ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
ROZHODNUTÍ RADY (EU) 2021/2120

ze dne 25. listopadu 2021

o postoji, který má být zaujat jménem Evropské unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU, pokud jde o změnu rozhodnutí Výboru velvyslanců č. 3/2019 o přijetí přechodných opatření podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU

RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 217 ve spojení s čl. 218 odst. 9 této smlouvy,

s ohledem na návrh Evropské komise,

vzhledem k těmto důvodům:

PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

Článek 1

Postojem, který má být zaujat jménem Unie ve Výboru velvyslanců AKT–EU podle čl. 95 odst. 4 dohody o partnerství AKT–EU, je změnit rozhodnutí Výboru velvyslanců AKT–EU č. 3/2019 s cílem prodloužit použitelnost ustanovení dohody o partnerství AKT–EU do 30. června 2022, nebo do vstupu nové dohody v platnost, či do zahájení prozatímního provádění nové dohody o partnerství mezi Unií a státy AKT, podle toho, co nastane dříve.

Ustanovení dohody o partnerství AKT–EU se uplatňují v souladu s účelem a cílem čl. 95 odst. 4 této dohody.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Salvadorskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Salvadorskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Podpisem dohody jménem Unie a jejím prozatímním prováděním by nemělo být dotčeno rozdělení pravomocí mezi Unií a jejími členskými státy. Toto rozhodnutí by nemělo být vykládáno tak, že využívá možnost, aby Unie vykonala svou vnější pravomoc v oblastech, na něž se vztahuje dohoda a které spadají do sdílené pravomoci, v rozsahu, v němž Unie tuto pravomoc dosud nevykonala na vnitřní úrovni.
(6)

Podle čl. 19 odst. 2 směrnice 2003/96/ES mají být povolení udělená postupem stanoveným v čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice striktně časově omezena. Aby se zajistilo, že doba platnosti povolení bude dostatečně dlouhá, aby příslušné hospodářské subjekty neodrazovala od provádění nezbytných investic, je vhodné udělit požadované povolení na období šesti let, počínaje dnem 1. ledna 2022. Platnost povolení by však měla skončit dnem použitelnosti obecných ustanovení o daňových výhodách pro pobřežní elektřinu přijatých Radou podle článku 113 nebo jiných příslušných ustanovení Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud by se tato ustanovení stala použitelnými před 31. prosincem 2027.
(3)

Navrhovaný společný postup by veřejným zadavatelům v zemích s nízkými a středními příjmy, kteří nakupují zboží a služby, na něž se vztahuje státem poskytovaná podpora vývozních úvěrů, umožnil provádět zálohové platby ve výši nejméně 5 % hodnoty vývozního kontraktu po dobu 12 měsíců namísto 15 %, jak vyžaduje čl. 11 písm. a) ujednání. To by pak znamenalo zvýšení limitu maximální státní podpory, kterou mohou účastníci stanovit podle čl. 11 písm. c) ujednání, ze stropu ve výši 85 % až na 95 % hodnoty vývozního kontraktu na stejné období.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Spojenými arabskými emiráty občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Spojenými arabskými emiráty státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(82)

Portugalsko tvrdilo, že pokud by Komise hodlala analyzovat opatření ve vztahu k pokynům pro podporu na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, bylo by nutné posoudit, zda by byl podnik EMEF schopen – s přihlédnutím k jeho vlastním zdrojům a zdrojům, které by byl ochoten poskytnout podnik CP – nést ztráty, které utrpěl, a obnovit životaschopnost svého obchodního modelu bez zásahu vlády ve formě státní podpory.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování proti onemocnění COVID-19 vydané Libanonskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování proti onemocnění COVID-19 vydané Libanonskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Kapverdskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Kapverdskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(1)

