ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
(7)

Každé povolení udělené podle čl. 19 odst. 2 směrnice 2003/96/ES má být striktně časově omezené. Aby byla obci Campione d’Italia poskytnuta dostatečná míra jistoty, mělo by být povolení uděleno na dobu šesti let. Aby však nebyl narušen budoucí vývoj stávajícího právního rámce, je vhodné stanovit, že pokud by Rada na základě článku 113 Smlouvy o fungování Evropské unie, zavedla pozměněný obecný systém zdanění energetických produktů, jemuž by toto povolení nebylo přizpůsobeno, mělo by toto povolení pozbýt platnosti dnem, kdy uvedená obecná pravidla vstoupí v platnost.
Článek 2

1. Pravidelné a plné zapojení Rady do ročních konzultací je zajištěno prostřednictvím rozsáhlé koordinace a spolupráce mezi Radou a Komisí.

4. Součástí postupu uvedeného v tomto článku jsou koordinační schůzky na místě, prezentace, poskytování informací a diskuse, jakož i plné zapojení národních delegací do každoročních konzultací, a to i v rámci delegace Unie, a do případných nezbytných technických zasedání.
(8)

Dne 8. května 2021 na sociálním summitu v Portu hlavy států a předsedové vlád uznali evropský pilíř sociálních práv za základní prvek oživení a poukázali na to, že jeho provádění podpoří Unii v její snaze o digitální, zelenou a spravedlivou transformaci a přispěje k dosažení vzestupné sociální a hospodářské konvergence i k řešení demografických výzev. Zdůraznili, že sociální rozměr, sociální dialog a aktivní zapojení sociálních partnerů jsou základem vysoce konkurenceschopného sociálně tržního hospodářství. Shledali, že akční plán poskytuje užitečné pokyny pro provádění evropského pilíře sociálních práv, a to i v oblasti zaměstnanosti, dovedností, zdraví a sociální ochrany. Uvítali nové hlavní cíle Unie pro rok 2030 v oblasti zaměstnanosti (78 % obyvatelstva ve věku 20–64 let by mělo být zaměstnáno), dovedností (60 % všech dospělých osob by se mělo každý rok účastnit odborné přípravy) a snižování chudoby (nejméně o 15 milionů osob včetně pěti milionů dětí) a revidovaný srovnávací přehled sociálních ukazatelů, které pomohou sledovat pokrok při provádění zásad evropského pilíře sociálních práv v rámci koordinace politik v souvislosti s evropským semestrem. Kromě toho konstatovali, že zatímco se Evropa postupně zotavuje z pandemie COVID-19, bude zapotřebí se přeorientovat z ochrany pracovních míst na jejich vytváření a zkvalitňování, a zdůraznili, že provádění zásad evropského pilíře sociálních práv bude mít klíčový význam pro to, aby se v rámci inkluzivního oživení zajistilo vytváření většího počtu a kvalitnějších pracovních míst pro všechny. Zdůraznili svůj závazek k jednotě a solidaritě, což rovněž znamená zajistit rovné příležitosti pro všechny a že nikdo nebude opomenut. Potvrdili své odhodlání v souladu se strategickou agendou Evropské rady na období 2019-2024, tedy nadále prohlubovat provádění evropského pilíře sociálních práv na unijní i vnitrostátní úrovni s náležitým ohledem na příslušné pravomoci a zásady subsidiarity a proporcionality. Hlavy států a předsedové vlád rovněž zdůraznili, že je důležité pozorně sledovat – i na nejvyšší úrovni – pokrok dosažený při provádění evropského pilíře sociálních práv a hlavních cílů Unie pro rok 2030.
a)

jako členové: — pan Guido CASTELLI, Assessore della Regione Marche (regionální ministr regionu Marche), na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2025, — pan Michele EMILIANO, Presidente della Regione Puglia (předseda vlády regionu Apulie), na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2025, — pan Eugenio GIANI, Presidente della Regione Toscana (předseda vlády regionu Toskánsko), na zbývající část funkčního období, tedy do 25. ledna 2025, — pan Arno KOMPATSCHER, Consigliere della Provincia autonoma di Bolzano – Presidente della Regione Trentino Alto-Adige e della Provincia autonoma di Bolzano (člen regionální rady autonomní provincie Bolzano – předseda vlády regionu Trentino Alto-Adige a autonomní provincie Bolzano), do 31. října 2023, (změna mandátu), — paní Donatella TESEIOVÁ, Presidente della Regione Umbria (předsedkyně vlády regionu Umbrie), do 31. října 2024, — pan Nicola ZINGARETTI, Presidente della Regione Lazio (předseda vlády regionu Lazio), do 31. března 2023, a
(6)

Skupina by měla být složena ze zástupců členských států, třetích zemí, jejichž potravinový řetězec je silně začleněn do potravinového systému Unie, a organizací zúčastněných stran. Předsedat by jí měl zástupce Komise. Pro účely koordinace by mělo být zřízeno jednotné kontaktní místo pro každý členský stát a každou třetí zemi.
(2)

