ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2020/1412

ze dne 2. března 2020

o opatřeních SA.32014, SA.32015, SA.32016 (11/C) (ex 11/NN), která provedla Itálie ve prospěch společnosti Tirrenia di Navigazione a jejího nabyvatele, společnosti Compagnia Italiana di Navigazione

(oznámeno pod číslem C(2020) 1110)

(Pouze italské znění je závazné)

(Text s významem pro EHP)

EVROPSKÁ KOMISE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,

s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,

poté, co v souladu s uvedenými ustanoveními vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1), a s ohledem na tyto připomínky,

vzhledem k těmto důvodům:

1. POSTUP

(1) Dne 5. října 2011 zahájila Komise formální vyšetřovací řízení s ohledem na různá opatření, která přijala Itálie ve prospěch společností bývalé skupiny Tirrenia (2) (dále jen „rozhodnutí z roku 2011“). Šetření se týkalo mimo jiné vyrovnávacích plateb poskytovaných společnosti Tirrenia di Navigazione (dále jen „Tirrenia“) za provozování řady námořních tras od 1. ledna 2009 a procesu privatizace (viz oddíl 2.3.3), v jehož důsledku získala obor podnikání společnosti Tirrenia (viz také 27. bod odůvodnění) společnost Compagnia Italiana di Navigazione (dále jen „CIN“).

(2) Rozhodnutí z roku 2011 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k předmětným opatřením.

(3) Co se týká opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, Komise obdržela připomínky od společností Tirrenia v mimořádné správě, Pan Med Lines (dále jen „Pan Med“), CIN a Grandi Navi Veloci (na niž se odkazuje také jako na „GNV“) (viz oddíl 5). Tyto připomínky předala Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Itálie připomínky nepodala.

(4) Dne 10. ledna 2012 oznámily italské orgány formálně (údajně z důvodu právní jistoty) návrh smluv o veřejné službě (dále jen „úmluvy“), které budou uzavřeny s budoucími nabyvateli oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar a na jejichž základě bude těmto nabyvatelům vyplacena vyrovnávací platba. Dne 24. ledna 2012, 4. února 2012 a 3. července 2012 si Komise vyžádala od italských orgánů doplňkové informace o oznámených opatřeních. Tyto informace italské orgány poskytly dopisy ze dne 9. února 2012, 11. května 2012 a 19. července 2012. Dopisem ze dne 19. července 2012 italské orgány Komisi rovněž sdělily, že o den dříve byla podepsána nová úmluva mezi italským státem a společností CIN.

(5) Dne 7. listopadu 2012 rozšířila Komise vyšetřovací řízení (viz oddíl 2.2) mimo jiné na i) nezákonné prodloužení podpory na záchranu společnosti Tirrenia a ii) vyrovnávací platbu za poskytování veřejných služeb vyplácenou společnosti CIN podle nové úmluvy uzavřené italským státem. Pozměněnou verzi (4) zmíněného rozhodnutí přijala Komise dne 19. prosince 2012 (dále jen „rozhodnutí z roku 2012“).

(6) Rozhodnutí z roku 2012 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (5). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k předmětným opatřením.

(7) Co se týká opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, Komise obdržela připomínky od společností CIN, Tirrenia v mimořádné správě a Pan Med (viz oddíl 5). Tyto připomínky předala Itálii, která měla možnost se k nim vyjádřit. Itálie připomínky nepodala.

(8) Dne 5. října 2012 zadala Komise společnosti Ecorys Netherlands BV provedení odhadu tržní hodnoty příslušných aktiv společnosti Tirrenia určených k prodeji (viz oddíl 2.3.3.5), a to na základě dvou alternativních scénářů. Společnost Ecorys předložila závěrečnou zprávu dne 4. září 2013 (dále jen „zpráva společnosti Ecorys“). Komise předala tuto zprávu Itálii dne 27. září 2013. Itálie podala připomínky ke zprávě společnosti Ecorys, včetně vlastního ocenění, které provedl její nezávislý znalec, společnost Banca Profilo, dopisem ze dne 17. prosince 2013.

(9) Rozhodnutím ze dne 22. ledna 2014 (dále jen „rozhodnutí z roku 2014“) (6) ukončila Komise formální vyšetřovací řízení týkající se různých opatření, která přijal region Sardinie ve prospěch společnosti Saremar. Opravný prostředek, které proti rozhodnutí podaly společnost Saremar a dotyčný region, Tribunál v roce 2017 zamítl (7).

(10) Dne 12. února 2016, 29. května 2018, 18. září 2018, 10. října 2018 a 22. listopadu 2018 podala Komisi připomínky společnost Grimaldi Euromed S.p.A. (dále jen „Grimaldi“), jak je popsáno v oddíle 6. Na žádost společnosti Grimaldi se útvary Komise sešly dne 17. července 2018 rovněž s právním zástupcem společnosti.

(11) Dne 25. ledna 2018, 29. března 2018 a 31. srpna 2018 si Komise vyžádala od italských orgánů další informace. Italské orgány poskytly tyto informace dne 26. dubna 2018, 31. května 2018, 2. listopadu 2018 a 11. prosince 2018. Dne 23. a 24. ledna 2019 se útvary Komise sešly v Římě s italskými orgány. V následujících měsících poskytly italské orgány doplňující informace, které si Komise vyžádala na této schůzce.

(12) Toto rozhodnutí se týká pouze možných opatření podpory pro společnosti Tirrenia a CIN, jak je uvedeno v 31. bodě odůvodnění. Všechna ostatní opatření, jichž se týkala rozhodnutí z roku 2011 a 2012, jsou předmětem zvláštního šetření ve věcech SA.32014, SA.32015 a SA.32016, a toto rozhodnutí se na ně proto nevztahuje. Tato zbývající opatření se konkrétně týkají ostatních společností v bývalé skupině Tirrenia.

2. SOUVISLOSTI A POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM ŠETŘENÍ

2.1 Obecný rámec

2.1.1 Původní úmluvy

(13) Skupinu Tirrenia vlastnil tradičně italský stát prostřednictvím společnosti Fintecna (8) a původně v ní bylo šest společností: Tirrenia, Adriatica, Caremar, Saremar, Siremar a Toremar. Tyto společnosti poskytovaly služby námořní dopravy na základě samostatných smluv o poskytování veřejné služby, které uzavřely s italským státem v roce 1991 na dobu dvaceti let od ledna 1989 do prosince 2008 (dále jen „původní úmluvy“). Společnost Fintecna vlastnila 100 % základního kapitálu společnosti Tirrenia, která zase zcela vlastnila regionální společnosti Adriatica, Caremar, Siremar, Saremar a Toremar. Společnost Adriatica, která provozovala řadu tras mezi Itálií a Albánií / Chorvatskem / Řeckem / Černou Horou, se v roce 2004 spojila se společností Tirrenia.

(14) Účelem těchto smluv o veřejné službě bylo zajistit pravidelnou a spolehlivou námořní dopravu většinou z pevninské Itálie na Sicílii, Sardinii a další, menší italské ostrovy. Za tímto účelem poskytoval italský stát finanční podporu ve formě dotací vyplacených přímo každé ze společností ve skupině Tirrenia.

(15) Společnost Tirrenia poskytuje služby námořní dopravy na řadě kombinovaných tras (cestující, osobní a nákladní automobily) a rovněž na některých nákladních linkách, většinou mezi pevninskou Itálií a Sardinií, Sicílií a ostrovy Tremiti a také mezi Sardinií a Sicílií. Přesné trasy, jichž se to týká, jsou popsány níže.

(16) Dne 6. srpna 1999 zahájila Komise s ohledem na podporu, která byla na základě původních úmluv vyplácena šesti společnostem tvořícím v té době skupinu Tirrenia, řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“).

(17) Během fáze vyšetřování italské orgány požádaly, aby bylo řízení týkající se skupiny Tirrenia rozděleno tak, aby bylo možno upřednostnit konečné rozhodnutí týkající se společnosti Tirrenia. Důvodem této žádosti byl záměr italských orgánů skupinu privatizovat, a to počínaje společností Tirrenia, a jejich úmysl urychlit řízení s ohledem na dotčenou společnost.

(18) Komise žádosti italských orgánů vyhověla a rozhodnutím Komise 2001/851/ES (9) řízení zahájené s ohledem na podporu poskytovanou společnosti Tirrenia ukončila (dále jen „rozhodnutí z roku 2001“). Podpora byla prohlášena za slučitelnou s výhradou určitých závazků, které italské orgány přijaly.

(19) Rozhodnutím Komise 2005/163/ES (10) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“), jež bylo přijato dne 16. března 2004, prohlásila Komise vyrovnávací platbu, kterou Itálie poskytovala ostatním společnostem ve skupině Tirrenia kromě společnosti Tirrenia (11), za částečně slučitelnou s vnitřním trhem, částečně slučitelnou s výhradou dodržení řady závazků italských orgánů a částečně neslučitelnou s vnitřním trhem. Rozhodnutí vycházelo z účetních údajů za období od roku 1992 do roku 2001 a obsahovalo určité podmínky, jež měly zajistit slučitelnost vyrovnávací platby během celé doby platnosti původních úmluv.

(20) Rozsudkem ze dne 4. března 2009 ve věcech T-265/04, T-292/04 a T-504/04 (12) (dále jen „rozsudek z roku 2009“) Tribunál rozhodnutí z roku 2004 zrušil. Tímto rozhodnutím není dotčeno probíhající řízení po vynesení rozsudku z roku 2009.

2.1.2 Prodloužení původních úmluv

(21) Článek 26 legislativního nařízení č. 207 ze dne 30. prosince 2008 (změněného na zákon č. 14 ze dne 27. února 2009) prodloužil původní úmluvy (včetně úmluvy vztahující se na společnost Tirrenia), jejichž platnost měla původně skončit dne 31. prosince 2008, o jeden rok do 31. prosince 2009.

(22) V článku 19b legislativního nařízení č. 135 ze dne 25. září 2009 (změněného na zákon č. 166 ze dne 20. listopadu 2009, dále jen „zákon z roku 2009“) bylo stanoveno, že vzhledem k privatizaci společností ve skupině Tirrenia bude vlastnictví regionálních společností (vyjma společnosti Siremar) převedeno z mateřské společnosti Tirrenia bezplatně takto: 1) společnost Caremar na region Kampánie. Region Kampánie následně převede na region Lazio fungující podnik (13), který bude od tohoto okamžiku provozovat samostatně dopravní spojení s Pontinskými ostrovy pod názvem Laziomar; 2) společnost Saremar na region Sardinie; 3) společnost Toremar na region Toskánsko.

(23) Zákon z roku 2009 rovněž uváděl, že do 31. prosince 2009 mají být mezi italským státem a společnostmi Tirrenia a Siremar sjednány nové „úmluvy“. Regionální služby budou obdobně zakotveny v návrhu „smluv o veřejné službě“, jež mají společnosti Saremar, Toremar a Caremar sjednat s regionálními orgány do 31. prosince 2009 (se Sardinií a Toskánskem) resp. 28. února 2010 (s Kampánií a Laziem). Návrh nových úmluv / zakázek na veřejné služby bude předmětem nabídkového řízení společně se samotnými společnostmi a po dokončení privatizace každé z těchto společností budou podepsány s příslušnými nabyvateli (14).

(24) Za tímto účelem zákon z roku 2009 dále prodloužil původní úmluvy (včetně úmluvy týkající se společnosti Tirrenia) na období od 1. ledna 2010 do 30. září 2010.

(25) Zákon z roku 2009 rovněž uváděl pevně stanovené stropy roční vyrovnávací platby za provozování služeb platné od roku 2010 (po prodloužení původních úmluv i na základě nových úmluv a zakázek na veřejné služby) v celkové výši 184 942 251 EUR, a sice následovně: Tabulka 1 Stropy vyrovnávací platby od roku 2010 Společnost Maximální roční vyrovnávací platba (EUR) Tirrenia 72 685 642 Siremar 55 694 895 Saremar 13 686 441 Toremar 13 005 441 Caremar 29 869 832 (15)

(26) Článek 1 zákona č. 163 ze dne 1. října 2010 (přeměňujícího legislativní nařízení č. 125 ze dne 5. srpna 2010, dále jen zákon z roku 2010“) stanovil další prodloužení původních úmluv (včetně úmluvy týkající se společnosti Tirrenia) na období od 1. října 2010 do dokončení procesů privatizace společností Tirrenia a Siremar.

2.1.3 Privatizace společnosti Tirrenia a uzavření nové úmluvy

(27) V září 2010 bylo zahájeno nabídkové řízení (viz oddíl 2.3.3) s cílem nalézt kupujícího pro obor podnikání společnosti Tirrenia spolu s novou úmluvou týkající se poskytování služeb námořní dopravy po dobu osmi let výměnou za vyrovnávací platbu za veřejné služby. V této souvislosti se odkazuje na obor podnikání společnosti Tirrenia místo na společnost Tirrenia, neboť nabídkové řízení se týkalo pouze těchto aktiv a smluv nezbytných k plnění závazků veřejné služby stanovených v nové úmluvě, která měla být uzavřena s nabyvatelem. Zbývající aktiva společnosti Tirrenia, která se používala k jiným účelům (jako jsou lodě, nemovitosti a umělecká díla), měla být prodána zvlášť. Nabídkové řízení se netýkalo ani pasiv společnosti Tirrenia, takže na nabyvatele nebyly převedeny žádné dluhy, které společnosti Tirrenia vznikly do dne prodeje. K tomuto datu existuje společnost Tirrenia v mimořádné správě jako samostatný subjekt, hlavním účelem je však její likvidace po vyplacení věřitelů.