Dne 11. března 2021 přijal Úřad Spojeného království pro bezpečnost a ochranu zdraví jednající jménem Úřadu Severního Irska pro bezpečnost a ochranu zdraví (dále jen „příslušný orgán Spojeného království“) v souladu s čl. 55 odst. 1 prvním pododstavcem nařízení (EU) č. 528/2012 rozhodnutí o povolení dodávat na trh a používat v Severním Irsku dezinfekční prostředky na ruce Cornells Wellness Instant Hand Sanitizer Gel, Cornells Wellness Sports Sanitizer Spray Power Up, Cornells Wellness Sports Sanitizer Spray Full Throttle a Cornells Wellness Instant Hand Sanitizer Spray do 8. srpna 2021 (dále jen „opatření ze dne 11. března 2021“). Dne 15. března 2021 přijal příslušný orgán Spojeného království podobné rozhodnutí o povolení dodávat na trh a používat v Severním Irsku dezinfekční prostředek na ruce Leucillin Family Sanitiser do 2. srpna 2021 (dále jen „opatření ze dne 15. března 2021“). V souladu s čl. 55 odst. 1 druhým pododstavcem uvedeného nařízení příslušný orgán Spojeného království informoval Komisi a příslušné orgány členských států o opatření ze dne 11. března 2021 a opatření ze dne 15. března 2021 a zároveň je odůvodnil.
(5)

Toto rozhodnutí by nemělo útvarům Komise ukládat povinnost sdílet software Komise na základě otevřené licence, ani by nemělo zavádět právo třetích stran požadovat zpřístupnění softwaru Komise na základě otevřené licence. Komise by měla mít nadále možnost rozhodnout se, zda bude svůj software sdílet nebo zda na něj bude udělovat proprietární licence.
(7)

Dohoda o partnerství a protokol by měly vstoupit v platnost co nejdříve vzhledem k hospodářskému významu rybolovných činností Unie v mauritánských rybolovných oblastech a vzhledem k potřebě zabránit přerušení těchto činností, nebo případně toto období alespoň co nejvíce omezit.
(5)

Německo má za to, že při uplatnění bodu 48 přílohy VI nařízení (EU) č. 528/2012 by hodnotící orgán měl dospět k závěru, že biocidní přípravek nesplňuje podmínky stanovené v čl. 19 odst. 1 písm. b) bodu iv) uvedeného nařízení. V bodě 48 přílohy VI nařízení (EU) č. 528/2012 se uvádí, že hodnotící orgán dospěje k závěru, že biocidní přípravek nesplňuje kritérium podle čl. 19 odst. 1 písm. b) bodu iv) uvedeného nařízení, pokud obsahuje jakékoli látky vzbuzující obavy, jež splňují kritéria pro látky s vlastnostmi PBT nebo vPvB podle přílohy XIII nařízení (ES) č. 1907/2006, pokud není vědecky dokázáno, že v reálných podmínkách použití k nepřijatelnému účinku nedochází. Německo má za to, že v případě D4, D5 a D6 se jedná o látky vzbuzující obavy, jak je uvedeno v čl. 3 odst. 1 písm. f) nařízení (EU) č. 528/2012, a vzhledem k tomu, že pro látky PBT a vPvB nelze odvodit žádnou prahovou hodnotu, pod níž lze uvolnění do životního prostředí považovat za přijatelné, jakékoli uvolnění těchto látek do životního prostředí je nutné považovat za uvolnění, které má nepřijatelný účinek. Německo proto tvrdí, že jelikož se u třídy použití 3 očekává částečné vyplavování biocidního přípravku do životního prostředí v důsledku působení povětrnostních vlivů na dřevo, nemělo by být takové použití povoleno.
(7)

Podle informací, které má Komise k dispozici, podnikl výrobce přípravku Biobor JF kroky k řádnému povolení přípravku. Rovněž se zdá, že žádost o schválení účinných látek, které přípravek Biobor JF obsahuje, by měla být předložena do poloviny roku 2022. Schválení účinných látek a následné povolení biocidního přípravku by bylo trvalým řešením do budoucna, avšak k dokončení těchto postupů by bylo zapotřebí značné množství času.
(12)

Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že ačkoli výrobní odvětví Unie mělo ze zvýšené poptávky a částečně i ze zvýšených cen na trhu po OŠ prospěch, jak ukazuje pozitivní vývoj některý z ukazatelů (viz body odůvodnění(10) a (11)) ve srovnání s OŠ, tak tyto známky oživení nebyly dostatečné na to, aby zvrátily nepříznivou situaci výrobního odvětví Unie, jak ukazuje vývoj ve srovnání s rokem 2017. Kromě toho bylo výrobní odvětví Unie stále ve ztrátě i v období po OŠ. Komise proto dospěla k závěru, že důkazy neprokázaly, že by se podmínky na trhu dočasně změnily natolik, že by nebylo pravděpodobné, že by se v důsledku pozastavení účinnosti opatření obnovila újma.
(7)

Ustanovení čl. 55 odst. 2 nařízení (EU) č. 528/2012 umožňuje příslušným orgánům povolit biocidní přípravek, který obsahuje novou účinnou látku, na dobu nepřesahující tři roky, a to za předpokladu, že hodnotící příslušný orgán po vyhodnocení dokumentace v souladu s článkem 8 dotčeného nařízení předložil doporučení pro schválení nové účinné látky a pokud příslušné orgány, které obdržely žádost o dočasné povolení, mají za to, že v případě daného biocidního přípravku se očekává, že bude v souladu s čl. 19 odst. 1 písm. b), c) a d) při zohlednění faktorů uvedených v čl. 19 odst. 2 dotčeného nařízení.
(6)

Vzhledem k hospodářskému významu rybolovné činnosti Unie v rybolovných oblastech Cookových ostrovů a nutnosti zabránit jejímu přerušení poté, co pozbyde platnosti stávající protokol, by měl protokol vstoupit v platnost co nejdříve.
(9)

Spojené království dospělo ve svém posouzení k závěru, že zvláštní okolnosti uvedené v čl. 552 odst. 10 dohody o obchodu a spolupráci přetrvávají, a to s odkazem na specifickou situaci, které Spojené království čelí z toho důvodu, že musí změnit systémy zpracování údajů PNR, jež byly nakonfigurovány pro zajišťování souladu s právem Unie z pozice členského státu, na systém, jenž bude nakonfigurován tak, aby splňoval požadavky dohody o obchodu a spolupráci, pokud jde o mezinárodní předávání údajů PNR z Unie do třetích zemí. Spojené království popsalo své úsilí o přeměnu svých systémů zpracování PNR na systémy, které by umožnily vymazání údajů PNR v souladu s čl. 552 odst. 4 dohody o obchodu a spolupráci. Spojené království uvedlo, že provádí analýzu právních, technických a provozních požadavků, a to jak funkčních, tak nefunkčních, s cílem zajistit, aby systémy zpracování údajů PNR ve Spojeném království byly v souladu s čl. 552 odst. 4 dohody o obchodu a spolupráci. V souladu s čl. 552 odst. 13 dohody o obchodu a spolupráci posoudil specializovaný výbor pro spolupráci v oblasti prosazování práva a justiční spolupráci posouzení Spojeného království dne 19. října 2021.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Thajskem občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Thajskem státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování proti onemocnění COVID-19 vydané Tuniskou republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování proti onemocnění COVID-19 vydané Tuniskou republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Tchaj-wanem občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování a o testu v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Tchaj-wanem státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Černou Horou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Černou Horou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(2)