Dne 10. srpna 2021 informovala Komise v souladu s čl. 6 odst. 4 nařízení (EU) 2019/788 skupinu organizátorů o svém posouzení, že požadavky na registraci stanovené v čl. 6 odst. 3 písm. a), d) a e) uvedeného nařízení byly splněny a že požadavek stanovený v čl. 6 odst. 3 písm. b) není použitelný. Komise však rovněž uvedla, že znění iniciativy formulované v žádosti ze dne 11. července 2021 jí neumožňuje dospět k závěru, že v plném rozsahu splňuje požadavek podle čl. 6 odst. 3 písm. c). Komise byla vyzvána, aby „vyhlásila environmentální krizi, a tím vybídla jednotlivce, aby vystoupili ze své komfortní zóny a prosazovali změny politiky s cílem přizpůsobit jednotlivé politiky environmentálním a sociálním faktorům, a to ucelenějším způsobem“, přičemž se v iniciativě neupřesňuje, jaké právní akty Unie má Komise navrhnout. Komise vyzvala organizátory, aby svou iniciativu zrevidovali a uvedli, jaký právní akt Unie by Komise měla navrhnout, a aby objasnili navrhovaný obsah takového právního aktu, příp. aktů.
(10)

Síť znalostí a její činnosti by měly být strukturovány do dvou hlavních pilířů: pilíře pro rozvoj kapacit a pilíře pro vědu, které poskytnou rámec pro klíčové činnosti sítě znalostí a v rámci svého rozsahu podpoří výměny založené na sítích. Pilíř pro rozvoj kapacit by měl propojovat, podporovat a posilovat iniciativy v oblasti rozvoje kapacit, které jsou pro zúčastněné strany v oblasti civilní ochrany a zvládání katastrof významné, a to se zvláštním zaměřením na mechanismus Unie. Pilíř pro vědu by měl propojovat akademickou obec, odborníky z praxe a vedoucí činitele v zájmu víceoborové, meziodvětvové a přeshraniční spolupráce s cílem účinněji uplatňovat vědecké poznatky při zvládání rizik katastrof, a zejména při činnostech v oblasti prevence a připravenosti.
(111)

Dvěma veřejnými věřiteli ohroženými zvýšenými pohledávkami byly Environmentální fond a Mesto Nováky (viz (24). bod odůvodnění). Ostatní pohledávky vzniklé během druhého období konkurzu však většinou přímo nesouvisejí s provozem NCHZ ve druhém období konkurzu, ale s prvním obdobím konkurzu (viz (130). bod odůvodnění a následující, a (141). bod odůvodnění a následující). Mesto Nováky, stejně jako Environmentální fond, během rozhodování museli být schopni předvídat nárůst dalších pohledávek. Vzhledem k tomu, že se jednalo o opakované roční platby daní a poplatků, bylo možné částku snadno odhadnout. V okamžiku rozhodnutí o pokračování provozu NCHZ dne 26. ledna 2011 tedy tito věřitelé museli vědět o riziku zvýšení svých pohledávek vůči NCHZ. Zejména mohli odvodit míru rizika z prezentace vedení, která poskytla odhad poklesu příjmů města Nováky a státu v případě ukončení provozu NCHZ (viz (32). bod odůvodnění) a kterou by bylo možné považovat za informaci o tom, jaké dodatečné pohledávky (a v jaké výši) by městu Nováky a Environmentálnímu fondu vznikly, pokud by podnik NCHZ nadále fungoval. Stejně tak nemohli opomíjet skutečnost, že ve srovnání s pravděpodobnými vyhlídkami na ztrátu všech svých pohledávek vzniklých před prohlášením konkurzu v případě likvidace by byl rozsah dodatečných pohledávek omezený. Oba věřitelé si rovněž museli být vědomi preferenčního zacházení, které by se vztahovalo na tyto jiné pohledávky (tj. pohledávky vzniklé po prohlášení konkurzu). Ve skutečnosti se opírají o ekonomickou analýzu doprovázenou prezentací vedení, která představovala platný základ pro jejich rozhodování.
(3)

Aby mohly být přínosy dohody využívány co nejdříve, měla by být podepsána a prováděna prozatímně do dokončení postupů nezbytných k jejímu vstupu v platnost.
(200)

Podpora poskytnutá v rámci opatření 5 měla zajistit, aby se společnost PR mohla při výkonu svých činností spolehnout na vyškolený a kvalifikovaný personál. Vzhledem k finančním potížím společnosti PR se zdá být pravděpodobné, že pokud by opatření 5 neexistovalo, společnost PR by nebyla schopna odpovídajícím způsobem školit a přijímat zaměstnance, a tedy pokračovat ve své činnosti. To by mohlo vést k významnému narušení regionální železniční osobní dopravy, pokud by vlaky nemohly být provozovány z bezpečnostních důvodů. Podpora poskytnutá v rámci opatření 5 tedy zajistila pokračování poskytování služeb regionální železniční osobní dopravy společností PR. Stejně jako jednotný zásah přispívá opatření 5 tím, že umožňuje společnosti PR pokračovat v poskytování služeb, k usnadnění rozvoje regionální železniční osobní dopravy v Polsku. Odstraní také regionální rozdíly, které by se pravděpodobně prohloubily, kdyby společnost PR nebyla schopna poskytovat regionální služby železniční osobní dopravy (viz (152). bod odůvodnění).
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Arménskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Arménskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Spojeným královstvím Velké Británie a Severního Irska státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(4)

Z toho vyplývá, že název, který by byl v rozporu s ochranou poskytovanou nařízením (EU) č. 1151/2012, nemůže být použit při obchodování, a proto by nemohl být zapsán do rejstříku podle uvedeného nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Singapurskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Singapurskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Tožskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Tožskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
2.