(28) Na základě úspěšné nabídky v nabídkovém řízení podepsala společnost CIN dne 25. července 2011 smlouvu o nabytí oboru podnikání společnosti Tirrenia. Nová úmluva mezi italským státem a společností CIN byla podepsána dne 18. července 2012. Na tomto základě přešlo dne 19. července 2012 vlastnictví oboru podnikání společnosti Tirrenia ze státu na společnost CIN.

2.2 Opatření, jichž se týkala rozhodnutí z roku 2011 a 2012

(29) Předmětem formálního vyšetřovacího řízení, které bylo zahájeno rozhodnutími z roku 2011 a 2012 (viz též oddíl 3), jsou tato opatření: a) vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu na základě prodloužení původních úmluv (opatření č. 1); b) nezákonné prodloužení podpory na záchranu společností Tirrenia a Siremar (opatření č. 2); c) privatizace společností bývalé skupiny Tirrenia (16) (opatření č. 3); d) vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu na základě budoucích úmluv / zakázek na veřejné služby (opatření č. 4); e) přednost v přístavu (opatření č. 5); f) opatření stanovená v zákoně z roku 2010 (přeměňujícím legislativní nařízení č. 125/2010) (opatření č. 6); g) další opatření, která přijal region Sardinie ve prospěch společnosti Saremar (opatření č. 7).

(30) Rozhodnutím z roku 2014 uzavřela Komise formální vyšetřovací řízení, co se týká opatření přijatých regionem Sardinie ve prospěch společnosti Saremar, uvedených výše jako opatření č. 7, vyjma jednoho opatření (17).

2.3 Podrobný popis opatření, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí

(31) Toto rozhodnutí se týká pouze opatření č. 1 až 6 uvedených v 29. bodě odůvodnění. Tato opatření jsou podrobněji popsána v následujících oddílech.

2.3.1 Prodloužení původní úmluvy mezi státem a skupinou Tirrenia

2.3.1.1 Závazky veřejné služby

(32) Článek 1 původní úmluvy se společností Tirrenia stanovil pětileté plány s podrobným popisem přístavů, které mají být obsluhovány, typu plavidel, jež se mají používat, a požadované četnosti služeb, jejichž poskytováním byla společnost Tirrenia pověřena.

(33) Itálie Komisi informovala, že se poslední pětiletý plán přijatý pro společnost Tirrenia ministerskou vyhláškou ze dne 20. září 2001 vztahuje na období 2000–2004. Tento plán plně zohledňuje závazky (zejména omezení rozsahu režimu veřejných služeb), jež Itálie přijala v rámci rozhodnutí Komise z roku 2001. Plán na období 2005–2008 byl vypracován, příslušná ministerstva jej však nikdy oficiálně neschválila. Vláda místo toho přijala rozhodnutí ad hoc s cílem zajistit větší soulad služeb s potřebami místních komunit, aniž by však provedla podstatné změny systému veřejných služeb. Italské orgány tvrdily, že dlouhodobější plánování nebylo možné vzhledem k nedostatečným rozpočtovým prostředkům, jež byly zapotřebí. Z tohoto důvodu se omezené změny, které byly provedeny, týkaly většinou omezení veřejné služby.

(34) Na základě původních úmluv, které byly prodlouženy a pozměněny (u vybraných tras), provozovala společnost Tirrenia v období od 1. ledna 2009 do 18. července 2012 tyto trasy: — Janov – Porto Torres: společnost Tirrenia poskytovala mimo sezonu (18) kombinované služby v rámci režimu veřejných služeb a během sezony poskytovala služby na komerční bázi. V rámci režimu veřejných služeb provozovala společnost Tirrenia každodenní spoje s večerními odjezdy z obou přístavů na základě předem stanovených jízdních řádů s cílem zajistit spolehlivé spojení se železniční sítí na Sardinii. Jediný konkurent, který během příslušného období rovněž provozoval tuto trasu celoročně, Grandi Navi Veloci, zaručoval mimo sezónu pouze tři odjezdy týdně. Ačkoli v sezoně nabízela společnost Grandi Navi Veloci každodenní spoje, nezajišťovala večerní odjezdy z obou přístavů. — Civitavecchia – Olbia: společnost Tirrenia poskytovala mimo sezonu (19) kombinované služby v rámci režimu veřejných služeb a během sezony poskytovala služby na komerční bázi. V rámci režimu veřejných služeb provozovala společnost Tirrenia každodenní spoje s večerními odjezdy z obou přístavů na základě předem stanovených jízdních řádů. Přinejmenším během části období, které je předmětem posouzení, provozovala tuto trasu v sezoně i mimo sezonu také společnost SNAV. V roce 2008 však společnost SNAV provozovala na této trase pouze tři spoje týdně mimo sezonu a v sezoně pak každodenní spoje. Zdá se, že v letech 2009 a 2010 společnost SNAV četnost provozovaných spojů mimo sezonu zvýšila a nabízela každodenní spoje. Od května 2011 však společnost SNAV provozování této trasy ukončila, když tuto linku převzala společnost Grandi Navi Veloci. Posledně uvedená společnost se poté rozhodla provozovat tento spoj pouze v sezoně. Přítomnost ostatních provozovatelů (např. Moby, Sardinia Ferries) na této trase během části dotyčného období byla omezena na sezonu. — Neapol – Palermo: v roce 2009 poskytovala společnost Tirrenia kombinované služby v rámci režimu veřejných služeb celoročně, zatímco od roku 2010 poskytovala společnost Tirrenia tyto služby v rámci režimu veřejných služeb mimo sezónu a během sezony na komerční bázi. V rámci režimu veřejných služeb provozovala společnost Tirrenia každodenní spoje s večerními odjezdy z obou přístavů podle předem stanoveného jízdního řádu. Během celého období prodloužení provozoval celoročně tuto linku pouze jediný konkurent, SNAV, jenž sice nabízel každodenní odjezdy, nezaručoval však stejnou pravidelnost a kontinuitu jako společnost Tirrenia (20). Společnost SNAV mimoto používala k provozování této linky mnohem starší lodě, a nenabízela tudíž stejnou kvalitu (21). Společnost Grandi Navi Veloci uvedla, že v roce 2011 provozovala tuto trasu od května do prosince a v roce 2012 celoročně (viz také 266. a 267. bod odůvodnění). Společnost Grandi Navi Veloci nabízela na této lince služby ve spolupráci se společností SNAV. — Janov – Olbia – Arbatax: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby nejméně třikrát týdně. Město Arbatax bylo obsluhováno dvakrát týdně jako další zastávka po první zastávce v Olbii. Během předmětného období provozoval trasu mezi Janovem a Olbií soukromý provozovatel, společnost Moby, pouze během části roku (ve většině roků od poloviny března do poloviny října). Společnost GNV provozovala obdobně trasu mezi Janovem a Olbií pouze v sezoně. Společnost Tirrenia byla jediným provozovatelem obsluhujícím město Olbia celoročně. Během celého předmětného období byla společnost Tirrenia navíc jediným provozovatelem zajišťujícím spojení s městem Arbatax. — Civitavecchia – Cagliari – Arbatax: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby denně s večerními odjezdy z obou přístavů. Město Arbatax bylo obsluhováno dvakrát týdně jako další zastávka. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným provozovatelem této trasy v sezoně i mimo sezonu. — Neapol – Cagliari: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby z každého přístavu nejméně jednou týdně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným poskytovatelem kombinovaných služeb na této trase v sezoně i mimo sezonu. — Palermo – Cagliari: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby z každého přístavu jednou týdně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným poskytovatelem kombinovaných služeb na této trase v sezoně i mimo sezonu. — Trapani – Cagliari: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby z každého přístavu jednou týdně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným poskytovatelem kombinovaných služeb na této trase v sezoně i mimo sezonu. — Termoli – ostrovy Tremiti: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně kombinované služby z každého přístavu nejméně jednou denně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným provozovatelem na této trase v sezoně i mimo sezonu. — Livorno – Cagliari (22): v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně služby nákladní dopravy pětkrát týdně. V příslušném období nabízeli konkurenti (např. společnost Moby) na této trase pouze jeden odjezd týdně a během sezóny a vánočních svátků službu pozastavili. — Neapol – Cagliari: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně služby nákladní dopravy dva– až třikrát týdně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným provozovatelem nákladní dopravy na této trase během sezony i mimo sezonu (navíc je kombinovaným službám na téže trase). — Ravenna – Katánie: v rámci režimu veřejných služeb poskytovala společnost Tirrenia celoročně služby nákladní dopravy z každého přístavu třikrát týdně. Během celého období prodloužení byla společnost Tirrenia jediným provozovatelem nákladní dopravy na této trase v sezoně i mimo sezonu.

2.3.1.2 Rozpočet a doba trvání

(35) Níže uvedená tabulka udává roční vyrovnávací platbu, která byla společnosti Tirrenia poskytována v období od roku 2009 do července 2012: Tabulka 2 Vyrovnávací platba udělená za období od roku 2009 do července 2012 Rok Vyrovnávací platba (EUR) 2009 (leden – prosinec) 80 010 000 2010 (leden – prosinec) 72 685 642 2011 (leden – prosinec) 72 685 642 2012 (leden – červenec) 39 978 409,46 (23)

(36) Původní úmluva stanovila vyplácení roční vyrovnávací platby za poskytování veřejných služeb takto: do 30. března každého roku je poskytnuta počáteční záloha odpovídající 70 % vyrovnávací platby vyplacené v předchozím roce. Druhá platba provedená do 30. června se rovná 20 % vyrovnávací platby. Rozdíl mezi vyplacenými platbami a schodkem mezi provozními náklady a příjmy během běžného roku představuje zůstatek, který je uhrazen do 30. listopadu. Pokud se ukázalo, že společnost Tirrenia obdržela vyšší částku, než jsou čisté náklady na poskytnuté služby (příjmy po odečtení ztrát), bylo nutné rozdíl vrátit (24).

(37) Jak bylo popsáno výše (viz 34. bod odůvodnění), v sezoně provozuje společnost Tirrenia trasy Janov – Porto Torres, Civitavecchia – Olbia a Neapol – Palermo (od roku 2010) na komerční bázi. Veškeré zisky dosažené na těchto trasách v sezoně jsou odečteny od vyrovnávací platby za poskytování veřejných služeb, která má být vyplacena společnosti Tirrenia, zatímco případné ztráty vzniklé v tomto období musí nést společnost Tirrenia sama. To snižuje částku vyrovnávací platby nezbytné pro provozování těchto linek v rámci režimu veřejných služeb, který platí mimo sezonu. — Vyrovnávací platba poskytnutá v roce 2009

(38) Výnos prezidenta č. 501 ze dne 1. června 1979 (dále jen „výnos č. 501/79“) upřesňuje jednotlivé prvky (příjmy a náklady), které se používají při výpočtu dotace vyplácené provozovatelům veřejných služeb námořní dopravy. Zákon č. 856 ze dne 5. prosince 1986 (dále jen „zákon č. '856/86“) mimoto stanovil určité změny systému závazků veřejné služby v oblasti námořní dopravy v Itálii. Co se týká spojení s velkými a menšími ostrovy, článek 11 zmíněného zákona pozměnil kritéria pro výpočet vyrovnávací platby za veřejné služby. Dotaci bylo nutno vypočítat na základě rozdílu mezi příjmy a náklady služby stanovenými s odkazem na průměrné a objektivní parametry a musela zahrnovat přiměřenou návratnost investovaného kapitálu. Týž článek rovněž stanoví, že smlouvy o veřejné službě musely obsahovat seznam dotovaných tras, četnost a typ používaných lodí. Dotace musela schválit příslušná ministerstva. V původních úmluvách byly zohledněny zásady stanovené ve výnosu prezidenta č. 501/79 a v zákoně č. 856/86.

(39) Za rok 2009 byla vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu vypočítána podle metodiky stanovené v původní úmluvě platné od roku 1991, která byla po uplynutí původního data skončení platnosti prodloužena do 31. prosince 2008. Vyrovnávací platba konkrétně odpovídala kumulované čisté ztrátě u služeb provozovaných v rámci režimu veřejných služeb, k níž byla připočtena pohyblivá částka odpovídající návratnosti investovaného kapitálu.

(40) K různým nákladovým prvkům, které se při výpočtu vyrovnávací platby stanovené orgány veřejné správy braly v úvahu, patřily: náklady na pořízení, reklamu a ubytování, náklady na nakládku, vykládku a manévrování, náklady na administrativní pracovníky na pevnině, náklady na údržbu lodí, správní náklady, náklady na pojištění, náklady na nájem a leasing, náklady na palivo, daně a odpisy. — Vyrovnávací platba poskytnutá v letech 2010, 2011 a 2012

(41) Od roku 2010 byla vyrovnávací platba za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu stanovena pomocí nové metodiky uvedené ve směrnici CIPE (25) ze dne 9. listopadu 2007 nazvané „Kritéria pro stanovení závazků veřejné služby a výše jízdného v odvětví námořní kabotáže ve veřejném zájmu“ (dále jen „směrnice CIPE“) (26). Podle preambule byla směrnice CIPE vydána za účelem privatizace veřejných podniků provozujících služby námořní dopravy v rámci režimu veřejných služeb (27). Ustanovení směrnice CIPE se s ohledem na služby poskytované společnostmi ve skupině Tirrenia uplatňovala od roku 2010, a to dokonce před vstupem příslušných nových úmluv a zakázek na veřejné služby v platnost po privatizaci jednotlivých společností.

(42) Metoda stanovená ve směrnici CIPE umožňuje společnostem provozujícím veřejné služby námořní dopravy docílit přiměřené návratnosti. Míra návratnosti kapitálu se vypočítává na základě vážených průměrných nákladů kapitálu (WACC).

(43) Požadovaná návratnost vlastního kapitálu (28) se vypočítá pomocí modelu oceňování kapitálových aktiv. Podle tohoto modelu jsou náklady vlastního kapitálu odvozeny jako funkce i) bezrizikové míry, ii) koeficientu beta (odhad rizikového profilu společnosti ve vztahu k akciovému trhu) a iii) rizikové prémie vlastního kapitálu přidělené akciovému trhu.

