dostupného zajištění byly v menší míře dále kryty rezervami na krytí rizik.

S určitým rizikem je spojen i další rys úvěrů v cizích měnách, a sice skutečnost, že je jejich poskytování spojeno s potřebou financování v cizích měnách. Zatímco financování úvěrů v eurech je poměrně stabilní, neboť jsou financovány z vkladů v eurech v příslušném bankovním sektoru nebo převodem likvidních prostředků uvnitř skupiny, financování úvěrů v jiných měnách, než je euro, a to především ve švýcarských francích, pochází z méně stabilních zdrojů financování, jako jsou peněžní trhy a měnové swapy. V době nejhorší krize tedy musely rakouské bankovní skupiny spoléhat na swapy euro / švýcarský frank poskytované Švýcarskou národní bankou. Převody likvidních prostředků uvnitř skupiny (na konci roku 2010 dosáhly úrovně 44 mld. EUR) dceřiným společnostem rakouských bank v zemích CEE a SNS mají také velký význam, jenž se odráží i v poměru úvěrů k vkladům (LTD), který dosáhl v zemích CEE a SNS v průměru 108,1 %, i když při vysokých regionálních rozdílech. V důsledku toho by mohlo také financování uvnitř skupiny představovat v době krize způsob nákazy, pokud by nebyly centrální banky schopny poskytnout větší podporu likvidity, jako to učinily během poslední krize.

Poskytování úvěrů v cizích měnách v zemích CEE a SNS tedy s sebou nese kanály přelévání v důsledku zvýšeného úvěrového rizika na jedné straně a potřeby přiměřeného financování v cizích měnách na straně druhé. Rizika nákazy se však nepřenášejí pouze přímými kanály, ale také kanály „informačními“. Například v první polovině roku 2009 způsobila nejistota ohledně rizikovosti expozice rakouských bank v zemích CEE a SNS značný nárůst rozpětí pětiletých swapů úvěrového selhání (CDS) rakouských bank (o více než 450 bazických bodů) i rozpětí pětiletých rakouských státních CDS (o více než 250 bazických bodů) oproti německým státním dluhopisům. Poté, co investoři získali jasnější obrázek a díky vídeňské iniciativě se podařilo zabránit nekoordinovanému ukončení expozice bank Unie v zemích CEE a SNS, rozpětí rakouských CDS opět rychle klesla.

Za účelem omezení rizik přelévání vydaly rakouské orgány na jaře 2010 základní zásady poskytování úvěrů v cizích měnách, které se vztahují na dceřiné společnosti rakouských bank vyvíjející činnost v zemích CEE a SNS. V první řadě byly banky vyzvány, aby ukončily poskytování obzvláště rizikových úvěrů v cizích měnách. Dále byly na mezinárodní úrovni přijaty iniciativy s cílem posílit místní devizové trhy a zabránit opětovnému nárůstu poskytování úvěrů v cizích měnách v zemích CEE.

Další faktor zmírňující rizika vyplývá ze skutečnosti, že kapitálová situace dceřiných společností se v čase neustále zlepšuje a přesahuje minimální regulatorní požadavky ve všech zemích a regionech, přičemž v některých z nich do značné míry.

RÁMEČEK 2 Švédské zkušenosti s úvěry v cizích měnách poskytovanými švédskými bankami v baltských státech

Když zasáhla baltské státy v roce 2008 finanční krize, obě dvě švédské banky s největší expozicí vůči baltským zemím, SEB a Swedbank, se rychle staly problémem pro systémovou stabilitu ve Švédsku. Dominantním důvodem bylo, že hlavní část poskytnutých úvěrů v těchto zemích byla vedena v eurech a mnozí účastníci trhu věřili, že baltské státy budou nuceny devalvovat své měny. Devalvace, zejména pokud by se vymkla kontrole, by měla v té době zničující účinek na švédské banky činné v baltských státech. Za této situace dospěla Sveriges Riksbank k závěru, že ztráty těchto bank z úvěrů by byly rozsáhlé, avšak stále zvladatelné, ale že by to mohlo ovlivnit jejich přístup k tržnímu financování.

Když dospěla krize v Lotyšsku v prosinci 2008 do akutní fáze a ze země odcházely velké objemy kapitálu, byla spěšně podepsána swapová dohoda se Sveriges Riksbank a Danmarks Nationalbank na jedné straně a Latvijas Banka na straně druhé. Dohoda měla objem 500 mil. EUR, avšak skutečně využita byla pouze část. Hlavním účelem dohody bylo podpořit devizové rezervy Lotyšska do poskytnutí prvních plateb ze strany MMF a Unie.

Riksbank podpořila také Estonsko. V únoru 2009 přijala společně s Eesti Pank preventivní program týkající se krátkodobé měnové podpory. Tento program však nebyl nikdy využit. Jeho účelem bylo umožnit Eesti Pank poskytnutí likvidity v režimu currency board.

Aktéři zapojení do poskytování úvěrů v cizích měnách v baltských zemích jednoznačně podcenili kurzové riziko. V době krize se všechny tři baltské země účastnily mechanismu ERM II v rámci příprav na zavedení eura a všechny měly své měny také jednostranně navázány na euro, ať už pevně („hard peg“), což byl případ Lotyšska, či prostřednictvím currency boards, jako tomu bylo u Estonska a Litvy. Navíc plány přijetí eura, které orgány v těchto zemích oznámily, a jejich silné odhodlání udržet kurz na centrální paritě vytvořily dojem, že těchto úvěrů se měnová rizika netýkají.

I když hard peg i currency boards nakonec vydržely, riziko devalvace v baltských zemích mělo značný dopad na Švédsko jakožto domácí zemi. Poskytování úvěrů v baltských státech švédskými bankami bylo výrazně podpořeno financováním od mateřských bank. Protože mateřské banky emitovaly na mezinárodních kapitálových trzích dluh se splatností kratší, než bylo úvěrové portfolio dceřiných společností, kterým jej předaly, čelily nejen riziku protistrany v souvislosti s jejich baltskými dceřinými společnostmi, nýbrž také riziku z refinancování a financování.

Hlavním důvodem, proč se během krize dostalo pod výrazný tlak nejen financování související s baltskými státy, ale také velkoobchodní financování švédských bankovních skupin, byly obavy soukromých investorů z rozsahu potenciálních úvěrových ztrát vyplývajících z baltských operací švédských bank a dopad na švédský bankovní systém. Týkalo se to zejména velkoobchodního financování těchto bank v cizích měnách. Problém bank s financováním pak zase přispěl k nárůstu podmíněných závazků švédského veřejného sektoru. I když musely banky platit poplatek za emisi dluhu garantovaného státem prostřednictvím Švédského národního dluhového úřadu, švédská vláda nakonec garantovala velkou část dluhů Swedbank, která měla vůči baltským zemím největší expozici. Dále byly také části běžného velkoobchodního financování švédských bankovních skupin v cizích měnách nahrazeny úvěry v USD od Riksbank a dalších centrálních bank. Cílem těchto mimořádných úvěrů od Riksbank byla podpora bankovních úvěrů v jiných měnách než ve švédské koruně. Když dosáhly začátkem roku 2009 maximální úrovně, činil nesplacený dluh v cizích měnách v rámci programu státních garancí a úvěry, které Riksbank poskytla v USD svým protistranám (tj. většině bank působících ve Švédsku), výše 430 mld. SEK, tedy zhruba 15 % švédského HDP. Úvěrové riziko zapříčiněné poskytováním úvěrů v cizích měnách v baltských státech bylo tedy přeměněno na riziko financování a v konečném důsledku na riziko pro švédské daňové poplatníky.