Při vypracování environmentálního prohlášení (čl. 4 odst. 1 písm. d) a čl. 4 odst. 4) je nutno postupovat takto: a) Organizace by při výběru indikátorů pro účely podávání zpráv o vlivu své činnosti na životní prostředí měly brát v potaz relevantní indikátory (4) vlivu činnosti organizace v konkrétním odvětví na životní prostředí uvedené v odvětvovém referenčním dokumentu. Při výběru souboru indikátorů pro účely podávání zpráv by měly zohlednit indikátory navržené v odpovídajícím odvětvovém referenčním dokumentu a jejich relevanci, pokud jde o významné environmentální aspekty, které určí organizace při environmentálním přezkumu. Indikátory je třeba zohlednit pouze tehdy, jsou-li relevantní pro ty environmentální aspekty, které se při environmentálním přezkumu považují za nejvýznamnější. b) Když se oznamuje vliv organizace na životní prostředí a jiné faktory, které se ho týkají, organizace by měly v environmentálním prohlášení uvádět, jak byly zohledněny relevantní osvědčené postupy pro environmentální řízení a případně i srovnávací kritéria, jsou-li k dispozici. Měly by popsat, jak byly relevantní osvědčené postupy pro environmentální řízení a srovnávací kritéria (jež naznačují, jaké úrovně vlivu na životní prostředí dosahují organizace s nejlepším vlivem) využity k určení opatření a případně ke stanovení priorit tak, aby organizace (dále) zlepšovaly vliv své činnosti na životní prostředí. Provádění osvědčených postupů pro environmentální řízení ani splnění určených srovnávacích kritérií však není povinné, neboť dobrovolný charakter systému EMAS ponechává posouzení proveditelnosti srovnávacích kritérií a provádění osvědčených postupů, pokud jde o náklady a přínosy, na samotných organizacích. Podobně jako u indikátorů vlivu činnosti organizace na životní prostředí by měly organizace posuzovat relevanci a použitelnost osvědčených postupů pro environmentální řízení a srovnávacích kritérií podle významných environmentálních aspektů, které určí při environmentálním přezkumu, jakož i podle technických a finančních aspektů.
(8)

Postoj Unie k navrhovaným změnám protokolu by měla stanovit Rada. Navrhované změny by měly být schváleny, ledaže by s tím nesouhlasila menšina členských států podle čl. 16 odst. 4 Smlouvy o Evropské unii,
(6)

Často je velmi obtížné přesně určit, kdy se jedná o používání osobních automobilů k soukromým účelům, a i v případech, kdy to možné je, je tento postup často náročný. V rámci požadovaného povolení by u osobních automobilů, které nejsou užívány v plném rozsahu pro podnikání, měla být výše DPH z nákladů způsobilých k odpočtu stanovena, s určitými výjimkami, paušální procentní sazbou. Podle aktuálně dostupných informací mají estonské orgány za to, že opodstatněná je sazba ve výši 50 %. Zároveň by měl být s cílem zamezit dvojímu zdanění pozastaven požadavek na účtování DPH pro soukromé použití u osobních automobilů, které budou předmětem omezení. Toto zvláštní opatření odstraňuje potřebu vedení záznamů o soukromém používání služebních automobilů a zároveň předchází daňovým únikům v důsledku nesprávného vedení záznamů.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Republikou Srbsko občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Republikou Srbsko státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Novým Zélandem občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Novým Zélandem státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Gruzií občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Gruzií státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Moldavskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Moldavskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(6)

Oblast působnosti tohoto rozhodnutí by se měla omezit na obsah navrhovaných změn v tom rozsahu, v jakém tyto změny mohou ovlivnit společná pravidla Unie a spadají do výlučné pravomoci Unie. Tímto rozhodnutím by nemělo být dotčeno rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy,
(18)

Komise by nemusela být schopná poskytnout informace o zpracování, nebo by k tomu musela vynaložit nepřiměřené úsilí, jakmile by její spisy a záznamy vybrané k trvalému uchování byly převedeny do jejích historických archivů. Subjekty údajů by měly být informovány, že záznamy obsahující jejich osobní údaje mohou být na konci doby uchovávání určené pro tyto záznamy převedeny do historických archivů Komise jako součást informací uvedených v článcích 15 a 16 nařízení (EU) 2018/1725. Tato informace je poskytnuta v souvislosti s původními procesy zpracování, pro které byly osobní údaje původně shromážděny.