(44) Náklady vlastního kapitálu se konkrétně vypočítají připočtením prémie za zvláštní riziko k míře návratnosti u bezrizikových činností. Tato prémie se vypočítává jako riziková prémie trhu vynásobená příslušným koeficientem beta, který měří, jak riziková je určitá činnost ve vztahu k trhu.

(45) Podle směrnice CIPE odpovídá míra návratnosti u bezrizikových činností průměrnému hrubému výnosu z referenčních desetiletých dluhopisů s odkazem na předchozí období dvanácti měsíců, pro něž existují dostupné údaje.

(46) Směrnice CIPE stanoví tržní rizikovou prémii ve výši 4 %. V případě služby, která je provozována na nevýhradním základě, je předpokládané vyšší riziko, jež provozovatel nese, odměněno připočtením 2,5 % navíc k tržní rizikové prémii.

(47) V praxi však výše vyrovnávací platby poskytované společnosti Tirrenia nesmí překročit strop ve výši 72 685 642 EUR ročně stanovený v zákoně z roku 2009 (viz 25. bod odůvodnění). Ačkoliv zákon z roku 2009 omezuje výši vyrovnávací platby vyplácené všem společnostem ve skupině Tirrenia za provozování služeb námořní dopravy v rámci režimu veřejných služeb, směrnice CIPE obsahuje také záruky, které umožňují těmto provozovatelům dostatečně pokrýt provozní náklady.

(48) Podle směrnice CIPE musí být konkrétně rozsah služeb, maximální jízdné stanovené novou úmluvou a vyrovnávací platba, která je skutečně poskytnuta, vymezeny tak, aby bylo zajištěno pokrytí veškerých přípustných nákladů poskytovatele služeb. Použije se tento vzorec: VA(RSP) + VA(AI(X)) = VA(CA) kde: — VA(RSP) je diskontovaná hodnota vyrovnávací platby za plnění závazků veřejné služby, — VA(AI(X)) je diskontovaná hodnota jiných příjmů (příjmy z jízdného a ostatní příjmy), — VA(CA) je diskontovaná hodnota přípustných provozních nákladů, splátky dluhů a návratnosti investovaného kapitálu.

(49) Pokud výše uvedená rovnice neplatí, lze rozsah dotovaných činností omezit (viz také 103. bod odůvodnění), nebo lze alternativně revidovat organizaci služby (např. typ lodí), či lze upravit maximální výši jízdného.

(50) Strop jízdného vztahující se na každou službu po odečtení daní a přístavních poplatků je mimoto každoročně upraven na základě vzorce pro cenový limit takto: ΔT = ΔP – X kde: — ΔT je roční procentní změna stropu jízdného, — ΔP je míra inflace v referenčním roce, — X je skutečná roční míra úpravy stropu jízdného stanovená v úmluvě, která se během doby platnosti úmluvy nemění.

(51) Směrnice CIPE rovněž upřesňuje, že strop jízdného lze upravit tak, aby zohledňoval změny nákladů na palivo, přičemž se jako referenční hodnota použijí běžné veřejně dostupné ceny.

2.3.2 Nezákonné prodloužení podpory na záchranu společnosti Tirrenia

(52) Dne 16. listopadu 2010 schválila Komise podporu na záchranu společností Tirrenia a Siremar (dále jen „rozhodnutí z roku 2010“) (29). Podpora spočívala v záruce za úvěrové linky poskytnuté soukromými bankami až do výše 95 000 000 EUR. Itálie se zavázala, že nejpozději do šesti měsíců od povolení opatření podpory na záchranu předloží Komisi plán restrukturalizace nebo doklad o tom, že úvěr byl v plné výši splacen a/nebo že záruka byla ukončena.

(53) Itálie následně Komisi informovala o tom, že vybrané finanční instituce, Banca Infrastrutture Innovazione e Sviluppo (dále jen „BIIS“) a Unicredit, schválily pro společnosti Tirrenia a Siremar úvěrovou linku ve výši 40 000 000 EUR (tj. 25 000 000 EUR pro společnost Tirrenia a 15 000 000 EUR pro společnost Siremar) s datem splatnosti 30. června 2011. Stát poskytl záruku za úvěrovou linku dne 15. února 2011.

(54) Financování bylo vyplaceno takto: a) první splátka dne 28. února 2011 (20 000 000 EUR pro Tirrenia a 12 000 000 EUR pro Siremar); b) druhá splátka dne 23. března 2011 (5 000 000 EUR pro Tirrenia a 3 000 000 EUR pro Siremar).

(55) Itálie Komisi sdělila, že jelikož první splátka úvěru se zárukou byla společnostem Tirrenia a Siremar vyplacena teprve 28. února 2011, šestiměsíční lhůta pro splacení úvěru ve smyslu bodu 25 písm. a) pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004“) (30) a 32. a 47. bodu odůvodnění rozhodnutí z roku 2010 uplyne dne 28. srpna 2011.

(56) Společnosti Tirrenia a Siremar však úvěry nesplatily, a banka BIIS proto dne 11. července 2011 uplatnila státní záruku. K tomuto dni měla proto společnost Tirrenia vůči státu dluh ve výši 25 203 063,89 EUR. Tato částka zahrnuje jistinu příslušných úvěrů i neuhrazené úroky dlužné bance.

(57) Konkurzní soud schválil zařazení ministerstva hospodářství a financí mezi přednostní („prededucibili“) věřitele společnosti Tirrenia. Podle italských orgánů se mimořádný komisař pověřený řízením společnosti v insolvenčním řízení v té době domníval, že by společnost Tirrenia mohla vrátit finanční prostředky do 28. srpna 2011, a to z výnosů z plánované privatizace (viz oddíl 2.3.3).

(58) Dne 25. července 2011 byla podepsána smlouva o prodeji oboru podnikání společnosti Tirrenia společnosti CIN. Převod aktiv, a tudíž rovněž platba však byly odloženy, především kvůli potížím se získáním potřebných povolení fúze (31). Italský orgán pro hospodářskou soutěž, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (dále jen „AGCM“), nakonec spojení společností Tirrenia a CIN povolil dne 21. června 2012 a prodej byl dokončen dne 19. července 2012.

(59) Dne 18. září 2012 splatila společnost Tirrenia státu částku ve výši 25 852 548,93 EUR. Dne 24. října 2012 Itálie Komisi oznámila, že částku, kterou společnost Tirrenia dlužila od 11. července 2011, včetně úroků dlužných státu s částkou ve výši 649 485,04 EUR, společnost v plné výši uhradila, a poskytla příslušný doklad.

2.3.3 Privatizace společnosti Tirrenia a odložení platby kupní ceny ze strany společnosti CIN

(60) Dne 23. prosince 2009 zveřejnila společnost Fintecna první výzvu k podání nabídek na koupi veškerého základního kapitálu společnosti Tirrenia včetně její dceřiné společnosti Siremar. Dne 19. února 2010 bylo od devatenácti subjektů obdrženo šestnáct vyjádření zájmu. Dne 4. srpna 2010 po neúspěšném jednání s jediným uchazečem, který předložil závaznou nabídku, prohlásila společnost Fintecna řízení za ukončené. Podle Itálie jednání ztroskotala kvůli obavám týkajícím se finančních aspektů nabídky.

(61) Po prvním neúspěšném pokusu o privatizaci bylo povoleno zahájit vůči společnostem Tirrenia a Siremar, které čelily vážným finančním potížím, kolektivní úpadkové řízení stanovené v italských právních předpisech pro velké společnosti, tj. mimořádné správní řízení („amministrazione straordinaria“), a obě společnosti byly brzy poté prohlášeny za insolventní. Konkrétně, s ohledem na společnost Tirrenia bylo mimořádné správní řízení povoleno dne 5. srpna 2010. Dne 12. srpna 2010 vynesl soud v Římě rozsudek č. 332/2010, kterým byla společnost Tirrenia prohlášena za insolventní.

2.3.3.1 Mimořádné správní řízení

(62) Na rozdíl od běžného konkurzního řízení, jehož prvořadým cílem je likvidace společnosti v platební neschopnosti za účelem uspokojení pohledávek věřitelů, mimořádné správní řízení podle legislativního nařízení č. 270 ze dne 8. července 1999 představuje zvláštní insolvenční řízení týkající se velkých společností, jež má ochránit majetek a zajistit zachování činnosti.

(63) V rámci tohoto řízení je správa společnosti v platební neschopnosti převedena na mimořádného komisaře, kterého jmenuje příslušné ministerstvo. Mimořádný komisař navrhne plán obnovení dotyčné činnosti, a to buď na základě restrukturalizace, nebo prodeje majetku společnosti v platební neschopnosti. Tento plán podléhá schválení příslušným ministerstvem, přičemž se přihlíží ke stanovisku dozorčí rady (složené z odborníků jmenovaných ministerstvem).

(64) Legislativní nařízení č. 347 ze dne 23. prosince 2003, kterým se stanoví bezodkladná opatření k restrukturalizaci velkých společností v platební neschopnosti (změněné s úpravami na zákon č. 39 ze dne 18. února 2004, dále jen „Marzaniho zákon“), upravuje mimořádné správní řízení vztahující se na společnosti v platební neschopnosti, které mají projít tímto procesem restrukturalizace. Tyto společnosti musí také splnit kumulativně určitá kritéria týkající se počtu zaměstnanců v předchozím roce a úrovně zadlužení.

(65) Řízení vyžaduje, aby společnost v platební neschopnosti podala návrh italskému ministrovi hospodářského rozvoje i příslušnému konkurznímu soudu. Ministerstvo pak rozhodne o povolení tohoto řízení u společnosti v platební neschopnosti a ustanoví mimořádného správce pod dohledem dozorčí rody, zatímco soud zjistí stav platební neschopnosti dotyčné společnosti.

(66) Do 180 dnů od svého jmenování musí mimořádný komisař předložit ministerstvu plán restrukturalizace. Běžné konkurzní řízení je zahájeno pouze v případě, že ministerstvo tento plán restrukturalizace neschválí a není schůdný jiný postup prodeje majetku.

(67) Legislativním nařízením č. 134/2008 (dále jen „nařízení č. 134/2008“) (32) byla provedena řada změn Marzaniho zákona. Tyto změny se vztahují na společnosti poskytující základní veřejné služby a týkají se mimo jiné možnosti mimořádného komisaře určit nabyvatele majetku společnosti v platební neschopnosti prostřednictvím jednacího řízení se stranami, které zaručí kontinuitu veřejné služby ve střednědobém horizontu a urychlený zásah. Nařízení č. 134/2008 stanoví, že kupní cena nemůže být nižší než tržní hodnota aktiv stanovená nezávislým znalcem ustanoveným ministerskou vyhláškou.

(68) Nařízení č. 134/2008 zavedlo také možnost provést – bezodkladně – plán prodeje majetku v porovnání s předchozím režimem, který vyžadoval, aby byl ministerstvu předložen nejprve plán restrukturalizace. Nařízení č. 134/2008 rovněž stanoví, že pokud plán prodeje majetku ani plán restrukturalizace nemůže být proveden nebo schválen ministerstvem, je zahájeno běžné konkurzní řízení.

2.3.3.2 Proces prodeje

(69) Dne 15. září 2010 byla zveřejněna výzva k podání nabídek na koupi oboru podnikání společnosti Tirrenia (33) spolu s novou osmiletou úmluvou. Cílem této výzvy bylo ověřit, zda existují potenciální vnitrostátní nebo mezinárodní subjekty, které by měly zájem o nabytí oboru podnikání společnosti Tirrenia a které by byly s to zaručit kontinuitu dopravních služeb.

(70) Tato výzva byla zveřejněna na internetových stránkách společnosti Tirrenia, v několika novinách (34) a rovněž na vybraných specializovaných internetových stránkách (35). Lhůta u této výzvy k vyjádření zájmu byla původně stanovena na 29. září 2010, poté však byla prodloužena do 20. října 2010, a to veřejným oznámením zveřejněným v týchž výše zmíněných vnitrostátních a mezinárodních novinách a na internetových stránkách, aby byla poskytnuta přiměřená lhůta pro vyjádření zájmu.

(71) Vnitrostátní, evropské a mimoevropské subjekty podaly celkem 21 vyjádření zájmu o účast v tomto nabídkovém řízení. Mimořádný komisař poté vyzval šestnáct subjektů, jejichž vyjádření zájmu prokazovala, že mohou zaručit kontinuitu služeb námořní dopravy (36), k provedení hloubkové kontroly oboru podnikání společnosti Tirrenia. Přístup k příslušné dokumentaci byl umožněn pod podmínkou, že zainteresované strany podepíšou dohody o zachování důvěrnosti.

(72) Jedenácti stranám (37), které se nakonec rozhodly provést tuto hloubkovou kontrolu, byl umožněn přístup do virtuálních datových místností obsahujících tyto údaje: a) veškeré technické, právní a finanční informace včetně podrobných údajů o oboru podnikání určeném k prodeji; b) podnikatelský plán oboru podnikání společnosti Tirrenia vyhotovený mimořádným komisařem; c) zprávu prodávajícího o hloubkové kontrole a rozvahu společnosti ke dni povolení mimořádného správního řízení; d) nový návrh osmileté úmluvy, která bude podepsána mezi úspěšným uchazečem a státem; e) veškeré další informace potřebné k tomu, aby mohli potenciální nabyvatelé správně ocenit předmět prodeje.