II.5. Vyšší volatilita ukazatelů kapitálové přiměřenosti v důsledku změn směnných kurzů

Změny směnného kurzu způsobují volatilitu hodnoty aktiv v cizích měnách a tedy hodnoty rizikově vážených aktiv používaných k určení kapitálových požadavků. Banky drží svůj kapitál v domácí měně, ačkoli jim jej mateřská společnost poskytla v cizích měnách. Případné výkyvy směnného kurzu tak mění potřeby kapitálu bank, přičemž objem kapitálu neovlivňují, a v případě oslabení domácí měny tedy způsobují zhoršení poměrů kapitálové přiměřenosti a naopak.

Toto riziko není v případě zemí s pevnými kurzovými režimy podstatné (jsou-li trvale udržitelné). V zemích s plovoucím režimem byly banky schopny tento druh rizika zvládnout. Tato schopnost existovala v důsledku kapitálových polštářů i skutečnosti, že výrazné oslabování se týkalo spíše měnových párů se švýcarským frankem, který v retailových (hypotečních) úvěrech dominuje. Jelikož se jedná pouze o zlomek kapitálových požadavků v důsledku nízké úrovně váženého rizika těchto úvěrů, banky mohou pokrýt své dodatečné kapitálové potřeby díky stávajícím kapitálovým polštářům.

II.6. Zbrždění transmisního mechanismu měnové politiky

Nepříznivý dopad úvěrů v cizích měnách na transmisní mechanismus měnové politiky může nabývat nejméně čtyř forem, o kterých pojednávají následující řádky: dopad toku úvěrů v cizích měnách a akumulovaného objemu úvěrů v cizích měnách na kanál úrokové sazby a dále dopad toků úvěrů v cizích měnách a akumulovaného objemu úvěrů v cizích měnách na kanál směnného kurzu.

Pokud se jedná o kanál úrokové sazby, různé studie ukazují, že zaměnitelnost domácích úvěrů a úvěrů v cizích měnách může mít rušivý dopad na transmisi měnové politiky (23). Zpřísnění měnové politiky zvýšením domácích úrokových sazeb zdražuje přijímání úvěrů v domácí měně. Avšak vzhledem k dostupnosti úvěrů v cizích měnách s nízkými úrokovými sazbami může být pokles tempa růstu úvěrů v domácí měně kompenzován růstem úvěrů v cizích měnách, které se pro domácí dlužníky staly relativně atraktivnějšími. V důsledku toho dochází k narušení úrokového kanálu transmise měnové politiky.

Akumulovaný objem úvěrů poskytnutých v cizích měnách může mít rovněž dopad na kanál úrokové sazby. Pokud jsou úvěry v ekonomice v domácí měně a mají plovoucí úrokové sazby, zpřísnění měnové politiky sníží disponibilní příjem dlužníků a domácí poptávku. Pokud je velká část úvěrů v cizích měnách, tento účinek bude odpovídajícím způsobem nižší.

Toky poskytovaných úvěrů v cizích měnách mohou mít v oblasti měnové politiky dopad rovněž na její kanál směnného kurzu. Tento transmisní kanál měnové politiky však může ztratit na účinnosti, neboť změny směnného kurzu jsou výrazně ovlivňovány sentimentem na globálních finančních trzích. Banky přeměňují financování v cizích měnách na úvěry v cizích měnách, které jsou často vypláceny v domácí měně (24). V důsledku toho vyvíjí rychlý růst objemu poskytnutých úvěrů v cizích měnách tlak na domácí směnný kurz, což může vést k posílení místní měny. Růst úvěrů poskytnutých v cizích měnách pak během cyklu zpřísňování měnové politiky podpoří její kurzový kanál intenzivnějším posilováním domácí měny zapříčiněným kapitálovými toky, jež byly vyvolány nárůstem úrokových sazeb. Trend posilování měny může být tímto způsobem navíc vzájemně umocňován, neboť budoucí dlužníci mohou očekávat, že trend posilování vydrží. To může být další pobídkou pro přijímání úvěrů v cizích měnách.

Naopak během uvolňování domácí měnové politiky budou noví dlužníci spíše volit úvěry v domácí měně. Tlak na posilování domácí měny poleví, ale přitom by se neměl objevit tlak na oslabování, neboť toky úvěrů v domácí měně jsou vůči trhu s cizími měnami neutrální. Toky úvěrů poskytovaných v cizích měnách tak do měnového transmisního mechanismu přinášejí (možná asymetrický) ruch, a zvyšují tak jeho složitost.

Vysoký objem úvěrů v cizí měně je dalším zdrojem zhoršení fungování transmisního mechanismu měnové politiky prostřednictvím tzv. omezení směnného kurzu, což znamená, že výhoda nárůstu konkurenceschopnosti v důsledku oslabení měny je do určité míry kompenzována nepříznivými vlivy na rozvahy. V extrémním případě může mít oslabování měny – zejména v zemích s rozvíjející se ekonomikou – kontrakční dopad v důsledku vysokého stupně poskytnutých úvěrů v cizích měnách (25). Mnohé orgány v zemích s vysokým stupněm dluhu v cizích měnách proto provádějí kontrakční politiku, aby během krize stabilizovaly směnný kurz s cílem vyhnout se nepříznivým dopadům na finanční stabilitu prostřednictvím vlivů na rozvahy. V odborné literatuře se o této reakci na tlaky na oslabení měny často píše jako o „obavě z floatingu“ (26). Je třeba poznamenat, že taková politika může být dokonce ex post optimální, neboť úbytek produktu v důsledku zpřísnění měnové politiky může být více než kompenzován tím, že se zabrání dopadům nepříznivých vlivů na rozvahy. Ex ante je však vytváření nesouladu měn podporováno, pokud hospodářské subjekty tuto reakci měnové politiky předpokládají (27).

Údaje ze vzorku 22 zemí Unie a rozvíjejících se ekonomik (28), pro něž jsou data o poskytnutých úvěrech v cizích měnách k dispozici, podporují výše uvedené úvahy během krize. Zdá se, že země s velkým stupněm úvěrů v cizích měnách byly celkově do určité míry omezeny v použití měnové politiky a směnného kurzu jako reakce na krizi. Zaprvé, směnné kurzy zemí s vysokým stupněm úvěrů v cizích měnách oslabily nominálně spíše méně, v čemž se odrážely také režimy směnných kurzů (viz graf 16). Jelikož směnné kurzy většiny zemí byly v tomto období pod tlakem na oslabení, centrální banky ztratily při podpoře svých měn rezervy. Celkově měly země s vysokým stupněm úvěrů v cizích měnách tendenci ztratit větší objem rezerv než země bez takového nesouladu měn (viz graf 17). Stojí však za zmínku, že země v režimu currency board neprovádějí svou vlastní měnovou politiku (tzn. že úrokové sazby, rezervy a nabídka peněz nejsou proměnnou měnové politiky). Je však nezbytné upozornit, že korelace mezi oslabováním měny a úbytkem rezerv, resp. nesouladem rozvah by mohla být dokonce vyšší, pokud by byly analyzovány také přeshraniční expozice (29).