Nařízení (EU) 2021/953 umožňuje uznávání certifikátů týkajících se onemocnění COVID-19 vydaných třetími zeměmi občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům, jestliže Komise shledá, že tyto certifikáty týkající se onemocnění COVID-19 jsou vydány podle norem, které lze považovat za rovnocenné normám stanoveným podle uvedeného nařízení. Vedle toho mají členské státy v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2021/954 (2) uplatňovat pravidla stanovená v nařízení (EU) 2021/953 na státní příslušníky třetích zemí, kteří nespadají do působnosti uvedeného nařízení, ale kteří mají na jejich území oprávněný pobyt nebo bydliště a kteří mohou v souladu s právem Unie cestovat do jiných členských států. Veškeré závěry týkající se rovnocennosti stanovené v tomto rozhodnutí by se proto měly vztahovat na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Uruguayskou východní republikou občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. Obdobně by se na základě nařízení (EU) 2021/954 tyto závěry týkající se rovnocennosti měly vztahovat také na certifikáty o očkování, o testu a o zotavení v souvislosti s onemocněním COVID-19 vydané Uruguayskou východní republikou státním příslušníkům třetích zemí, kteří mají na území členských států oprávněný pobyt nebo bydliště, podle podmínek stanovených v uvedeném nařízení.
(6)

Veškeré interní nebo externí účelově vázané příjmy plynoucí z minulých a současných rámcových programů pro výzkum a inovace, jakož i z jakéhokoli jiného programu, který je zapojen do MIM, by měly být v případě potřeby použity na úhradu záporných úroků, správních a bankovních poplatků za správu MIM, výsledků transakcí a ocenění aktiv MIM, jakož i úroků z prodlení z výnosů, které mají být příjemcům vyplaceny. V případě potřeby by mělo být rovněž možné použít tyto zdroje k plnění právních a smluvních závazků Unie.
(13)

Unie by měla prohlásit, že Komise se zavázala analyzovat dopady nálezu výboru pro dohled a posoudit dostupné možnosti, dokončit a zveřejnit posouzení a případně navrhnout opatření k řešení problému identifikovaného Výborem pro dohled nad dodržováním Aarhuské úmluvy, a to ve lhůtách uvedených v prohlášení a s přihlédnutím k pravidlům práva Unie v oblasti státní podpory. Unie by proto měla vzít nález výboru pro dohled ve věci ACCC/C/2015/128 na vědomí a navrhnout, aby zasedání smluvních stran namísto schválení tohoto nálezu odložilo přijetí postoje k tomuto nálezu na své příští zasedání. Pokud ostatní smluvní strany Aarhuské úmluvy postoj Unie, podle něhož bere nález výboru pro dohled ve věci ACCC/C/2015/128 na vědomí, neakceptují, měla by Unie navrhnout, aby se o části návrhu rozhodnutí VII/8f týkající se věci ACCC/C/2015/128 rozhodlo odděleně, a Unie by měla přijetí této části rozhodnutí VII/8f zamítnout s cílem odložit rozhodování o tomto nálezu výborem pro dohled. V případě, že nebude možné o části rozhodnutí VII/8f rozhodnout odděleně, měla by Unie po vyčerpání všech prostředků za tímto účelem a jako poslední možnost přijmout postoj, podle něhož by mělo být přijetí rozhodnutí VII/8f v plném rozsahu odloženo na příští zasedání smluvních stran.
(11)

V souladu s články 14, 15 a 16 nařízení (EU) 2018/1725 by mohla odhalit existenci opatření v oblasti bezpečnosti IT, zranitelnosti nebo incidentů podle článku 15 rozhodnutí (EU, Euratom) 2017/46. Odhalení těchto opatření v oblasti bezpečnosti IT, zranitelnosti a incidentů zvyšuje riziko, že by toto opatření v oblasti bezpečnosti IT bylo následně obcházeno, že by tato zranitelnost byla zneužita a že by mohla být ohrožena probíhající analýza incidentů v oblasti bezpečnosti IT, protože artefakty mohou být náhodně nebo záměrně manipulovány uživatelem nebo zlovolným aktérem. To by mohlo vážně ohrozit schopnost Komise zajistit bezpečnost IT, a zejména účinně v budoucnu řešit incidenty v oblasti bezpečnosti IT.