(73) Ministerskou vyhláškou ze dne 4. února 2011 jmenoval ministr hospodářského rozvoje společnost Banca Profilo nezávislým znalcem, který je pověřen oceněním oboru podnikání společnosti Tirrenia podle čl. 4 odst. 4c legislativního nařízení č. 347/2003. Dne 8. března 2011 odhadla společnost Banca Profilo hodnotu oboru podnikání společnosti Tirrenia (včetně nové osmileté úmluvy) na 380 000 000 EUR. Tato informace byla před uplynutím lhůty pro podání závazných nabídek nahrána v datové místnosti pro všechny potenciální uchazeče.

(74) Dne 15. března 2011 poté, co uplynula poslední lhůta pro podání závazných nabídek, mimořádný komisař konstatoval, že pouze společnost CIN – zahrnující společnosti Onorato Partecipazioni S.r.l., Grimaldi Compagnia di Navigazione S.p.A. a Marinvest S.r.l. – podala závaznou nabídku podle podmínek uvedených v dopise týkajícím se řízení ze dne 2. února 2011 (38).

(75) Dne 14. dubna 2011 předložila společnost CIN po žádosti o vysvětlení podané mimořádným komisařem konečnou závaznou nabídku na nabytí oboru podnikání společnosti Tirrenia. Tato nabídka, která byla doplněna i) podnikatelským plánem v souladu se závazky veřejné služby stanovenými v úmluvě a ii) bankovními zárukami v celkové výši 20 000 000EUR, konkrétně obsahovala: i) nabídnutou cenu za nabytí oboru podnikání společnosti Tirrenia včetně nové osmileté úmluvy v celkové výši 380 100 000 EUR; ii) zaplacení nabídky uhrazením částky ve výši 200 100 000 EUR po převodu oboru podnikání a vyplacením zbývající částky postupně takto: a) 55 000 000 EUR do 15. prosince třetího roku po převodu oboru podnikání; b) 60 000 000 EUR do 15. prosince šestého roku po převodu oboru podnikání; c) 65 000 000 EUR do 15. prosince osmého roku po převodu oboru podnikání.

(76) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem zadal mimořádný komisař závaznou nabídku podanou společností CIN do datové místnosti a dne 2. května 2011 zaslal všem uchazečům zvažovaným pro fázi hloubkové kontroly dopis, v němž je vyzval, aby do 12. května 2011 předložili lepší nabídku, než jakou podala společnost CIN dne 14. dubna 2011. Na žádost jednoho z potenciálních nabyvatelů prodloužil mimořádný komisař lhůtu pro podání lepších nabídek do 19. května 2011. Do tohoto dne však mimořádný komisař žádné jiné nabídky neobdržel.

(77) Na základě posouzení, které provedl mimořádný komisař a jeho poradci, se nabídka na koupi předložená společností CIN dne 14. dubna 2011 pokládala za nabídku v souladu s hodnotou oboru podnikání společnosti Tirrenia, kterou stanovila Banca Profilo. Mělo se za to, že podnikatelský plán předložený spolu s nabídkou je v souladu s podmínkami stanovenými v dopise týkajícím se řízení ze dne 2. února 2011 (viz 74. bod odůvodnění), a pokládal se za vhodný důkaz o schopnosti uchazeče zaručit bezproblémové pokračování veřejné služby v oblasti námořní dopravy.

(78) Dne 23. května 2011 pak ministerstvo hospodářského rozvoje pověřilo mimořádného komisaře prodejem oboru podnikání společnosti Tirrenia společnosti CIN v souladu s podmínkami nabídky předložené dne 14. dubna 2011. Po určitých dalších konzultacích podepsal mimořádný komisař smlouvu se společností CIN dne 25. července 2011.

(79) Dne 21. listopadu 2011 byla výsledná transakce oznámena Komisí za účelem jejího schválení. Dne 18. ledna 2012 zahájila Komise hloubkové šetření podle nařízení EU o spojování podniků (39).

(80) Počáteční šetření trhu, které Komise provedla, naznačilo vážné obavy z narušení hospodářské soutěže, zejména z toho důvodu, že strany spojení měly velmi vysoké (ne-li monopolní) společné podíly na trhu na řadě námořních tras v Itálii, a zejména na některých trasách na Sardinii a ze Sardinie. Společnost CIN byla původně společným podnikem hlavních konkurentů společnosti Tirrenia: společnosti Grimaldi, Marinvest (která ovládá například společnosti Grandi Navi Veloci a SNAV) a společnosti Onorato Partecipazioni (která ovládá společnost Moby). Vzhledem k obavám Komise společnosti Grimaldi a Marinvest ze společnosti CIN vystoupily prodejem svých podílů společnosti Onorato Partecipazioni. Posledně zmíněná společnost pak získala nové akcionáře, takže společnost CIN nakonec vlastnila ze 40 % společnost Moby (kterou ovládá společnost Onorato Partecipazioni), z 30 % společnost Clessidra Società del Risparmio, z 20 % Gruppo Investimenti Portuali a z 10 % společnost Shipping Investment S.r.l.

(81) Dne 27. dubna 2012 Komise hloubkové šetření ukončila poté, co strany od oznámené transakce upustily. Dne 7. května 2012 byla úřadu AGCM oznámena revidovaná fúze, která již nevyžadovala schválení na evropské úrovni. Usnesením č. 23670 ze dne 21. června 2012 úřad AGCM transakci povolil s výhradou určitých podmínek (40). Vlastnictví oboru podnikání společnosti Tirrenia bylo na společnost CIN s konečnou platností převedeno dne 19. července 2012.

(82) Dne 6. července 2015 oznámila společnost Onorato Partecipazioni svůj záměr získat úplnou kontrolu nad společnostmi Moby a CIN nabytím podílů od ostatních akcionářů obou společností. Úřad AGCM tuto transakci, která ve skutečnosti představovala spojení mezi společnostmi Moby a CIN, schválil usnesením č. 25773 ze dne 10. prosince 2015, a to rovněž s výhradou podmínek týkajících se tras Civitavecchia – Olbia a Janov – Olbia (41). V důsledku této reorganizace je nyní společnost CIN zcela ve vlastnictví společnosti Moby, a obě společnosti tudíž zcela vlastní společnost Onorato Partecipazioni.

(83) Dne 26. dubna 2018 schválilo představenstvo společnosti Moby plán týkající se spojení se společností CIN. Za předpokladu, že budou získána potřebná povolení, měla být fúze podle plánu dokončena do konce roku 2018, po zásahu ze strany společnosti Tirrenia v mimořádné správě však byla odložena.

2.3.3.3 Kupní smlouva

(84) Kupní smlouva ze dne 25. července 2011 definuje převedený obor podnikání společnosti Tirrenia jako součást společnosti Tirrenia vyhrazenou pro poskytování dopravních služeb na základě existujících závazků veřejné služby. V článku 4 smlouvy je konkrétně uvedeno, že aktiva patřící oboru podnikání jsou uvedena v příloze kupní smlouvy a zahrnují veškerý nehmotný (42) a hmotný majetek (43), který společnost používá k plnění závazků veřejné služby.

(85) V čl. 11 odst. 3 kupní smlouvy se stanoví, že prodej je podmíněn podpisem nové úmluvy mezi společností CIN a ministerstvem dopravy v určité předem stanovené lhůtě. Jinými slovy, nezbytnou podmínkou pro definitivní uzavření prodeje je podpis nové úmluvy.

(86) V čl. 7 odst. 9 kupní smlouvy je dále stanoveno, že společnost CIN předloží nové pracovní nabídky (na základě nových pracovních smluv) všem administrativním pracovníkům a členům posádky zaměstnávaným společností Tirrenia při plnění závazků veřejné služby, a to s přihlédnutím k získaným kvalifikacím a/nebo rovnocennosti popisů pracovních míst, jakož i případným smlouvám s odbory. Jak se vyžaduje v čl. 63 odst. 2 legislativního nařízení č. 270/1999, společnost CIN musela během dvouletého období upustit od propouštění zaměstnanců z jiných než disciplinárních důvodů. Podle čl. 7 odst. 11 a 12 kupní smlouvy musí společnost CIN prodávajícího pravidelně informovat o dodržování těchto povinností, přičemž v případě jejich porušení je třeba zaplatit značné penále.

(87) V čl. 7 odst. 6 písm. d) kupní smlouvy je stanoveno, že nabyvatel je v souladu s čl. 4 odst. 4b Marzaniho zákona schopen zaručit ve střednědobém horizontu kontinuitu služby a dodržování platných vnitrostátních a mezinárodních právních předpisů.

(88) Podle článku 5 kupní smlouvy je kupní cena ve výši 380 100 000 EUR splatná následovně: a) částka ve výši 200 100 000 EUR (tzv. pevná cena) do tří pracovních dnů od vydání vyhlášky ministerstva místního rozvoje, kterým se zrušuje případný zápis předkupních práv a registrace zabavení a obstavení vztahujících se na obor podnikání společnosti Tirrenia; b) zbývající částka ve výši 180 000 000 EUR (tzv. odložená cena) bude uhrazena postupně takto: částka ve výši 55 000 000 EUR ke dni 30. dubna čtvrtého roku následujícího po dni vstupu nové úmluvy v platnost; částka ve výši 60 000 000 EUR ke dni 30. dubna sedmého roku následujícího po dni vstupu nové úmluvy v platnost; částka ve výši 65 000 000 EUR ke dni 30. dubna devátého roku následujícího po dni vstupu nové úmluvy v platnost (44).

(89) V čl. 8 odst. 23 kupní smlouvy se uvádí, že v souladu s čl. 63 odst. 5 legislativního nařízení č. 270/1999 není nový majitel povinen splatit dluhy vzniklé společnosti Tirrenia před převodem oboru podnikání.

(90) Dne 16. července 2012 podepsaly strany dodatek kupní smlouvy, kterým se mění mimo jiné způsob uhrazení pevné ceny ve výši 200 100 000 EUR (viz 88. bod odůvodnění písm. a)). Konkrétně, částka ve výši 138 200 000EUR je i nadále splatná do tří dnů od přijetí vyhlášky uvedené v 88. bodě odůvodnění písm. a) a zbývající částka ve výši 61 900 000 EUR bude i s úroky (45) uhrazena 1. března osmého roku po vstupu nové úmluvy v platnost (tj. 2020). Strany se dohodly na tom, že dva roky po vstupu v platnost povedou vzájemné konzultace s cílem určit, zda je možné sjednat nové podmínky platby zbývající částky ve výši 61 900 000 EUR. Posledně uvedená částka byla proto uhrazena dříve, než se předpokládalo původně (tj. v únoru 2016 namísto v březnu 2020). Platba odložené ceny ve výši 180 000 000 EUR se nemění.

2.3.3.4 Studie společnosti Banca Profilo

(91) Jak bylo popsáno výše (viz 73. bod odůvodnění), ministr hospodářského rozvoje jmenoval společnost Banca Profilo nezávislým znalcem, který je pověřen oceněním oboru podnikání společnosti Tirrenia podle čl. 4 odst. 4c legislativního nařízení č. 347/2003. Dne 8. března 2011 vydala Banca Profilo zprávu, v níž popsala metody ocenění a údaje, které použila, což zahrnovalo vlastní podnikatelský plán společnosti Tirrenia na období 2011–2018. Tato zpráva obsahovala odhadované rozpětí hodnot oboru podnikání společnosti Tirrenia.

(92) Ocenění provedená společností Banca Profilo se zakládají na řadě předpokladů, zejména včetně toho, že nová zakázka na veřejné služby bude platit do konce doby platnosti, a v důsledku toho obdrží obor podnikání společnosti Tirrenia vyrovnávací platbu za poskytování veřejných služeb v oblasti námořní dopravy na trasách stanovených ve zmíněné smlouvě. Ve své zprávě o ocenění odkazuje Banca Profilo na diskontovaný peněžní tok a přidanou ekonomickou hodnotu jako na hlavní metody a na metodu tržních násobků a ekvivalenční metodu jako pomocné metody pro účely kontroly.

(93) V rámci metody diskontovaných peněžních toků bere Banca Profilo v úvahu: i) peněžní toky vytvořené do data skončení platnosti nové úmluvy; ii) likvidační hodnotu oboru podnikání společnosti Tirrenia k okamžiku skončení doby platnosti nové úmluvy na základě předpokladu, že po tomto dni nebude možné pokračovat v činnosti, a iii) kapitálovou hodnotu některých omezených menšinových podílů oboru podnikání společnosti Tirrenia. Podle metody založené na přidané ekonomické hodnotě Banca Profilo hodnotí: i) upravenou účetní hodnotu; ii) goodwill; iii) likvidační hodnotu oboru podnikání společnosti Tirrenia k okamžiku skončení platnosti nové úmluvy (z téhož důvodu jako v případě přístupu založeného na diskontovaném peněžním toku). Toto ocenění vychází z údajů z obchodního plánu společnosti a výpočtů společnosti Banca Profilo s použitím těchto údajů.

(94) Co se týká pomocných metod, tyto zahrnovaly níže uvedené prvky. Analýza tržních násobků je založena na výpočtech společnosti Banca Profilo s použitím údajů společnosti Bloomberg pro devět srovnatelných společností námořní dopravy. Ekvivalenční metoda spočívá ve stanovení čisté hodnoty aktiv vykázaných v rozvaze, avšak případně s určitými úpravami (např. hodnota flotily, zakázka na veřejné služby atd.).

(95) Na základě výše uvedených metod dospěla Banca Profilo k závěru, že hodnota oboru podnikání společnosti Tirrenia je v rozmezí od 380 do 426 milionů EUR. Minimální cena za tuto společnost proto musela činit 380 000 000 EUR.

2.3.3.5 Zpráva společnosti Ecorys

(96) V průběhu formálního vyšetřovacího řízení pověřila Komise nezávislého poradce (společnost Ecorys) stanovením tržní hodnoty oboru podnikání společnosti Tirrenia určeného k prodeji (viz 8. bod odůvodnění). Poradce byl požádán, aby i) potvrdil platnost ocenění provedeného společností Banca Profilo a ii) stanovil tržní hodnotu podnikatelské jednotky bez jakýchkoli uložených podmínek.