Graf 16

Úvěry v cizích měnách a změna směnného kurzu (max. procentuální změna v období od 7/2008 do 6/2009)

Graf 17

Úvěry v cizích měnách a úbytek rezerv (min. procentuální změna v období od 7/2008 do 6/2009)

Vedle intervencí na devizových trzích musely některé země – zejména země s vysokým stupněm poskytnutých úvěrů v cizích měnách – zvýšit během krize úrokové sazby, aby ochránily své směnné kurzy (viz graf 18). Nárůst úrokové sazby i prodej devizových rezerv mají kontrakční dopad na tempo růstu nabídky peněz, které v zemích s vysokým stupněm poskytnutých úvěrů v cizích měnách zpravidla zpomalilo či dokonce přešlo do záporného pásma (viz graf 19).

Graf 18

Úvěry v cizích měnách a úrokové sazby (max. změna v bazických bodech v období od 7/2008 do 6/2009)

Graf 19

Úvěry v cizích měnách a nabídka peněz (min. procentuální změna v období od 7/2008 do 6/2009)

II.7. Pravděpodobnost naplnění rizik a za jakých okolností se tak stane

Rizika vyplývající z poskytování úvěrů v cizích měnách by se mohla naplnit mimo jiné v případě scénáře náhlého zastavení financování, kdy by došlo k odlivu kapitálu a oslabení měn rozvíjejících se zemí i některých členských států, kde hraje poskytování úvěrů v cizích měnách důležitou úlohu. Tím by se naplnila úvěrová rizika související s úvěry v cizích měnách a případně také rizika bankovního financování. Vývoj podle takového scénáře by mohl nastat v důsledku kolapsu cen aktiv nebo systémové bankovní krize v některé z klíčových rozvíjejících se ekonomik, změny perspektivy růstu, neočekávaného nárůstu úrokových sazeb některé z klíčových vyspělých ekonomik nebo nárůstu averze investorů vůči riziku.

Pokud jde o možný časový rámec pro krystalizaci, rizika vyplývající z úvěrů v cizích měnách mají podstatnější povahu ve střednědobé perspektivě, ačkoli nedávné další posílení měn, zejména švýcarského franku, zvýšilo úroveň úvěrového rizika v některých zemích, kde jsou úvěry ve švýcarských francích více rozšířené.

V budoucnu by s postupným oživováním ekonomiky a nárůstem kladných očekávání hospodářského vývoje mohla být rizika spojená s poskytováním úvěrů v cizích měnách rovněž umocněna obnoveným růstem objemu úvěrů v zemích CEE. Studie Bijsterbosche a Dahlhause (30) ukazuje faktory, které přispívají k tzv. bezúvěrovému oživení, tj. oživení, kdy hospodářský růst není doprovázen nárůstem objemu úvěrů vlivem nabídkových nebo poptávkových faktorů. Odhadovaná pravděpodobnost bezúvěrového oživení ve skupině zemí CEE naznačuje obnovený úvěrový růst v souladu s hospodářským oživením v tomto regionu s tím, že k hospodářskému oživení bez podpory růstu úvěrů dojde pravděpodobně pouze v baltských státech. Současný utlumený růst objemu úvěrů v mnoha zemích CEE nelze chápat jako dlouhodobý jev, ani nelze považovat riziko nadměrného poskytování úvěrů v cizích měnách v blízké budoucnosti za nulové.

Je třeba vyzdvihnout skutečnost, že se zde nejedná o vyčerpávající seznam příčin naplnění rizik spojených s poskytováním úvěrů v cizích měnách, neboť v příštích čtvrtletích může dojít ke změně hodnocení, např. v důsledku změny tempa hospodářského oživení ve světě. Ačkoli se pravděpodobnost, že se rizika spojená s poskytováním úvěrů v cizích měnách znovu objeví, v jednotlivých zemích liší, existuje mnoho faktorů, které naplnění těchto rizik umožňují.I přes nedávnou krizi zůstávají obchodní modely používané bankami a základní charakteristiky v rozvíjejících se ekonomikách v zásadě beze změny a v budoucnu mohou přispět k nárůstu objemu úvěrů poskytovaných v cizích měnách.

Naplnění rizik je různé a závisí na kurzovém režimu, který dané země uplatňují. V případě režimů plovoucího směnného kurzu mají tržní výkyvy směnných kurzů okamžitý vliv na úvěruschopnost dlužníků. Zatímco u režimů s plovoucím směnným kurzem je toto riziko přítomno nepřetržitě, u režimu currency board nebo navázání měny je při získání úvěru v měně, ke které je domácí měna ukotvena nebo k niž je navázána, riziko spojeno s jedinou devalvací. Ta by měla, pokud by k ní došlo, významný dopad. Zastánci existence rizik také u pevných kurzových režimů zdůrazňují, že má-li být hodnocení obezřetné, je třeba vzít v úvahu také možnost, že by tyto režimy skončily nebo silně devalvovaly, a připomínají situace v minulosti, kdy se tak stalo, což mělo vážný dopad na finanční stabilitu. Pravděpodobnost naplnění těchto rizik v zemích s režimem navázání měny nebo režimem currency board nicméně závisí také na stabilitě jejich kurzových opatření, konzistentnosti jejich fiskální politiky a přísnosti politiky dohledu, kterou uplatňují.

III. OPATŘENÍ NA VNITROSTÁTNÍ ÚROVNI

III.1. Opatření přijatá jednotlivými zeměmi

Orgány členských států začaly přijímat opatření na řešení rizik vyplývajících z nadměrného růstu poskytování úvěrů v cizích měnách počátkem roku 2000 a dále, ačkoli nejvíce se tak dělo v období od roku 2007 a 2008. Počínaje rokem 2010 zavedlo několik zemí další opatření a/nebo je dále zpřísnilo. Tato opatření sestávala z varování, povinných pravidel a doporučení a měla obezřetnostní, správní a měnověpolitickou povahu. Obecně byla opatření zavedena v rámci souboru opatření, nikoli jednotlivě.

Analýza přijatých opatření ukazuje několik schémat. Zaprvé, země s pevným kurzovým režimem zpravidla nepodnikly na úrovni poskytování úvěrů v cizích měnách žádné kroky nebo je činily na obecnější úrovni, pokud jde o poskytování nadměrného celkového objemu úvěrů. V těchto zemích byly úvěry v cizí měně povětšinou denominovány v měně, na kterou je domácí měna navázána. Samotné zavedení opatření proti poskytování úvěrů v cizích měnách by mohly trhy chápat jako obavu o to, zda je možné navázání měny udržet, a ta by se tak mohla stát sebenaplňujícím se proroctvím. Země s režimem plovoucího směnného kurzu zavedly několik opatření s cílem bojovat proti nadměrnému objemu úvěrů v cizích měnách.