(97) Ke stanovení hodnoty oboru podnikání společnosti Tirrenia ve spojení s novou úmluvou použila společnost Ecorys stejné hlavní metody, jaké použila i Banca Profilo. Společnost Ecorys použila metody diskontovaného peněžního toku a přidané ekonomické hodnoty, pozměnila však příslušné předpoklady, pakliže to považovala za vhodné (46). Společnost Ecorys předpokládá, že úmluva nebude ke dni skončení platnosti prodloužena (47), a po tomto dni tudíž nebudou provozovány trasy v rámci veřejné služby. Na tomto základě společnost Ecorys určila, že minimální tržní hodnota oboru podnikání společnosti Tirrenia, který má být prodán, činí 409,5 milionu EUR (tj. téměř o 8 % více, než kolik činí ocenění provedené společností Banca Profilo).

(98) Společnost Ecorys rovněž dospěla k závěru, že pokud by byl obor podnikání společnosti Tirrenia prodán bez jakýchkoli uložených podmínek, a zejména bez nové zakázky na veřejné služby (a tudíž rovněž bez povinnosti zajistit kontinuitu zmíněné veřejné služby), byla by společnost prodána za svou likvidační hodnotu (48), tj. 303,5 milionu EUR. Společnost Ecorys založila tento závěr na předpokladu, že bez vyrovnávací platby za poskytování veřejných služeb by obor podnikání společnosti Tirrenia nemohl být nadále ziskový. Společnost Ecorys charakterizovala linky, které společnosti Tirrenia a Siremar provozují v rámci veřejné služby, jako „silně ztrátové činnosti vyznačující se nízkým počtem cestujících, které jsou zcela závislé na financování na základě úmluv“. Společnost Ecorys se dále domnívala, že „možnost změny kvality služeb a větší prostor při stanovování cen jízdenek nepředstavují dostatečné podmínky k zajištění hospodářské životaschopnosti těchto tras z obchodního hlediska“. Společnost Ecorys poznamenala, že likvidační hodnota je nižší než hodnota vyplývající z nabídkového řízení, a uvedla, že pro subjekt v tržním hospodářství není tudíž životaschopnou alternativou okamžitá likvidace (v podstatě prodej lodí).

(99) Společnost Ecorys mimoto porovnala počet zaměstnanců oboru podnikání společnosti Tirrenia s počtem zaměstnanců několika srovnatelných společností provozujících trajektovou dopravu a dospěla k závěru, že počet zaměstnanců společnosti Tirrenia a struktura osobních nákladů jsou „podobné jako u srovnatelných společností s odkazem na podíl nákladů práce na celkových příjmech (49) a poměr nákladů práce a počtu zaměstnanců“ (50). Analýza neprokázala podstatný rozdíl mezi oborem podnikání společnosti Tirrenia a srovnatelnými společnostmi, jenž by mohl naznačovat nadměrný počet zaměstnanců či nadměrné náklady práce. Potenciální nabyvatel by tudíž měl jen malý manévrovací prostor, pokud jde o propuštění či nahrazení části pracovních sil. Na tomto základě dospěla společnost Ecorys k závěru, že nic nenasvědčuje tomu, že podmínka týkající se pracovních sil měla významný dopad na hodnotu oboru podnikání společnosti Tirrenia.

2.3.4 Nová úmluva mezi italským státem a společností CIN

2.3.4.1 Příjemce

(100) Společnost CIN je úspěšným uchazečem o obor podnikání společnosti Tirrenia a za tímto účelem ji původně založily společnosti Onorato Partecipazioni S.r.l., Grimaldi Compagnia di Navigazione S.p.A. a Marinvest S.r.l., ačkoli posledně uvedené dvě strany musely být nahrazeny třemi jinými investory za účelem získání souhlasu s fúzí (viz 80. bod odůvodnění). Jak je objasněno výše (viz 82. bod odůvodnění), společnost CIN je od července 2015 ovládána výhradně společností Onorato Partecipazioni S.r.l.

2.3.4.2 Trasy

(101) Podle nové úmluvy ze dne 18. července 2012 uzavřené mezi Itálií a společností CIN bude zmíněná společnost v rámci režimu veřejných služeb provozovat tyto linky: Tabulka 3 Trasy provozované společností CIN podle nové úmluvy Kombinované trasy Nákladní linky Neapol – Palermo (pouze mimo sezonu): každodenní (noční) spoj z obou přístavů. Livorno – Cagliari (celoročně): pět odjezdů týdně z každého přístavu. Janov – Porto Torres (pouze mimo sezonu): každodenní (noční) spoj z obou přístavů. Janov – Olbia – Arbatax (celoročně): Na Sardinii: tři odjezdy týdně z Janova do Olbie mimo sezonu a pět v sezoně se dvěma prodlouženími týdně z Olbie do Arbataxu. Na pevninu: dva odjezdy týdně z Arbataxu do Janova se zastávkou v Olbii. Jeden další odjezd z Olbie do Janova mimo sezonu a tři odjezdy v sezoně. Neapol – Cagliari (celoročně): jeden až tři odjezdy týdně z každého přístavu. Jeden ze tří odjezdů se může uskutečnit v závislosti na dopravních požadavcích na trase Cagliari – Palermo. Civitavecchia – Olbia (pouze mimo sezonu): každodenní (noční) spoj z obou přístavů. Ravenna – Katánie (celoročně): tři odjezdy týdně z každého přístavu. Neapol – Cagliari (celoročně): jeden odjezd týdně z každého přístavu mimo sezonu a dva odjezdy v sezoně. Palermo – Cagliari (celoročně): jeden odjezd týdně z každého přístavu mimo sezonu a v sezoně. Trapani – Cagliari (celoročně): jeden odjezd týdně z každého přístavu mimo sezonu a v sezoně. Civitavecchia – Cagliari – Arbatax (celoročně): Na Sardinii: každodenní (noční) spoj z Civitavecchia do Cagliari se dvěma prodlouženími týdně do Arbataxu. Na pevninu: každodenní (noční) spoj z Cagliari do Civitavecchia se dvěma prodlouženími týdně do Arbataxu. Termoli – ostrovy Tremiti (celoročně): každodenní spoj z obou přístavů plus další dva spoje týdně z obou přístavů. Jeden spoj týdně pro přepravu nebezpečného nákladu. V sezoně jeden další spoj týdně.

(102) V sezoně bude společnost CIN provozovat linky Neapol – Palermo, Janov – Porto Torres, Civitavecchia – Olbia na komerční bázi. Příloha A nové úmluvy obsahuje podrobné údaje o provozování jednotlivých linek uvedených v tabulce 3 (např. typ lodí, hodina odjezdu u některých tras atd.). Jízdné účtované uživatelům (obyvatelům ostrovů resp. ostatním cestujícím) nemůže mimoto překročit limity stanovené v článku 6 nové úmluvy a podrobně rozepsané v téže příloze A.

(103) Dopisem ze dne 7. listopadu 2013 požádala společnost CIN o přezkum podmínek ekonomicko-finanční rovnováhy, jak je stanoveno v článku 9 nové úmluvy (viz 107. bod odůvodnění). Dne 7. srpna 2014 se italské ministerstvo infrastruktury a dopravy a společnost CIN na tomto základě dohodly na řadě změn úmluvy ze dne 18. července 2012. K obnovení ekonomicko-finanční rovnováhy činností pozměněná dohoda stanovila, že: — kombinovaná trasa Trapani – Cagliari bude zrušena, — nákladní linka Neapol – Cagliari bude zrušena, — nákladní linka Ravenna – Katánie bude pozměněna tak, aby byly možné odjezdy z Ravenny, Benátek nebo Monfalcone do Katánie s možnou zastávkou v Brindisi a naopak, — (pozměněné) nákladní linky nebude nutné provozovat během konkrétních období roku (51) (především státní svátky a období prázdnin), — četnost služeb a minimální četnosti na některých trasách budou pozměněny. Nejvýznamnější změny jsou tyto: a) na kombinované trase Janov – Olbia – Arbatax bude mimo sezonu zrušen spoj do Arbataxu (v sezoně však zůstane zachován); b) na kombinované trase Civitavecchia – Cagliari – Arbatax byla četnost mimo sezonu omezena z každodenního spoje na tři odjezdy týdně se dvěma spoji týdně do Arbataxu, přičemž v sezoně nedošlo k žádným změnám; c) na kombinované trase Neapol – Cagliari se četnost mimo sezonu zvýšila z jednoho odjezdu na dva odjezdy týdně, přičemž v sezoně nedošlo k žádným změnám; d) na kombinované trase Palermo – Cagliari se četnost mimo sezonu zvýšila z jednoho odjezdu na dva odjezdy týdně, přičemž v sezoně nedošlo k žádným změnám; e) na nákladní lince Livorno – Cagliari byla četnost pozměněna z pěti odjezdů týdně na čtyři až šest odjezdů týdně; — maximální výše roční vyrovnávací platby za veřejné služby zůstane zachována ve výši 72 685 642 EUR a v žádném případě ji nelze zvýšit.

2.3.4.3 Doba trvání

(104) Nová úmluva podepsaná mezi italským státem a společností CIN dne 18. července 2012 bude v platnosti osm let, a skončí tudíž 18. července 2020.

2.3.4.4 Závazky veřejné služby

(105) Závazky veřejné služby uložené společnosti CIN se týkají námořních spojů, které mají být provozovány (viz 101. bod odůvodnění), typu a kapacity plavidel přidělených na příslušné provozované námořní trasy, dostupnosti náhradních lodí k zajištění kontinuity služby, četnosti služby a maximálního jízdného účtovaného uživatelům na jednotlivých trasách.

2.3.4.5 Vyrovnávací platba

(106) Roční vyrovnávací platba, kterou společnost CIN obdrží podle nové úmluvy, je omezena na 72 685 642 EUR. Výše vyrovnávací platby je určena podle metodiky stanovené ve směrnici CIPE (viz 41.–51. bod odůvodnění).

(107) Článek 8 nové úmluvy umožňuje pravidelný přezkum rozsahu dotovaných činností co tři roky k ověření finanční nerovnováhy. Článek 9 nové úmluvy stanoví, že za velmi konkrétních okolností neočekávaných a strukturálních změn příjmů nebo nákladů, a každopádně teprve po prvním roce každého tříletého období, mohou strany zahájit tento přezkum dříve („ochranná doložka“).

2.3.5 Přednost v přístavu

(108) V čl. 19b odst. 21 zákona z roku 2009 bylo stanoveno, že k zajištění územní kontinuity s ostrovy a vzhledem k závazkům veřejné služby si společnosti bývalé skupiny Tirrenia včetně samotné společnosti Tirrenia ponechají již přidělené kotviště a přednost při přidělování nových slotů v souladu s postupy stanovenými námořními orgány podle zákona č. 84 ze dne 28. ledna 1994 a italského námořního kodexu.

2.3.6 Opatření stanovená zákonem z roku 2010

(109) Zákon z roku 2010 stanovil možnost podniků bývalé skupiny Tirrenia použít dočasně finanční prostředky, které již byly přislíbeny (52) na vylepšení a modernizaci flotily, k uspokojení naléhavých potřeb likvidity. Podniky bývalé skupiny Tirrenia, které využily tuto možnost, však musely tyto vyhrazené finanční prostředky doplnit, aby mohly provést potřebnou modernizaci svých lodí. Tato modernizace byla nezbytná ke splnění nových mezinárodních bezpečnostních norem podle Stockholmské úmluvy z roku 1996 (53).

(110) K uhrazení modernizace celé skupiny Tirrenia byla konkrétně vyčleněna částka ve výši 23 750 000 EUR s využitím dvou facilit (54). Z této částky byla částka ve výši 12 051 900 EUR vložena na zvláštní bankovní účet u Banca Carige konkrétně pro společnost Tirrenia, avšak s cílem použít tyto finanční prostředky podle původního záměru, tj. k provedení potřebné modernizace s ohledem na mezinárodní bezpečnostní normy. Dne 12. srpna 2010 však Banca Carige provedla započtení mezi tímto vkladem a dvěma pohledávkami vůči společností Tirrenia s částkou ve výši 4 657 005,35 EUR. Společnost Tirrenia tudíž skutečně využila možnost stanovenou v zákoně z roku 2010 týkající se použití finančních prostředků vyhrazených na modernizaci flotily k uspokojení potřeby likvidity, i když měla i nadále povinnost vrátit tuto podporu italskému státu doplněním účtu vyhrazeného na činnosti v rámci modernizace.

(111) Článek 1 zákona z roku 2010 rovněž stanovil toto: a) původní úmluvy se prodlužují od 1. října 2010 do skončení procesů privatizace společností Tirrenia a Siremar (viz také 26. bod odůvodnění); b) článek 19b legislativního nařízení č. 135/2009 (změněného s úpravami na zákon z roku 2009) je pozměněn zavedením odstavce 24a. Podle tohoto odstavce jsou všechny oficiální úkony a transakce při provádění ustanovení odstavců 1–15 zákona z roku 2009 osvobozeny od daně. Tyto odstavce se týkají liberalizace odvětví námořní kabotáže prostřednictvím privatizace skupiny Tirrenia, včetně přípravného kroku, tj. převedení regionálních společností na příslušné regiony; c) k zajištění kontinuity veřejné služby a na podporu procesu privatizace společností bývalé skupiny Tirrenia mohou dotyčné regiony využít prostředky Fondo Aree Sottoutilizzate (dále jen „fond FAS“) (55) podle směrnice CIPE č. 1/2009 ze dne 6. března 2009 (56).