Zadruhé, opatření se zaměřila na poptávkovou i nabídkovou stranu úvěrů v cizích měnách. Opatření na straně poptávky sestávala většinou z omezení poměru úvěru k hodnotě nebo dluhu k příjmům (DTI) a kritérií způsobilosti pro dlužníky. Tyto nástroje měly většinou za cíl zajištění úvěruschopnosti dlužníků a zaměřeny byly v některých případech pouze na nezajištěné dlužníky. Opatření na straně nabídky se zaměřovala většinou na zajištění schopnosti úvěrové instituce pokrýt ztráty, jakmile vzniknou, tedy na držení dalšího kapitálu pro tento účel. Zatímco ve většině případů banky neměly v důsledku poskytování úvěrů v cizích měnách velmi výrazný měnový nesoulad vzhledem k tomu, že financování získávaly také v cizích měnách nebo své pozice zajišťovaly pomocí swapů, dvě země zavedly rovněž omezení a/nebo kapitálové požadavky týkající se otevřených pozic v cizích měnách. V roce 2010 Maďarsko zakázalo poskytování úvěrů v cizích měnách (31). Přehled poskytuje tabulka 1.

Tabulka 1

Opatření zavedená s cílem omezit poskytování úvěrů v cizích měnách

Přijatá opatření Země (rok) (32) Varování týkající se rizik souvisejících s poskytováním úvěrů v cizích měnách Lotyšsko (2007), Maďarsko (2004–2008), Rakousko (2001) Požadavky na transparentnost/informace Lotyšsko (2007 a 2011), Rakousko (2006), Polsko (2006) Opatření na straně poptávky Kritéria způsobilosti pro dlužníky: zajištění nebo úvěruschopnost (33) Rakousko (2008 a 2010), Polsko (2006) Přísnější poměr úvěrů k hodnotě nebo DTI u úvěrů v cizích měnách (než u úvěrů v domácí měně) (33) Maďarsko (2010), Polsko (2010 a 2012), Rumunsko (2008) Opatření na straně nabídky Vyšší úroveň váženého rizika nebo kapitálových požadavků Lotyšsko (2009), Maďarsko (2008) (34), Polsko (2008 & 2012), Rumunsko (2010) (35) Minimální standardy pro úvěry v cizích měnách a jednorázově splatné úvěry navázané na jednotky splacení, které jsou zaměřeny na bankovní systémy pro řízení rizik Rakousko (2003) Vyšší koeficienty tvorby rezerv v případě nezajištěných dlužníků Rumunsko (2008) Omezení poskytování úvěrů v cizích měnách nezajištěným dlužníkům na 300 % vlastních zdrojů úvěrových institucí Rumunsko (2005-2007) Omezení otevřených devizových pozic nebo kapitálové požadavky na otevřené devizové pozice Lotyšsko (1995), Litva (2007), Rumunsko (2001) Diferencované požadavky na povinné minimální rezervy Rumunsko (2004) Uplatnění všech opatření na omezení rychlého růstu objemu úvěrů také na nebankovní finanční instituce Rumunsko (2006) Jiná opatření Zákaz poskytování hypotečních úvěrů v cizích měnách nezajištěným dlužníkům (36) Maďarsko (2010) Příspěvek domácích orgánů dohledu k zabránění regulační arbitráži Itálie (2007 a 2010), Rakousko (2010) Zdroj: centrální banky a orgány dohledu jednotlivých zemí.

RÁMEČEK 3: Vídeňská iniciativa a případy součinnosti mezi domácími a hostitelskými orgány

„Vídeňská“ iniciativa pro evropskou bankovní koordinaci (European Bank Coordination „Vienna“ Initiative – EBCI) je veřejné a soukromé fórum zřízené v lednu 2009 v reakci na finanční krizi s cílem pomoci rozvíjejícím se evropským ekonomikám odolat turbulencím na finančních trzích. Skupina spojuje mezinárodní finanční instituce (MMF, Evropská banka pro obnovu a rozvoj, Evropská investiční banka, Světová banka), orgány Unie (Evropská komise, ECB se statusem pozorovatele), centrální banky domácích a hostitelských zemí a regulační orgány a největší západní bankovní skupiny působící v rozvíjejících se evropských zemích.

Hlavním úspěchem EBCI v posledních dvou letech byla pomoc při zajištění toho, aby zahraniční mateřské banky nepřestaly zohledňovat potřeby financování svých evropských dceřiných společností a aby soubory podpůrných opatření západních vlád byly rozšířeny na dceřiné společnosti těchto bank ve východní Evropě.

Střednědobým cílem EBCI je řešit otázku poskytování úvěrů v cizích měnách ve východní Evropě prostřednictvím rozvoje spoření a trhů v domácí měně. Za tímto účelem zřídila EBCI v březnu 2010 pracovní skupinu zástupců veřejného a soukromého sektoru pro rozvoj domácí měny a kapitálového trhu. Pracovní skupina připravila v nedávné době řadu doporučení a došla k závěru, že jakýkoli přístup tvůrců politiky by měl zohlednit specifika jednotlivých zemí a vyžaduje úzkou koordinaci mezi orgány domácích a hostitelských zemí s cílem předejít regulační arbitráži a obcházení opatření prostřednictvím přeshraničního poskytování úvěrů.

EBCI již prokázala schopnost poskytovat pro takovou koordinaci pohotovou platformu, když v roce 2010 rakouské orgány uplatnily dvě iniciativy zaměřené na omezení poskytování úvěrů v cizích měnách v Rakousku i ve východoevropských zemích a státech SNS.

První iniciativa byla zaměřena na snížení vysokého podílu úvěrů v cizích měnách (zejména ve švýcarských francích) v Rakousku. V březnu 2010 přijal rakouský úřad pro finanční trhy (Finanzmarktaufsicht – FMA) minimální standardy pro poskytování a řízení úvěrů v cizích měnách a úvěrů navázaných na prostředky splácení poskytnuté rakouským nezajištěným soukromým domácnostem (spotřebitelům).

K iniciativě na omezení poskytování úvěrů v cizích měnách v Rakousku se připojila Banca d’Italia. Při autorizování modelu založeného na interním ratingu (IRB) jedné italské bankovní skupiny působící v Rakousku (několik let před tím, než FMA přijal nové minimální standardy) Banca d’Italia výslovně požádala finanční instituce, aby se vyhnuly regulační arbitráži, ke které dochází přidělením expozic v místním portfoliu do rozvahy mateřské společnosti nebo přímým poskytnutím úvěru přes hranice. Toto opatření se ukázalo být také užitečné v souvislosti s prevencí obcházení nových standardů FMA týkajících se poskytování úvěrů v cizích měnách v Rakousku.