2.4 Řízení o nesplnění povinnosti č. 2007/4609

(112) Na základě dřívějších výměn mezi útvary Komise a italskými orgány zaslal generální ředitel Komise příslušný pro energetiku a dopravu dne 19. prosince 2008 Itálii žádost o informace. Tato žádost se týkala mimo jiné přehledu tras v rámci veřejné služby provozovaných v té době a veřejných služeb, které Itálie předpokládala podle navrhovaných nových úmluv. Itálie byla rovněž požádána, aby poskytla více informací o plánech privatizace skupiny Tirrenia.

(113) Italské orgány poskytly podrobnou odpověď na žádost Komise ze dne 19. prosince 2008 v dopise ze dne 28. dubna 2009. V tomto dopise Itálie mimo jiné: — uvedla, že prodloužení původních úmluv do 31. prosince 2009 bylo nezbytné k dosažení liberalizace odvětví námořní kabotáže v Itálii prostřednictvím privatizace skupiny Tirrenia, — tvrdila, že vyrovnávací platba za veřejné služby udělená skupině Tirrenia byla nezbytná k zajištění územní kontinuity s ostrovy prostřednictvím námořních spojení, jež nebyla uspokojivě zajištěna soukromými subjekty na trhu, — poukázala na skutečnost, že dne 10. března 2009 byl dokončen důkladný proces racionalizace tras. Tento proces zohledňoval příslušné sociální aspekty, aspekty zaměstnanosti a hospodářské aspekty, jakož i potřebu zajištění základních spojení k zachování územní kontinuity a zahrnoval konzultace se šesti dotčenými regiony. Tato racionalizace povede k snížení čistých nákladů na veřejnou službu přibližně o 66 milionů EUR a k propuštění přibližně 600 členů posádky v rámci celé skupiny Tirrenia. Itálie rovněž připomenula, že racionalizace v roce 2009 doplňovala dřívější úsilí (v roce 2004, 2006 a 2008) o omezení služeb poskytovaných skupinou Tirrenia, — vysvětlila, že k cílům racionalizace patřilo i) zachování potřebných spojení k zajištění územní kontinuity s ostrovy a mezi ostrovy a pevninou a práva na zdraví, studium a mobilitu, ii) racionalizace spojení v případě, že soukromí provozovatelé zajišťovali stejné spoje ve stejném období s podobnými zárukami týkajícími se kvality a kontinuity, a iii) racionalizace spojů v letním období a vysokorychlostních spojení zajišťujících pouze přepravu osob, — poskytla přehled tras provozovaných společnostmi ve skupině Tirrenia v roce 2008 a omezeného počtu tras, které budou společnosti skupiny Tirrenia provozovat v roce 2009. Podle italských orgánů budou posledně uvedené trasy tvořit základ nových úmluv, jež mají být uzavřeny s novými vlastníky společností ve skupině Tirrenia.

(114) Dne 21. prosince 2009 zaslal generální ředitel Komise příslušný pro energetiku a dopravu italským orgánům dopis, v němž mimo jiné uvedl, že: — vzhledem k důkladné revizi odvětví námořní kabotáže v Itálii a kvůli značnému sociálnímu dopadu, jenž bude mít privatizace podle italských orgánů v případě, že by se nabídková řízení uskutečnila pouze na základě zakázek na veřejné služby, bylo v zásadě a výjimečně přípustné nabídkové řízení týkající se společností lodní dopravy, jimž byly přiděleny takového zakázky, aby bylo zajištěno splnění kritéria nediskriminace mezi majiteli lodí ze Společenství podle nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 (57) (dále jen „nařízení o námořní kabotáži“), — vyrovnávací platba za poskytování veřejných služeb musela být omezena na linky, na nichž je nepřetržitá přítomnost ostatních provozovatelů během celého roku omezená, a tudíž nejsou uspokojivě řešeny potřeby trhu. V tomto ohledu bylo požádáno o vysvětlení týkající se selhání trhu na trasách Janov – Porto Torres, Janov – Olbia – Arbatax a Civitavecchia – Olbia. Itálie byla rovněž požádána, aby uvedla, zda společnost Tirrenia obdržela vyrovnávací platbu za provozování těchto tří tras v sezoně. Byly položeny rovněž dotazy týkající se linek provozovaných společností Caremar. V dopise se také uvádělo, že podle nařízení o námořní kabotáži může být odůvodněné pouze zařazení vnitrostátních linek (a nikoli mezinárodních linek) do smluv o veřejné službě, — platnost smluv skupiny Tirrenia týkajících se veřejné služby skončila dne 31. prosince 2008 a privatizace, kterou Itálie plánovala, může trvat déle, než se předpokládalo. V dopise se proto poukazovalo na možnost zaslání výzvy kvůli nesprávnému provádění nařízení o námořní kabotáži.

(115) Na dopis útvarů Komise ze dne 21. prosince 2009 odpověděly italské orgány dne 22. ledna 2010. Ve svém dopise italské orgány: — vzaly na vědomí, že Komise v zásadě souhlasila s navrhovaným přístupem při privatizaci skupiny Tirrenia spolu s novými zakázkami na veřejné služby, — poskytly podrobné vysvětlení týkající se tras Janov – Porto Torres, Janov – Olbia – Arbatax a Civitavecchia – Olbia, s ohledem na něž položila Komise řadu otázek. Itálie také potvrdila, že trasy Janov – Porto Torres a Civitavecchia – Olbia jsou mimo sezonu provozovány pouze v rámci režimu veřejných služeb, — zmínily, že dne 23. prosince 2009 byla zveřejněna výzva k vyjádření zájmu o koupi skupiny Tirrenia (včetně společnosti Siremar). Itálie uvedla, že má v úmyslu dokončit privatizaci celé skupiny Tirrenia do 30. září 2010, — požádaly Komisi o výslovné potvrzení toho, zda jsou argumenty předložené s ohledem na selhání trhu dostatečné.

(116) Dne 29. ledna 2010 (58) zaslala Komise výzvu týkající se nesprávného provádění nařízení o námořní kabotáži. V tomto dopise Komise připomenula, že dotyčné nařízení vyžaduje, aby v případě, že členský stát uzavře smlouvy o veřejné službě nebo uloží závazky veřejné služby, toto učinil na nediskriminačním základě s ohledem na všechny majitele lodí ze Společenství. Podle čl. 4 odst. 3 zmíněného nařízení mohou stávající zakázky na veřejné služby zůstat v platnosti do uplynutí doby, na kterou byly uzavřeny. Komise však podotkla, že společnosti ve skupině Tirrenia provozovaly služby námořní dopravy i po skončení platnosti příslušných zakázek na veřejné služby (původních úmluv). Platnost těchto úmluv měla konkrétně skončit na konci roku 2008, Itálie je však opakovaně prodlužovala. Komise proto italské orgány vyzvala k podání připomínek.

(117) Dne 29. ledna 2010 odpověděl generální ředitel Komise příslušný pro energetiku a dopravu na dopis italských orgánů ze dne 22. ledna 2010. Generální ředitel zdůraznil, že se jeho odpověď týká pouze souladu s nařízením o námořní kabotáži, a nikoli otázek státní podpory. V tomto kontextu generální ředitel uvedl, že odůvodnění poskytnuté s ohledem na linky Janov – Porto Torres, Janov – Olbia – Arbatax a Civitavecchia – Olbia postačuje k odstranění dříve vyslovených pochybností. Generální ředitel rovněž hodnotil kladně, že na základě jeho dřívější žádosti zrušila Itálie v novém návrhu úmluvy pro společnost Tirrenia mezinárodní spoj. Co se týká otázek souvisejících s linkami, které provozuje společnost Caremar, za dostatečné se považovalo pouze odůvodnění týkající se některých těchto tras. Itálie byla proto požádána o další vysvětlení ohledně některých linek společnosti Caremar. Generální ředitel připomenul, že zakázky na veřejné služby mohou zahrnovat pouze trasy, u nichž existuje selhání trhu.

(118) Italské orgány odpověděly na výzvu Komise ze dne 29. ledna 2010 dne 29. března 2010. Ve své odpovědi italské orgány: — připomenuly, že útvary Komise ve svém dopise ze dne 21. prosince 2009 (viz 114. bod odůvodnění) v zásadě souhlasily s privatizací skupiny Tirrenia prostřednictvím spojení společností s novými zakázkami na veřejné služby, — poznamenaly, že prodloužení původních úmluv bylo odůvodněno pouze nutností zajistit kontinuitu provozování veřejné služby námořní dopravy do dokončení příslušných procesů privatizace, — potvrdily svůj záměr provést proces privatizace do 30. září 2010, aby bylo k tomuto dni liberalizováno odvětví námořní kabotáže. — Italské orgány podaly přehled procesu privatizace společnosti Tirrenia (včetně společnosti Siremar). Itálie konkrétně uvedla, že po zveřejnění výzvy k vyjádření zájmu podalo devatenáct subjektů dne 19. února 2010 šestnáct vyjádření zájmu. V rámci fáze hloubkové kontroly byla dne 22. března 2010 otevřena datová místnost, která zůstane otevřená do konce května 2010. Itálie v té době očekávala, že by kupní smlouva mohla být podepsána do poloviny července 2010 a vlastnictví převedeno do září 2010. — Itálie objasnila, že v nabídkovém řízení týkajícím se společnosti Toremar se dalších fází řízení zúčastní jedenáct zainteresovaných stran. — Itálie upozornila na skutečnost, že by přetrvávající nejistota ohledně výsledku probíhajícího řízení o nesplnění povinnosti mohla ohrozit procesy privatizace a mít rovněž negativní dopad na hodnotu společností určených pro nabídkové řízení. — Itálie nabídla Komisi úplnou spolupráci za účelem objasnění případných přetrvávajících pochybností s ohledem na řízení o nesplnění povinnosti i možné otázky státní podpory.

(119) Dne 10. září 2010 informovaly italské orgány Komisi během schůzky ad hoc o tom, že proces privatizace společností Tirrenia a Siremar byl v konečné fázi zrušen, a že tudíž lhůta stanovená na 30. září nebude dodržena. Italské orgány mimoto oznámily, že došlo rovněž k odkladu soutěžních řízení týkajících se zakázek společností Caremar, Saremar, Siremar a Toremar. Zákon č. 163 ze dne 1. října 2010 poté dále prodloužil původní úmluvy do ukončení procesů privatizace společností Tirrenia a Siremar (viz také 26. bod odůvodnění).

(120) Vzhledem k tomuto vývoji přijala Komise dne 24. listopadu 2010 doplňkovou výzvu. V této výzvě Komise: — konstatovala, že původní úmluvy se společnostmi Tirrenia, Siremar, Caremar, Saremar a Toremar byly prodlouženy automaticky bez soutěžního řízení, — podotkla, že ačkoli se dotyčné zakázky na veřejné služby uplatňují i nadále, neuskutečnilo se soutěžní řízení, a to s ohledem na společnost Tirrenia, ani s ohledem na společnosti Siremar, Caremar, Saremar či Toremar, — uvedla, že si vyhrazuje právo vydat v případě potřeby odůvodněné stanovisko (s přihlédnutím k případným připomínkám Itálie).

(121) Dne 21. června 2012 přijala Komise odůvodněné stanovisko týkající se odkladu privatizace tří společností (Caremar, Laziomar a Saremar) bývalé skupiny Tirrenia. Jelikož nabídková řízení týkající se dalších tří společností (Tirrenia, Toremar a Siremar) byla dokončena v průběhu roku 2011 (59), odůvodněné stanovisko se na tyto společnosti nevztahovalo. Komise konstatovala, že Itálie neuskutečnila soutěžní řízení na zadání zakázek na veřejné služby v oblasti námořní kabotáže provozované společnostmi Caremar, Laziomar a Saremar více než tři roky po normálním skončení platnosti příslušných původních úmluv. Tyto úmluvy byly prodlouženy automaticky a na dobu neurčitou, což ostatním majitelům lodí ze Společenství znemožnilo soutěžit o zadání těchto zakázek.

(122) Italské orgány odpověděly na odůvodněné stanovisko dne 8. srpna 2012 a uvedly, že oznámení o zahájení nabídkového řízení k zadání společností s novými zakázkami na veřejné služby byla nebo budou zveřejněna v Úředním věstníku EU. Pro společnost Caremar bylo oznámení zveřejněno konkrétně dne 20. července 2012 a pro společnost Laziomar bylo oznámení za účelem zveřejnění zasláno dne 1. srpna 2012. S ohledem na společnost Saremar byl dne 2. srpna 2012 přijat zákon, který vyžadoval zveřejnění takovéhoto oznámení do 2. října 2012.

(123) Dne 13. ledna 2014 se společnost Compagnia Laziale di Navigazione stala novým vlastníkem společnosti Laziomar a podepsala desetiletou smlouvu o veřejné službě týkající se spojení s Pontinskými ostrovy. Dne 16. července 2015 převzala společnost ATI SNAV-Rifim vlastnictví společnosti Caremar a byla jí udělena zakázka na veřejné služby s dobou trvání devět let. Na základě rozhodnutí z roku 2014 vstoupila společnost Saremar do likvidace a zakázka na veřejné služby týkající se tras mezi Sardinií a malými ostrovy byla v březnu 2016 zadána společnosti Delcomar.

(124) Dopisem ze dne 15. července 2016 italské orgány Komisi sdělily, že byla dokončena privatizace všech společností v bývalé skupině Tirrenia. Dne 8. prosince 2016 se Komise rozhodla řízení o nesplnění povinnosti ukončit.

3. DŮVODY ZAHÁJENÍ A ROZŠÍŘENÍ ŘÍZENÍ

3.1 Prodloužení původní úmluvy mezi státem a skupinou Tirrenia

3.1.1 Dodržení kritérií stanovených v rozsudku ve věci Altmark a existence podpory

(125) Ve svém rozhodnutí z roku 2011 zastávala Komise předběžně názor, že vymezení závazků veřejné služby není dostatečně jasné, a neumožňuje tudíž Komisi dospět s konečnou platností k závěru, zda obsahuje zjevnou chybu. Komise neměla konkrétně úplnou představu o skutečných závazcích uložených společnosti Tirrenia s ohledem na provozování dotyčných tras v porovnání se službami, jež na týchž trasách nabízejí konkurenti. Komise mimoto pochybovala, zda lze mít za to, že nákladní linky provozované společností Tirrenia uspokojují obecné hospodářské zájmy ve smyslu práva Unie.