Druhá iniciativa byla zaměřena na snížení úvěrových expozic dceřiných společností rakouských bank v zemích východní Evropy a SNS. V jejím rámci Oesterreichische Nationalbank a FMA vydaly základní zásady. Základní zásady reagují na nejnaléhavější problémy stanovením požadavku na rakouské banky působící v uvedených zemích, aby ukončily poskytování nových úvěrů v cizích, neeurových měnách nezajištěným domácnostem a sektoru malých a středních podniků (úvěry denominované v eurech ke spotřebním účelům lze poskytovat pouze dlužníkům s nejvyšší mírou úvěruschopnosti). V další, dosud neiniciované fázi předpokládají základní zásady rovněž omezení poskytování hypotečních úvěrů domácnostem a nezajištěným malým a středním podnikům ve všech cizích měnách přístupem zohledňujícím jednotlivé země a prostřednictvím koordinace s hostitelskými orgány dohledu.

Pokud jde o záměr omezit poskytování úvěrů v cizích měnách v zemích východní Evropy a SNS, rakouské orgány vyzvaly belgické, řecké, francouzské a italské orgány dohledu (domácí orgány dohledu nad bankami, které především působí v uvedených zemích), aby zaujaly společné stanovisko.

Banca d’Italia, která se k této iniciativě připojila, vyzdvihla skutečnost, že dohoda hostitelských orgánů je nezbytná, má-li být tento plán úspěšný vzhledem k hodnocení důležitosti a rizikovosti poskytování úvěrů v cizích měnách v jejich zemích.

Avšak když byl v roce 2011 zaveden model IRB jedné italské bankovní skupiny působící v zemích východní Evropy a SNS, Banca d’Italia požádala finanční instituce, aby zákaz přidělování místních expozic mateřské společnosti rozšířily i na dceřiné společnosti v těchto zemích.

III.2. Hodnocení účinnosti opatření

Účinnost opatření závisí většinou na dvou faktorech, kterými jsou: (i) hybné síly rozvoje poskytování úvěrů v cizích měnách a (ii) možnost obcházení opatření.

Varování, používaná obvykle jako první reakce na riziko, pravděpodobně nebyla při omezování nadměrného růstu úvěrů v cizích měnách účinná. Příčinou by mohlo být nesprávné vnímání rizika (tzn. že hospodářské subjekty nevyhodnocují riziko na stejné úrovni jako příslušné státní orgány), avšak nejpravděpodobnější příčinou jsou kontraproduktivní pobídky. Existuje zde totiž obava z morálního rizika, neboť instituce očekávají podporu při zapojení do aktivit, jež jsou natolik rizikové a rozšířené, že její neposkytnutí by mohlo dále podlomit finanční stabilitu a reálnou ekonomiku. Navíc může být zapojení do takových aktivit i přes jejich rizikovost z individuálního pohledu racionální. Individuálně racionální kroky však mohou v úhrnu přispět k vytvoření agregátního rizika, které je důvodem, aby příslušné orgány přijaly vhodná opatření.

S doporučeními je teoreticky spojen stejný problém, který souvisí s pobídkami. Při absenci přeshraniční arbitráže byla však podle názoru vnitrostátních orgánů doporučení při omezování nadměrného poskytování úvěrů v cizích měnách nebo přinejmenším při zlepšování kvality dlužníků určitým způsobem účinná.

Účinnější při omezování nadměrného poskytování úvěrů v cizích měnách a souvisejících rizik se zdají být opatření na straně poptávky, jako jsou poměr úvěru k hodnotě a poměr DTI (39). Lze je uplatnit rovněž formou opatření na ochranu spotřebitelů (tím se vztahují rovněž na dceřiné společnosti), a tím se omezí regulační arbitráž. Nicméně přímé přeshraniční poskytování úvěrů je vždy mimo dosah jakéhokoli vnitrostátního opatření. Vzhledem k tomu, že rozdíly v úrokových sazbách (faktor na straně poptávky) jsou hlavní hybnou silou poskytování úvěrů v cizích měnách, opatření mající vliv na poptávku dosahují požadovaných výsledků obvykle lépe.

Hodnotit účinnost opatření na straně nabídky je těžší vzhledem k obtížnosti hodnocení například toho, jak se poplatky spojené s vyšším rizikem promítají do poklesu nabídky úvěrů v cizích měnách.

Celkově byla účinnost opatření zejména v důsledku možnosti jejich obcházení doposud poměrně nízká, a když trend vývoje poskytování úvěrů v cizích měnách pokračoval, postupem času odeznívala.

IV. DOPORUČENÍ ESRB

CÍLE POLITIKY

Cíle politiky, z nichž by měla vycházet diskuse o doporučeních ESRB k poskytování úvěrů v cizích měnách, bezprostředně navazují na dříve zjištěná rizika pro finanční stabilitu. Pozornost si zaslouží ta rizika, jež mohou přerůst v rizika systémová; jedná se o úvěrová rizika, provázaná s tržními riziky, dále o nadměrný růst úvěrů a rizika financování a likvidity. Cílem doporučení by proto mělo být:

(i) omezit expozici vůči úvěrovému a tržnímu riziku, a zvýšit tak odolnost finančního systému,

(ii) zajistit kontrolu nad nadměrným růstem objemu úvěrů (v cizích měnách) a zabránit vzniku bublin v cenách aktiv a

(iii) omezit riziko financování a riziko likvidity, a minimalizovat tak tento způsob šíření nákazy.

Z dosavadního vývoje však vyplývá, že jedním z důvodů, proč poskytování úvěrů v cizích měnách dosáhlo znepokojivých rozměrů, bylo chybné ocenění rizik. Dalším cílem je proto zavedení pobídek pro lepší oceňování rizik spojených s poskytováním úvěrů v cizích měnách.

Dále pak jsou dosud přijatá vnitrostátní opatření v různé míře obcházena regulační arbitráží. Samotná doporučení na úrovni Unie by se pak měla zakládat na celounijní koordinaci.

ZÁSADY PRO IMPLEMENTACI DOPORUČENÍ

Níže uvedená politická opatření představují doporučení, která je v relevantních případech zapotřebí implementovat. Doporučení jsou sice konkrétní, zároveň však vytyčují obecné principy, protože panuje všeobecná shoda v tom, že řešení nadměrného poskytování úvěrů v cizích měnách, které by bylo vhodné pro všechny zúčastněné strany, neexistuje. Tak například se doporučení nedotýkají konkrétních úrovní nadměrného poskytování úvěrů v cizí měnách, ty se totiž v případě jednotlivých zemí mohou lišit.

Doporučení se implementují ve všech členských státech. Členské státy Unie se však liší v tom, do jaké míry je u nich poskytování úvěrů v cizích měnách rozšířeno a jak významné je ze systémového hlediska. Implementaci doporučení B až F bude proto ESRB hodnotit s přihlédnutím k principu proporcionality, přičemž zohlední odlišnosti systémového významu poskytování úvěrů v cizích měnách mezi členskými státy, a zároveň vezme v potaz cíl a obsah každého doporučení. K tomuto účelu bude ESRB vycházet zejména z údajů poskytnutých příjemci doporučení, kteří mohou použít ukazatele uvedené v oddílu IV.2.3.2. Princip proporcionality se použije, aniž je dotčeno pravidelné, odpovídající sledování poskytování úvěrů v cizích měnách.

Doporučení by se rovněž měla uplatnit, aniž je dotčen mandát národních centrálních bank, pokud jde o měnovou politiku.

V relevantních případech se počítá s tím, že se uvedená opatření použijí pouze na nezajištěné dlužníky, tj. dlužníky bez přirozeného nebo finančního zajištění. Přirozené zajištění nastává v případech, kdy příjmy domácností / nefinančních podniků jsou v cizích měnách (například remitence nebo příjmy z vývozu). Podmínkou pro finanční zajištění je smlouva s finanční institucí. Některá doporučení – jako například doporučení týkající se likvidity a financování – se však týkají rizik existujících nezávisle na tom, zda jsou dlužníci zajištění, či nikoli.

Pro účely doporučení se poskytování úvěrů v cizích měnách definuje jako úvěry v měnách odlišných od zákonné měny dlužníka.

Ve zbývající části tohoto oddílu jsou uvedena jednotlivá doporučení ESRB. Vysvětlující text u každého doporučení pojednává o těchto hlediscích:

1. ekonomické zdůvodnění,

2. zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod,

3. návazné kroky, které se týkají konkrétně daného doporučení a

4. v relevantních případech též právní souvislosti.

V této zprávě se uvádí, že existují obavy na úrovni systémových rizik vyvolané nadměrným poskytování úvěrů v cizích měnách. Neexistují však inherentní makroobezřetnostní politická opatření, jež by bylo možné k řešení těchto rizik použít. V daném kontextu je cílem níže uvedených doporučení řešit tato makroobezřetnostní rizika za pomoci nástrojů, jež jsou v současné době k dispozici, přičemž ty se dotýkají buď určitého faktoru stojícího za nadměrným poskytováním úvěrů v cizích měnách, nebo jisté části daného problému.

NÁVAZNÉ KROKY, KTERÉ JSOU SPOLEČNÉ VŠEM DOPORUČENÍM

V případě všech doporučení je zapotřebí, aby příjemci doporučení:

— identifikovali a popsali všechna opatření (včetně uplatněných lhůt a hlavního zaměření) přijatá v reakci na každé doporučení,

— u každého doporučení upřesnili, jaký dopad přijatá opatření měla pro účely daného doporučení, při zohlednění kritérií splnění požadavků,

— případně uvedli podrobné zdůvodnění toho, proč nebyla doporučená opatření přijata nebo jakým jiným způsobem nebylo doporučení plně uplatněno.

Podle čl. 17 odst. 1 nařízení (EU) č. 1092/2010 (40) je zapotřebí odpověď doručit ESRB a Radě Evropské unie. V případě odpovědi obdržené od vnitrostátních orgánů dohledu o tom (v souladu s pravidly týkajícími se zachování důvěrnosti) ESRB rovněž vyrozumí Evropský orgán pro bankovnictví (EBA).

ÚVĚROVÁ A TRŽNÍ RIZIKA

IV.1. Doporučení A – Informovanost dlužníků o rizicích

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu a členské státy:

1. vyžadovaly od finančních institucí, aby dlužníkům poskytovaly odpovídající informace o rizicích, která jsou spojena s poskytováním úvěrů v cizích měnách; informace by měly být dostatečné k tomu, aby dlužníci byli schopni přijmout informovaná a obezřetná rozhodnutí, a měly by přinejmenším zahrnovat informace o vlivu vážného oslabení zákonné měny členského státu, v němž je dlužník usazen, a zvýšení zahraniční úrokové míry,

2. podněcovaly finanční instituce k tomu, aby klientům nabízely úvěry v domácí měně pro stejné účely, pro které nabízejí úvěry v cizích měnách, jakož i finanční nástroje, kterými se klienti mohou zajistit proti kurzovému riziku.

IV.1.1. Ekonomické zdůvodnění

Důvodů pro toto doporučení je několik. Zaprvé, z hlediska obezřetnostní politiky, by sbližování míry informovanosti u dlužníků a věřitelů mohlo přispět k řešení problémů s finanční stabilitou. Přiměřená informovanost o vlastnostech produktů ve skutečnosti snižuje riziko adverzní selekce a úvěrové riziko, protože právě „špatní“ či neinformovaní dlužníci mají větší tendenci volit úvěry v cizích měnách. Zadruhé, z hlediska měnové politiky, přispívá odpovídající informovanost k tlumení tržních frikcí, které představují častou překážku pro bankovní úvěrování a široce založenou kreditní transmisi. V neposlední řadě, z hlediska ochrany spotřebitele, je poskytování ucelených a transparentních informací, jakož i existence jednotných standardů, zásadní pro přijímání podložených rozhodnutí.

IV.1.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

Z tohoto doporučení vyplývají následující výhody :

a. Vyšší informovanost o rizicích. Odpovídající informovanost o rizicích úvěrů v cizích měnách (například kurzové riziko, zpřísnění měnové politiky v cizí zemi atd.) napomáhá tomu, aby nezajištění dlužníci pochopili, že úvěry v cizích měnách nejsou bezrizikové (41).

b. Někteří dlužníci, disponují-li lepšími informacemi o rizicích, která vyplývají z úvěru v cizí měně, mohou rizika spojená s takovými úvěry internalizovat a i) v dobách, kdy je měna silná, méně utrácejí; nebo ii) si raději vezmou úvěr v domácí měně. Ve svém důsledku může tento přístup vést k postupné stabilizaci příjmu dlužníků a k poklesu případů nesplácení úvěrů, a tím ke snížení ztrát.

c. Výraznější snižování rizik. Informovanost o rizicích by také napomohla k tomu, aby se dlužníci vyhýbali nadměrnému zadlužení, nebo k uzavření pojištění proti nesplácení (například k pokrytí rizika nezaměstnanosti atd.), včetně zajištění proti volatilitě cizí měny. Je však jasné, že s uzavřením pojistky jsou spojeny náklady.

d. Omezení nevhodných prodejních praktik a zvýšení nahraditelnosti úvěrů. Zvýšená informovanost podporuje přístup přívětivý vůči zákazníkům, protože představitel banky bude muset vysvětlit rizika spojená s poskytnutím úvěru v cizí měně, což ztíží používání agresivního marketingu. Požaduje-li se od finančních institucí, aby nabízely úvěry v domácí měně k týmž účelům, zvyšuje se tak nahraditelnost úvěrů (cizí měna oproti domácí měně) a tím konkurence, což přináší výhodu dlužníkům.

Z doporučení však vyplývají také tyto nevýhody :

e. Úvěry lze nahrazovat pouze v omezené míře. Vzhledem k tomu, že úvěry v cizích měnách lze úvěry v domácí měně nahrazovat pouze v omezené míře (například kvůli nedostatku finančních prostředků), nebo vzhledem k tomu, že úrokové míry úvěrů v cizích měnách jsou nižší a v současné době méně volatilní než u úvěrů v domácí měně během hospodářského cyklu, mohly by vzniknout náklady na straně hospodářského produktu (42).

f. Náklady na splnění požadavků vznikající finančním institucím, včetně nákladů na čas strávený přípravou nezbytných podkladů a vysvětlováním možných rizik spojených s těmito úvěry dlužníkům. Náklady na splnění požadavků vzniknou rovněž vnitrostátním orgánům dohledu při vytváření a revizi obecných zásad.