(126) Komise zastávala předběžný názor, že je splněno druhé kritérium stanovené v rozsudku ve věci Altmark (60), neboť parametry, jež jsou základem výpočtu vyrovnávací platby, byly stanoveny předem a splňovaly požadavky na transparentnost. Komise konkrétně uvedla, že tyto parametry jsou popsány v původní úmluvě (s ohledem na vyrovnávací platbu za rok 2009) a ve směrnici CIPE (pro vyrovnávací platbu od roku 2010).

(127) Komise se však domnívala, že třetí kritérium není (jak se zdá) splněno a že hospodářským subjektům mohla být za plnění úkolů veřejné služby poskytnuta nadměrná náhrada. Komise vyslovila zejména pochybnosti ohledně toho, zda riziková prémie ve výši 6,5 %, která se uplatňuje od roku 2010, odráží náležitou úroveň rizika, jelikož se zjevně nezdá, že by společnost Tirrenia převzala rizika, jež jsou obvykle spojena s poskytováním těchto služeb.

(128) Komise se rovněž předběžně domnívala, že není splněno čtvrté kritérium stanovené v rozsudku ve věci Altmark, jelikož prodloužení původních úmluv nebylo předmětem zadávacího řízení. Komise mimoto poznamenala, že neobdržela žádné důkazy k doložení tvrzení, že společnost Tirrenia skutečně poskytovala dotyčné služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek.

(129) V rozhodnutí z roku 2011 proto Komise dospěla k předběžnému závěru, že vyrovnávací platby za poskytování veřejných služeb, které byly společnosti Tirrenia vyplaceny v období 2009–2011, představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Komise mimoto zastávala názor, že by se tato podpora měla pokládat za novou podporu.

(130) V rozhodnutí z roku 2012 měla Komise za to, že jelikož se v roce 2012 žádná z podmínek nezměnila, představuje do vstupu nové úmluvy v platnost vyrovnávací platba poskytovaná společnosti Tirrenia od 1. ledna 2012 na základě dalšího prodloužení původní úmluvy rovněž státní podporu.

3.1.2 Slučitelnost

(131) V rozhodnutí z roku 2011 zastávala Komise předběžně názor, že vyrovnávací platba za veřejné služby poskytovaná za období 2009–2011 nespadá do oblasti působnosti rozhodnutí Komise 2005/842/ES o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2005 (61) ani rámce pro služby obecného hospodářského zájmu z roku 2005 (62). Komise proto toto opatření posoudila přímo podle čl. 106 odst. 2 SFEU a konstatovala, že pochybuje o tom, zda jsou splněny platné podmínky slučitelnosti.

(132) V rozhodnutí z roku 2012 Komise uvedla, že dne 31. ledna 2012 vstoupil v platnost nový balíček týkající se služeb obecného hospodářského zájmu sestávající z rozhodnutí Komise 2012/21/EU o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2011 (63) a rámce pro služby obecného hospodářského zájmu z roku 2011 (64). Komise však zastávala předběžně názor, že vyrovnávací platba za poskytování veřejných služeb na základě prodloužení původní úmluvy nemůže být pokládána za slučitelnou s vnitřním trhem a vyňata z oznamovací povinnosti podle rozhodnutí o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2011.

(133) Zákon z roku 2010 prodloužil platnost původní úmluvy od 30. září 2010 do konce procesu privatizace. V době přijetí zákona z roku 2010 byla společnost Tirrenia podnikem v obtížích (viz 61. bod odůvodnění). Vyrovnávací platby, které společnost obdržela od 1. října 2010 do doby privatizace, proto nelze posoudit na základě rámce pro služby obecného hospodářského zájmu z roku 2011. Podle odstavce 9 (65) rámce pro služby obecného hospodářského zájmu z roku 2011 zastávala Komise předběžný názor, že by se tato podpora měla posoudit podle pokynů pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.

(134) Komise podotkla, že kritéria slučitelnosti stanovená v pokynech pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 nebyla v tomto případě splněna, a proto se v rozhodnutí z roku 2012 předběžně domnívala, že vyrovnávací platba vyplacená společnosti Tirrenia v obtížích představuje neslučitelnou podporu na restrukturalizaci.

3.2 Nezákonné prodloužení podpory na záchranu společnosti Tirrenia

(135) V rozhodnutí z roku 2012 zastávala Komise předběžně názor, že podpora na záchranu byla nezákonně prodloužena od 28. srpna 2011 do 18. září 2012 a že prodloužení podpory na záchranu v tomto období představuje neslučitelnou podporu společností Tirrenia a Siremar a případně rovněž jejich příslušných nabyvatelů. Komise konkrétně uvedla, že Itálie nepředložila do šesti měsíců od vyplacení první splátky podpory na záchranu těmto společnostem plán restrukturalizace nebo likvidace, jak se vyžaduje v pokynech pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Komise se domnívala, že nebyly rovněž splněny podmínky pro prodloužení podpory na záchranu stanovené v pokynech pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.

3.3 Privatizace společnosti Tirrenia a odložení platby kupní ceny ze strany společnosti CIN

(136) V rozhodnutí z roku 2011 vyslovila Komise pochybnosti ohledně toho, že nabídkové řízení týkající se prodeje oboru podnikání společnosti Tirrenia bylo dostatečně transparentní a bezpodmínečné, aby zajišťovalo prodej za tržní cenu.

(137) Komise za prvé uvedla, že ačkoli byla výzva k vyjádření zájmu zveřejněna v několika novinách a na řadě internetových stránek, zdá se, že neobsahovala podrobné údaje o rozsahu prodeje a neposkytovala uchazečům jednoznačné pokyny ohledně následných fází řízení. Výzva rovněž neobsahovala (jak se zdá) předkvalifikační kritéria nebo kritéria pro výběr či jiné podmínky, které museli uchazeči splnit, kromě závazné podmínky týkající se dalšího poskytování veřejné služby. Veškeré příslušné informace ohledně majetku, který je předmětem prodeje, byly uchazečům zpřístupněny teprve ve fázi hloubkové kontroly.

(138) Komise se za druhé také domnívala, že určité požadavky uložené v rámci privatizace mohly omezit počet uchazečů a/nebo ovlivnit kupní cenu. Komise zopakovala svou zavedenou praxi v případě prodeje majetku podniků ve veřejném vlastnictví ze strany státu nebo prodeje přičitatelného státu: aspekty jiné než hospodářské povahy, které by soukromý prodávající nebral v úvahu, jako jsou aspekty veřejného pořádku, zaměstnanosti nebo regionálního rozvoje, naznačují existenci státní podpory, pokud potenciálnímu nabyvateli ukládají obtížné povinnosti, a mohou tudíž ovlivnit kupní cenu.

(139) Proces prodeje oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar se zakládal na postupu stanoveném v Marzaniho zákoně (viz 64. bod odůvodnění). Komise proto posoudila oba postupy společně. Domnívala se, že prodej oborů podnikání s novými úmluvami vedl k povinnosti nabyvatelů poskytovat veřejnou službu s výhradou předem stanovených závazků týkajících se kvality, četnosti a jízdného, jak bylo stanoveno v nových úmluvách. Komisi se zdálo, že uložením těchto povinností neusiloval stát o dosažení nejvyšší ceny, nýbrž že spíše sledoval cíle veřejného zájmu. Komise pokládala za velmi nepravděpodobné, že by soukromý prodávající přikládal stejný význam nepřerušenému provozování veřejné služby.

(140) Komise se obdobně domnívala, že by soukromý prodávající působící za běžných tržních podmínek neuložil povinnost zachovat po dobu dvou let úroveň zaměstnanosti.

(141) Z výše uvedených důvodů dospěla Komise k předběžnému závěru, že postup privatizace oboru podnikání společnosti Tirrenia nebyl dostatečně transparentní a bezpodmínečný, aby sám o sobě zajistil prodej za tržní cenu. Komise proto nemohla vyloučit poskytnutí hospodářské výhody buď prodávané hospodářské činnosti, nebo nabyvateli.

(142) Na základě dostupných informací se Komise také domnívala, že by případná podpora, která mohla být poskytnuta v procesu privatizace, byla neslučitelná.

(143) V rozhodnutí z roku 2012 zastávala Komise předběžný názor, že odložení platby kupní ceny za obor podnikání společnosti Tirrenia ze strany společnosti CIN mohlo představovat státní podporu společnosti CIN. Komise konkrétně uvedla, že skutečná hodnota kupní ceny získaná diskontováním odložených plateb na jejich hodnotu v okamžiku prodeje je nižší než tržní hodnota stanovená nezávislým znalcem, kterého ustanovila Itálie. Komise se proto domnívala, že společnost CIN mohla mít výhodu, kterou představuje přinejmenším rozdíl mezi cenou stanovenou nezávislým znalcem a budoucími platbami diskontovanými na současnou hodnotu. Na základě dostupných informací měla Komise za to, že by toto opatření mohlo představovat provozní podporu, která je v zásadě neslučitelná s vnitřním trhem.

3.4 Nová úmluva mezi italským státem a společností CIN

(144) V rozhodnutí z roku 2012 byla Komise předběžně toho názoru, že vyrovnávací platba poskytovaná nabyvateli oboru podnikání společnosti Tirrenia (tj. společnosti CIN) nesplňuje kritéria stanovená v rozsudku ve věci Altmark, a proto představuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.

(145) Komise dospěla k tomuto závěru vzhledem k tomu, že: — přinejmenším na některých trasách provozovaných společností CIN byli zjevně přítomni konkurenti, kteří poskytovali (jak se zdálo) podobné služby, — výpočet vyrovnávací platby podle směrnice CIPE vedl (jak se zdálo) k poskytnutí nadměrné vyrovnávací platby provozovateli za poskytování veřejné služby, a to z týchž důvodů, jaké byly uvedeny v rozhodnutí z roku 2011, a — patrně nebylo dodrženo čtvrté kritérium stanovené v rozsudku ve věci Altmark (66), neboť předmětem nabídkového řízení byl obor podnikání společnosti Tirrenia ve spojení s novou úmluvou namísto zadání samotné zakázky na veřejné služby a nebylo prokázáno, že to umožnilo výběr uchazeče, který je schopen poskytovat služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek.

(146) Co se týká slučitelnosti vyrovnávací platby pro společnost CIN, Komise konstatovala, že podle informací, které poskytly italské orgány, se zdá, že v případě linek provozovaných společností CIN v rámci režimu veřejných služeb nepřekročil počet cestujících přepravených v předchozích dvou letech před rokem pověření prahovou hodnotu stanovenou v rozhodnutí o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2011, tj. 300 000 osob. Vzhledem k pochybnostem ohledně skutečné povahy služeb obecného hospodářského zájmu a ohledně možné nadměrné náhrady pro společnost CIN však Komise zastávala předběžný názor, že vyrovnávací platby nelze považovat za slučitelné na základě rozhodnutí o službách obecného hospodářského zájmu z roku 2011. Komise poté posoudila podporu na základě rámce pro služby obecného hospodářského zájmu z roku 2011, konstatovala však, že má pochybnosti ohledně toho, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené ve zmíněném rámci, a vyzvala Itálii, aby prokázala, že tomu tak je.

3.5 Přednost v přístavu

(147) V rozhodnutí z roku 2011 se Komise předběžně domnívala, že není-li tato přednost zpoplatněna, opatřením se poskytuje regulativní výhoda, která nezahrnuje převod státních prostředků, a nelze ji proto považovat za státní podporu. Komise měla za to, že je-li přednost v přístavu zpoplatněna, nevede to v případě, že společnost Tirrenia poskytuje skutečné služby obecného hospodářského zájmu a tato přednost je poskytnuta pouze v souvislosti s trasami, na něž se vztahuje služba obecného hospodářského zájmu, k dodatečné hospodářské výhodě, jelikož to je spojeno s poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Komise však vyzvala italské orgány a třetí strany, aby poskytly bližší informace o tomto opatření.

(148) Jelikož Komise měla pochybnosti ohledně legitimity poslání služby obecného hospodářského zájmu, nemohla dospět k závěru ohledně slučitelnosti opatření, pokud by se jednalo o podporu.

3.6 Opatření stanovená zákonem z roku 2010

(149) V rozhodnutí z roku 2011 zastávala Komise předběžný názor, že všechna opatření stanovená zákonem z roku 2010 představují státní podporu ve prospěch společností bývalé skupiny Tirrenia, včetně společnosti Tirrenia. Jednalo se o 1) možné využití finančních prostředků vyhrazených na modernizaci lodí pro účely likvidity; 2) osvobození od daní v souvislosti s procesem privatizace; 3) možné využití prostředků fondu FAS. Komise italské orgány vyzvala, aby objasnily, zda a jak bylo každé z těchto opatření nezbytné k poskytování veřejné služby.

(150) Komise se také předběžně domnívala, že tato opatření pravděpodobně představují provozní podporu snižující náklady, které by společnost Tirrenia a ostatní společnosti bývalé skupiny Tirrenia musely jinak nést samy, a tato opatření by se proto měla považovat za neslučitelná s vnitřním trhem.

4. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE

4.1 K závazkům veřejné služby a konkurenčnímu prostředí

(151) Itálie poskytla seznam tras provozovaných společností Tirrenia, na něž se vztahují závazky veřejné služby, včetně sezonní četnosti a jízdních řádů, konkurenčního prostředí a důvodů vedoucích k uložení závazků veřejné služby.