IV.1.3. Návazné kroky

IV.1.3.1. Harmonogram

Vyžaduje se, aby příjemci doporučení oznámili ESRB kroky, které přijali k jeho implementaci, a to ve dvou fázích, nejprve k 30. červnu 2012 a poté k 31. prosinci 2012.

IV.1.3.2. Kritéria splnění požadavků

U doporučení A jsou definována tato kritéria splnění požadavků:

— Pro příjemce, kteří již vydali obecné zásady týkající se bodů uvedených v doporučení: a. Je nutné zhodnotit potřebu revize obecných zásad, s ohledem na to, co je požadováno od příjemců, kteří obecné zásady ještě nevydali. b. Pokud se ukáže, že obecné zásady nejsou pojaty dostatečně široce (ke splnění doporučení A), je potřeba, aby je příjemci revidovali s cílem zohlednit všechna kritéria splnění požadavků.

— Pro příjemce, kteří obecné zásady ještě nevydali: c. Vydání a zveřejnění obecných zásad. d. Tyto obecné zásady by měly alespoň obsahovat: (i) text týkající se závazku finančních institucí uvádět, jaké dopady na splátky má silné oslabení místní měny, (ii) text týkající se závazku finančních institucí uvádět, jaké dopady na splátky má silné oslabení spolu s růstem zahraničních úrokových měr.

— Pro všechny příjemce: e. Je nutné zhodnotit, zda existují úvěry v domácí měně srovnatelné s úvěry, které finanční instituce nabízejí v cizích měnách.

IV.1.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

V uvedeném sdělení se musí zohlednit všechna kritéria splnění požadavků. Členské státy mohou zprávy podávat prostřednictvím vnitrostátních orgánů dohledu.

První zpráva, která se předkládá k 30. červnu 2012, musí obsahovat:

— Pro příjemce, kteří již vydali obecné zásady: a. Již přijaté obecné zásady. b. Zhodnocení potřeby revize obecných zásad s ohledem na kritéria splnění požadavků.

— Pro příjemce, kteří obecné zásady ještě nevydali: c. Zpráva se nevyžaduje.

Druhá zpráva, která se předkládá k 31. prosinci 2012, musí obsahovat:

— Pro příjemce, kteří již vydali obecné zásady: d. Revidované obecné zásady, pokud příjemci došli k závěru, že je potřeba dříve přijaté obecné zásady revidovat.

— Pro příjemce, kteří obecné zásady ještě nevydali: e. Obecné zásady, které byly vydány v návaznosti na toto doporučení.

— Pro všechny příjemce: f. Zhodnocení, zda existují úvěry v domácí měně srovnatelné s úvěry, které finanční instituce nabízejí v cizích měnách. Zde by například bylo vhodné uvést zprávy z kontrol na místě, které potvrzují jejich existenci.

IV.1.4. Vazby na právní rámec Unie

ESRB bere na vědomí a vítá návrh směrnice Evropského parlamentu a Rady o smlouvách o úvěru na bydlení, který obsahuje konkrétní ustanovení týkající se úvěrování v cizích měnách a ochrany spotřebitele (43). V tomto návrhu se počítá s tím, že členské státy poté, co směrnice vstoupí v platnost, budou mít dvouletou lhůtu na to, aby směrnici provedly do vnitrostátního práva. Návrh zprávy Evropského parlamentu o návrhu směrnice obsahuje další odkazy na poskytování úvěrů v cizích měnách, zejména pokud jde o možnost úvěry v cizích měnách konvertovat (44).

Doporučení ESRB je však stále relevantní, protože má širší působnost (netýká se pouze úvěrů na bydlení), a je náročnější – zmiňuje konkrétně „vliv vážného oslabení místní zákonné měny členského státu, v němž je dlužník usazen, a zvýšení zahraniční úrokové sazby na splátky“ a rovněž uvádí ustanovení o nahraditelnosti úvěrů (z cizí měny na domácí měnu).

IV.2. Doporučení B – Úvěruschopnost dlužníků

Doporučuje se, aby vnitrostátní orgány dohledu:

1. sledovaly míru úvěrování v cizích měnách a případů nesouladu měn v soukromém nefinančním sektoru a přijaly příslušná opatření k omezení poskytování úvěrů v cizích měnách,

2. umožnily poskytování úvěrů v cizích měně pouze dlužníkům, kteří doloží svou úvěruschopnost s přihlédnutím ke struktuře splácení úvěru a schopnosti dlužníků vyrovnat se s náhlým negativním vývojem směnných kurzů a zahraničních úrokových měr,

3. zvážily zavedení přísnějších úvěrových standardů, např. poměru nákladů na obsluhu dluhu k příjmům (DTI) a poměru úvěru k hodnotě (zajištění) (LTV).

IV.2.1. Ekonomické zdůvodnění

Účelem tohoto opatření je zvýšit odolnost finančního systému vůči negativnímu vývoji měnových kurzů, který ovlivňuje schopnost dlužníků plnit své závazky z úvěrů. Toho účelu se dosahuje tím, že je vyžadován doklad o úvěruschopnosti dlužníků, a to na počátku smluvního vztahu, a jejím prověřováním po celou dobu existence úvěru; tím se množství a objem úvěrování v cizích měnách omezí.

Navíc poměr úvěru k hodnotě (zajištění) (LTV) a poměr nákladů na obsluhu dluhu k příjmům (DTI) vedou k rozlišování mezi dlužníky: věřitelé mohou poskytnout méně dodatečných prostředků navzdory vůli dlužníka daný náklad (tedy úrok) zaplatit.

IV.2.2. Zhodnocení, včetně uvedení výhod a nevýhod

Z tohoto doporučení vyplývají následující výhody :

a. Očekává se, že doporučení bude nejúčinnějším opatřením ke splnění cíle snížit nadměrnou úroveň poskytování úvěrů v cizích měnách.

b. Během hospodářského oživení a v dobách posilujících měn dosahují finanční instituce při zavedených opatřeních menší zisky, neboť podnikají čím dál méně rizikové transakce. Během cyklu by však dopad mohl být opačný a toto opatření by mohlo přispět k hladšímu průběhu úvěrových cyklů (45). Poměry úvěrů k hodnotě chrání banky před nadměrným přijímáním rizika, neboť tyto poměry zmírňují ztráty bank v případě selhání dlužníků (nižší ztráta při selhání) (46). Poměry DTI chrání dlužníky před předlužením a transakčními náklady vyvolanými nezodpovědným otevřením/zavřením úvěrové pozice (méně případů selhání).

c. Finanční instituce by přijímaly méně úvěrového rizika (díky výběru nejlepších dlužníků) v důsledku minimální regulatorní úrovně příjmu a zajištění. To by znamenalo, že určitý kapitál, který by byl jinak použit k absorpci neočekávaných ztrát v souvislosti s poskytováním úvěrů v cizích měnách, bude nyní k dispozici pro jiné životaschopné podnikání.

d. Expozice vůči nesouladu měn nefinančního soukromého sektoru je omezena na dlužníky, kteří jsou nejlépe schopni ustát nepříznivý vývoj směnných kurzů. Přísnější požadavky na úvěruschopnost dlužníků by se měly projevit menším dopadem nepříznivého vývoje směnného kurzu na úvěrové portfolio bank v cizích měnách.

e. Při dosahování cíle vyšší úvěruschopnosti dlužníků je zavedení explicitních poměrů DTI a úvěru k hodnotě transparentním opatřením, které by se používalo jednotně na všechny věřitele dané jurisdikce. Poměr DTI a poměr úvěru k hodnotě zohledňují při určování bonity dlužníků také dva hlavní aspekty: zajištění, které mohou poskytnout, a jejich schopnost plnit platební závazky.

Z doporučení však vyplývají také tyto nevýhody :

f. Potenciální náklady z hlediska životaschopného podnikání. Definování prvních nejlepších úrovní úvěruschopnosti (tj. řádně nastavit poměr úvěru k hodnotě a poměr DTI), které je možné zavést, je obtížné. Pokud je tedy úroveň úvěruschopnosti určitý práh obezřetnosti, je pravděpodobné, že některým dlužníkům, kteří by jinak byli považováni za úvěruschopné, by úvěry v cizí měně nebyly poskytnuty pouze z důvodu regulatorního minima. Lze však očekávat, že v dlouhodobém horizontu budou tyto krátkodobé náklady vykompenzovány hladším průběhem úvěrových cyklů.

g. To, že finanční instituce budou během oživení nebo v dobách silnějších měn dosahovat potenciálně menších zisků, je může ve snaze kompenzovat ztrátu zisků motivovat k rizikovému jednání v jiných činnostech.

h. K dalším výzvám patří ocenění (nelikvidního a nemovitého) zajištění v případě poměrů úvěru k hodnotě a definice příjmu v případě poměrů DTI a dále procykličnost, která může být vyvolána, pokud limity úvěru k hodnotě a DTI budou v průběhu času udržovány na konstantní úrovni. Stanovit však časově proměnlivý poměr úvěru k hodnotě a časově proměnlivý poměr DTI je samo o sobě velmi náročné. Zaprvé by orgány potřebovaly určit etapu hospodářského a úvěrového cyklu, zadruhé je jejich nelehkým úkolem zpřísnit standardy, když je celková nálada v ekonomice příliš optimistická. Další výzva souvisí s možnou prodlevou v případech, kdy je třeba zavést právní předpisy nebo kdy je třeba časově proměnlivé poměry změnit.

i. Finančním institucím vznikají náklady na splnění požadavků, neboť musí sledovat úroveň úvěruschopnosti svých dlužníků. Tyto náklady jsou podle odhadu nízké, neboť se očekává, že instituce tuto činnost budou provádět tak jako tak. Náklady na splnění požadavků vzniknou i orgánům dohledu, jelikož musí sledovat, zda se finanční instituce doporučením řídí.

IV.2.3. Návazné kroky

IV.2.3.1. Harmonogram

Příjemci doporučení jsou povinni informovat ESRB o opatřeních přijatých k jeho implementaci do 31. prosince 2012.

IV.2.3.2. Kritéria splnění požadavků

U doporučení B jsou definována tato kritéria splnění požadavků:

a. Sledování úrovně úvěrů v cizích měnách a nesouladu měn v nefinančním soukromém sektoru, což by mělo zahrnovat alespoň sledování těchto ukazatelů: — Úvěry poskytované měnovými a finančními institucemi – rezidenty — Stav: (i) celkových neplacených úvěrů domácnostem denominovaných v měně odlišné od měny místní / celkových nesplacených úvěrů domácnostem, (ii) celkových neplacených úvěrů nefinančním podnikům denominovaných v měně odlišné od měny místní / celkových nesplacených úvěrů nefinančním podnikům, (iii) celkových nesplacených úvěrů domácnostem denominovaných v měně odlišné od měny místní / kumulovaného HDP za poslední čtyři čtvrtletí (v nominálních cenách), (iv) celkových nesplacených vkladů od domácností denominovaných v měně odlišné od měny místní / kumulovaného HDP za poslední čtyři čtvrtletí (v nominálních cenách), (v) celkových nesplacených úvěrů nefinančním podnikům denominovaných v měně odlišné od měny místní / kumulovaného HDP za poslední čtyři čtvrtletí (v nominálních cenách), (vi) celkových nesplacených vkladů od nefinančních podniků denominovaných v měně odlišné od měny místní / kumulovaného HDP za poslední čtyři čtvrtletí (v nominálních cenách). — Toky: (vii) hrubý tok nových a znovu sjednaných úvěrů denominovaných v měně odlišné od místní měny, rozdělené podle příslušné měny (euro, švýcarské franky a japonské jeny), — Úvěry od neměnových finančních institucí (tj. leasingových společností, finančních subjektů zabývajících se spotřebními úvěry, vydavatelů nebo správců kreditních karet apod.) (viii) celkové úvěry v cizích měnách domácnostem od neměnových finančních institucí / celkové úvěry domácnostem od neměnových finančních institucí, (ix) celkové úvěry v cizích měnách nefinančním podnikům od neměnových finančních institucí / celkové úvěry nefinančním podnikům od neměnových finančních institucí.

b. Soubor údajů o nových úvěrech v cizích měnách v souvislosti s úvěruschopností dlužníka.

c. Zajištění, že nové úvěry v cizích měnách získají pouze dlužníci, kteří mohou prokázat svou úvěruschopnost a schopnost ustát vážné šoky směnných kurzů a zahraničních úrokových sazeb.

d. Pokud existuje, vnitrostátní definici minimálních poměrů, které zajišťují úvěruschopnost dlužníků nebo existenci dostatečného zajištění (např. poměr DTI, poměr dluhu k hodnotě).

IV.2.3.3. Sdělení týkající se návazných kroků

V uvedeném sdělení se musí zohlednit všechna kritéria splnění požadavků. Zpráva musí obsahovat:

a. Výše uvedené ukazatele (i) až (ix) v podobě časové řady. Údaje by měly pokrývat alespoň jeden rok od vydání doporučení a ukazatele (i) a (ii) by měly mít alespoň měsíční frekvenci, ostatní ukazatele by měly mít čtvrtletní frekvenci. Orgány by měly také vykázat základní časové řady pro každý poměr, aby umožnily další zpracování údajů (např. výpočet tempa růstu). Dále by měly být dodány také disponibilní historické údaje za tři roky před vydáním doporučení. Přednost před ostatními nestandardizovanými zdroji údajů by měly mít údaje o úvěrech shromážděné podle nařízení ECB/2008/32 ze dne 19. prosince 2008 o rozvaze sektoru měnových finančních institucí (přepracované znění). (47) Přenos údajů o úvěrech v cizích měnách poskytnutých neměnovými finančními institucemi (ukazatele (viii) a (ix)) probíhá na základě nejlepšího úsilí (48).

b. Hodnocení úvěruschopnosti dlužníků – příjemců nových úvěrů i di