(152) Co se týká existence skutečné služby obecného hospodářského zájmu, Itálie uvedla, že závazky veřejné služby, které uložila společnosti Tirrenia a později společnosti CIN, zajišťují z hlediska pravidelnosti, kontinuity a kvality uspokojivou službu spojující pevninu s přístavy na ostrovech. Tato služba přispívá k hospodářskému rozvoji ostrovů a současně zaručuje základní potřeby mobility komunit na ostrovech a zajišťuje dodržování práva na územní kontinuitu zaručeného ústavou. Itálie v této souvislosti uvedla, že závazky veřejné služby jsou zcela v souladu s cíli článku 174 a následujících článků SFEU a prohlášení č. 30 o ostrovních regionech (připojeného k závěrečnému aktu Amsterodamské smlouvy). Itálie odkázala také na judikaturu Soudního dvora Evropské unie (dále jen „Soudní dvůr“), která potvrzuje, že úsilí o zajištění dostatečné pravidelné lodní přepravy na ostrovy, z ostrovů a mezi ostrovy představuje legitimní cíl obecného zájmu (67).

(153) Itálie tvrdila, že služby provozované společnostmi, které podléhají závazkům veřejné služby, a služby poskytované společnostmi vykonávajícími podnikatelskou činnost svobodně, nejsou zcela srovnatelné. Konkrétně, pravidelnost, kontinuita a kvalita služeb poskytovaných prvně uvedenými společnostmi je plně zaručena díky jednoznačným závazkům stanoveným v úmluvách, zatímco druhé společnosti jsou závislé pouze na výpočtu návratnosti investic provedeném dotyčným provozovatelem. V tomto ohledu uvedla Itálie příklad trasy La Maddalena – Palau, u níž se společnost Enermar provozující tuto linku na komerční bázi rozhodla službu ukončit bez předchozího oznámení. Společnost Saremar, která provozovala tuto trasu na základě smlouvy o veřejné službě, musela naopak pokračovat v poskytování služby, a tudíž ve skutečnosti zajišťovala územní kontinuitu. Itálie poukázala také na soukromého provozovatele Go In Sardinia, který v srpnu 2014 kvůli finančním potížím poskytování služeb neočekávaně pozastavil. To způsobilo nesnáze tisícům cestujících, kteří již své jízdenky uhradili a kteří by se bez zásahu ze strany společnosti Tirrenia nedostali do svých cílových destinací.

4.2 K potenciálnímu nezákonnému prodloužení podpory na záchranu společnosti Tirrenia

(154) Italské orgány připomenuly, že dopisem ze dne 16. května 2011 Komisi informovaly o tom, že společnost Tirrenia v mimořádné správě splatí úvěry se státní zárukou po dokončení prodeje oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar, a to z prostředků získaných z tohoto prodeje (68). Jelikož dne 25. července 2011 podepsala společnost CIN smlouvu týkající se prodeje oboru podnikání společnosti Tirrenia, italské orgány i společnost Tirrenia v mimořádné správě se oprávněně domnívaly, že by podpora mohla být vrácena ve lhůtě do 28. srpna 2011.

(155) Itálie zdůraznila, že následné události dokončení prodeje oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar neočekávaně zpozdily. Společnost Tirrenia v mimořádné správě musela proto provozovat své služby podstatně déle, než se plánovalo, a nést související náklady. Podle Itálie byl plán likvidace společnosti Tirrenia k dispozici na internetových stránkách společnosti Tirrenia v mimořádné správě dlouho před uplynutím šestiměsíční lhůty stanovené v pokynech pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Itálie dodala, že Komise byla průběžně informována o pokroku procesu privatizace. Celá částka, kterou dlužily společnosti Tirrenia a Siremar, včetně úroků, byla státu vrácena pouze 48 dnů od uhrazení první splátky ceny za obor podnikání společnosti Tirrenia ze strany společnosti CIN.

4.3 K privatizaci oboru podnikání společnosti Tirrenia

4.3.1 K transparentnímu a nediskriminačnímu charakteru řízení

(156) Itálie zdůraznila, že se řízení uskutečnila zcela v souladu s Marzaniho zákonem. Ačkoli dotyčný zákon odkazuje na možnost určit nabyvatele prostřednictvím soukromého vyjednávání, nevylučuje to dodržení zásad otevřenosti, transparentnosti a nediskriminace. V tomto případě mimoto možnost využít soukromé vyjednávání vylučují jiné právní předpisy, jež výslovně vyžadují uspořádání transparentních a nediskriminačních soutěžních řízení. Konkrétně ustanovení čl. 1 odst. 5a písm. b) zákona z roku 2010 vyžaduje, aby mimořádný komisař zkrátil řízení na „minimální dobu, jak je možné v rámci mimořádného správního řízení, přičemž je současně dodrženo soutěžní, transparentní a nediskriminační řízení nezbytné pro prodej“.

(157) Postup podle čl. 4 odst. 4c legislativního nařízení č. 347/2003 poskytl podle Itálie další záruky, pokud jde o transparentnost a nediskriminaci, zejména vzhledem ke stanovení tržní ceny podnikatelské jednotky určené k prodeji nezávislým znalcem a výběru nejvýhodnější nabídky z hlediska ceny.

(158) Itálie uvedla, že všechny strany měly rovný přístup ke všem informacím potřebným k jednoznačnému stanovení majetku určeného k prodeji a vypracování nabídky. Prodej byl ve skutečnosti omezen na aktiva a smluvní vztahy související s poskytováním veřejné služby, a to takto: a) plavidla a pomocné zařízení potřebné pro plnění závazků veřejné služby; b) smlouvy se strategickými dodavateli týkající se služeb nezbytných pro běžné provozování činnosti; c) právní požadavek na předložení návrhu na opětovné zaměstnání pracovníků nezbytných k plnění závazků veřejné služby na základě tabulek obsazení plavidel posádkou (podrobnosti viz 160. bod odůvodnění).

(159) Itálie rovněž uvedla, že šest plavidel společnosti Tirrenia, která nebyla zapotřebí pro poskytování veřejné služby, bylo prodáno v rámci samostatných procesů prodeje. Samostatné procesy prodeje byly zahájeny také za účelem odprodeje nemovitostí a uměleckých děl patřících společnosti Tirrenia. Tato aktiva nebyla tudíž zahrnuta v nabídkovém řízení týkajícím se oboru podnikání společnosti Tirrenia (viz také oddíl 4.3.2).

(160) Co se týká konkrétně povinnosti zachovat úrovně zaměstnanosti, Itálie zdůraznila, že prodej oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar nespadá do oblasti působnosti článku 2112 občanského zákoníku, a zaměstnanci (s existujícími smlouvami) nejsou tudíž převedeni automaticky na úspěšné uchazeče. Jedinou povinností úspěšných uchazečů bylo znovu zaměstnat pracovníky prodávajícího (na základě nových smluv) a zachovat úrovně zaměstnanosti po dobou dvou let, jak vyžaduje ustanovení čl. 63 odst. 2 legislativního nařízení č. 270/1999, jež se vztahuje na všechny velké společnosti v mimořádné správě. To však neznamenalo, že zaměstnanci společnosti Tirrenia budou na nabyvatele převedeni automaticky. Tato povinnost byla mimoto omezena na zaměstnance, kteří se podle podnikatelského plánu a tabulek obsazení plavidel posádkou považovali za nezbytné pro další provozování veřejné služby.

(161) Itálie tvrdila, že tato povinnost uložená obecnými vnitrostátními právními předpisy, která má zajistit kontinuitu činnosti a poskytování veřejné služby, by byla za stejných podmínek uložena i soukromým prodejcem.

(162) Po zveřejnění výzvy k vyjádření zájmu v italštině a angličtině na internetových stránkách společnosti Tirrenia a v několika vnitrostátních a mezinárodních novinách a na specializovaných internetových stránkách podaly italské, evropské a mimoevropské subjekty 21 vyjádření zájmu. Itálie se domnívala, že to prokazuje, že obsah této výzvy umožnil jednoznačně určit, co je předmětem prodeje, a povahu postupu, který se použije, přičemž byly současně chráněny obchodně citlivé informace (především na ochranu zájmů potenciálních nabyvatelů). Během fáze hloubkové kontroly pak byly subjektům poskytnuty podrobné informace týkající se mimo jiné konkrétních aktiv určených k prodeji, podnikatelského plánu a návrhu nové úmluvy (viz 72. bod odůvodnění).

(163) Itálie proto tvrdila, že všem subjektům, které projevily zájem o nabytí oboru podnikání společnosti Tirrenia, byly transparentním a nediskriminačním způsobem poskytnuty informace potřebné pro vyhotovení nabídky s plnou znalostí faktů.

4.3.2 K prodeji majetku nezahrnutého do oboru podnikání společnosti Tirrenia

(164) Itálie uvedla, že mimořádný komisař zahájil nezávislá, transparentní a nediskriminační nabídková řízení na prodej šesti lodí (69), které společnost Tirrenia nepotřebovala k provozování veřejné služby. Dne 10. prosince 2010 byly výzvy k vyjádření zájmu zveřejněny ve vnitrostátních a mezinárodních novinách a také v některých specializovaných publikacích. Po uplynutí lhůty, která byla dvakrát prodloužena, byly pro pět tzv. rychlých trajektů obdrženy pouze nabídky pro účely demolice. Po uplynutí lhůty u řízení týkajícího se motorové lodi Domiziana však byly obdrženy dvě nabídky na koupi tohoto plavidla pro komerční účely (tj. lodní dopravu). Bylo vyvinuto úsilí o dosažení vyšších nabídek (od dvou původních uchazečů i od potenciálních dalších uchazečů), žádné takovéto nabídky však obdrženy nebyly. Nabídkové řízení proto vyhrál uchazeč, který předložil nejvyšší nabídku.

(165) Itálie také uvedla, že se rovněž plánoval prodej řady nemovitostí ve vlastnictví společnosti Tirrenia, a to prostřednictvím nezávislých samostatných nabídkových řízení, neboť tyto nemovitosti nebyly zapotřebí pro provozování veřejné služby, a nebyly proto zahrnuty do oboru podnikání společnosti Tirrenia. Itálie poukázala na prodej Palazzo Molin v Benátkách, aby doložila záruky, které byly přijaty k zajištění nejvyšší možné kupní ceny, jíž bylo možno docílit (např. stanovení hodnoty nemovitosti nezávislým znalcem, vyzvání uchazečů, aby své nabídky zlepšili). Itálie rovněž uvedla, že prostřednictvím zvláštní veřejné aukce uskutečněné významnou akční síní bude prodána i sbírka uměleckých děl společnosti Tirrenia.

4.3.3 Ke spojení majetku oboru podnikání společnosti Tirrenia s novou úmluvou

(166) Itálie za prvé uvedla, že rozhodnutí o privatizaci majetku společně s pověřením závazkem veřejné služby bylo přijato k zajištění bezproblémové liberalizace odvětví námořní kabotáže. Itálie uvádí, že tato strategie byla předem projednána s Komisí (viz oddíl 2.4) a že se mělo za to, že je v zásadě v souladu s nařízením o námořní kabotáži.

(167) Itálie se mimoto domnívala, že vzhledem k převládajícím tržním podmínkám v té době bylo vhodné spojit aktiva oboru podnikání společnosti Tirrenia s novou úmluvou. V době recese a významného poklesu poptávky v odvětví námořní dopravy možnost využívat flotilu oboru podnikání společnosti Tirrenia k provozování tras v rámci veřejné služby stanovených v nové úmluvě představovala spíše životaschopnou obchodní příležitost než faktor, který by snížil tržní hodnotu oboru podnikání společnosti Tirrenia. Itálie se proto domnívá, že toto nemohlo nepříznivě ovlivnit nabídkové řízení a výslednou cenu.

(168) Itálie v této souvislosti připomenula, že ze šesti lodí nezahrnutých do oboru podnikání společnosti Tirrenia (viz 164. bod odůvodnění), bylo nutno pět lodí prodat pro účely demolice. Itálie se domnívá, že vzhledem k složitosti trhu námořní dopravy a hospodářskému útlumu v té době nebylo možné dosáhnout lepší cenu za majetek společnosti ani v případě opakovaní nabídkového řízení nebo v případě, že by aktiva nebyla spojena s novou úmluvou. Itálie odkazuje také na připomínku jednoho potenciálního uchazeče o obor podnikání společnosti Tirrenia v rámci evropského postupu schvalování fúze. Tento uchazeč konkrétně uvedl, že minimální cena stanovená nezávislým znalcem, kterého ustanovila Itálie, je ve skutečnosti příliš vysoká.

4.3.4 K ustanovení nezávislého znalce

(169) Itálie uvedla, že dne 16. prosince 2010 bylo pět předních finančních institucí bez expozice skupině Tirrenia vyzváno k podání nabídek na ocenění oboru podnikání společnosti Tirrenia. Žádná z vyzvaných institucí ve stanovené lhůtě nabídku nepodala.

(170) Posléze projevila zájem o převzetí úkolu nezávislého poradce za stejných podmínek, jaké byly stanoveny ve výběrovém řízení, Banca Profilo. Vyhláškou ze dne 4. února 2011 určil ministr společnost Banca Profilo nezávislým znalcem pro účely stanovení tržní hodnoty oborů podnikání společností Tirrenia a Siremar.

4.3.5 Ke kritériím pro zadání

(171) Itálie zdůraznila, že dne 2. února 2011 zaslal mimořádný komisař zainteresovaným subjektům dopis týkající se řízení, v němž byla jednoznačně stanovena kritéria pro zadání. Tento dopis uváděl právní předpisy vztahující se na proces prodeje a objasňoval, že kupní cena nemůže být nižší než hodnota stanovená nezávislým znalcem, zatímco navržený podnikatelský plán musí být v souladu se závazky veřejné služby stanovenými v nové úmluvě.

(172) Itálie také potvrdila, že kritér