PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2019/2092

ze dne 28. listopadu 2019

o uložení konečného vyrovnávacího cla na dovoz bionafty pocházející z Indonésie

EVROPSKÁ KOMISE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,

s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1037 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na článek 15 uvedeného nařízení,

vzhledem k těmto důvodům:

1. ŘÍZENÍ

1.1. Zahájení řízení

(1) Dne 6. prosince 2018 zahájila Evropská komise (dále jen „Komise“) na základě článku 10 základního nařízení antisubvenční šetření týkající se dovozu bionafty pocházející z Indonésie do Evropské unie (dále jen „Unie“).

(2) Komise zveřejnila oznámení o zahájení řízení v Úředním věstníku Evropské unie (2) (dále jen „oznámení o zahájení řízení“).

(3) Komise zahájila šetření na základě podnětu, který dne 22. října 2018 podala organizace European Biodiesel Board (dále jen „žadatel“ nebo „EBB“) jménem výrobců zastupujících 32 % celkové výroby v Unii.

1.2. Prozatímní opatření

(4) Dne 14. srpna 2019 uložila Komise svým prováděcím nařízením (EU) 2019/1344 (3) (dále jen „prozatímní nařízení“) na dovoz bionafty pocházející z Indonésie do Unie prozatímní vyrovnávací clo.

(5) Jak je uvedeno v 13. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření subvencování a újmy se týkalo období od 1. října 2017 do 30. září 2018 (dále jen „období šetření“ nebo „OŠ“) a zkoumání trendů významných pro posouzení újmy zahrnovalo období od 1. ledna 2015 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).

1.3. Následný postup

(6) Po poskytnutí informací o nejdůležitějších skutečnostech a úvahách, na jejichž základě bylo uloženo prozatímní vyrovnávací clo (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), se EBB, indonéská vláda a všichni čtyři indonéští vyvážející výrobci písemně vyjádřili k prozatímním zjištěním.

(7) Stranám, které o to požádaly, byla poskytnuta možnost slyšení. Uskutečnila se slyšení s EBB, indonéskou vládou a všemi čtyřmi indonéskými vyvážejícími výrobci.

(8) Komise uvážila připomínky předložené zúčastněnými stranami a zabývala se jimi, jak je podrobně uvedeno v tomto nařízení.

(9) Komise všechny zúčastněné strany informovala o podstatných skutečnostech a úvahách, na jejichž základě je zamýšleno uložit konečné vyrovnávací clo na dovoz bionafty pocházející z Indonésie do Unie (dále jen „poskytnutí konečných informací“).

(10) Po poskytnutí konečných informací předložily EBB, indonéská vláda a tři ze čtyř indonéských vyvážejících výrobců písemně svá stanoviska ke konečným zjištěním. Komise uvedla, že podání indonéské vlády a dvou vyvážejících výrobců byla v podstatě stejná, a v tomto nařízení budou dotyčné připomínky k poskytnutí konečných informací shrnuty jako připomínky indonéské vlády.

(11) Stranám, které o to požádaly, byla poskytnuta možnost slyšení. Po poskytnutí konečných informací se uskutečnila slyšení s EBB, indonéskou vládou a dvěma ze čtyř indonéských vyvážejících výrobců.

(12) Ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací indonéská vláda a dva vyvážející výrobci uvedli, že nebylo respektováno jejich právo na obhajobu, zejména co se týká výpočtů cenového podbízení a sdělení kontrolních čísel výrobků (PCN) výrobního odvětví Unie, která byla použita ve výpočtech, zúčastněným stranám, vstupního materiálu použitého ve směsích výrobního odvětví Unie a bodu filtrovatelnosti (dále jen „CFPP“) (4) u prodeje výrobního odvětví Unie.

(13) Indonéská vláda a dva ze čtyř indonéských vyvážejících výrobců požádali o slyšení za přítomnosti úředníka pro slyšení a toto slyšení se uskutečnilo dne 14. října 2019.

(14) Všechny tyto body byly projednány v poskytnutých konečných informacích a během slyšení, která se konala po poskytnutí konečných informací, byly indonéské vládě vysvětleny.

(15) Komise uvážila připomínky předložené zúčastněnými stranami po poskytnutí konečných informací a zabývala se jimi, jak je podrobně uvedeno v tomto nařízení.

1.4. Období šetření a posuzované období

(16) Jelikož ohledně období šetření a posuzovaného období nebyly předloženy žádné připomínky, byl 13. bod odůvodnění prozatímního nařízení potvrzen.

2. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK

2.1. Tvrzení týkající se definice výrobku

(17) Po vyhlášení prozatímního nařízení skupina Wilmar, vyvážející výrobce v Indonésii, tvrdila, že by se její vývoz frakcionovaných methylesterů neměl považovat za vývoz dotčeného výrobku. Podle skupiny Wilmar bylo toto tvrzení předloženo ve stanovené lhůtě, jelikož bylo uvedeno v příloze I formuláře pro výběr vzorku.

(18) Tvrzení však nebylo předloženo zvlášť, a proto nebylo ostatními zúčastněnými stranami až do obdržení připomínek k prozatímnímu nařízení zaznamenáno.

(19) Komise zjistila, že stejné tvrzení bylo během předchozího antidumpingového šetření týkajícího se dovozu bionafty z Indonésie předloženo týmž vyvážejícím výrobcem na základě stejných informací a bylo zamítnuto jak v prozatímním nařízení (5), tak i v konečném nařízení (6) (dále jen „původní šetření“).

(20) V tomto šetření Komise opět zamítla žádost o vyloučení výrobků ze stejných tří důvodů, jaké byly uvedeny v předchozím antidumpingovém nařízení, a to následovně.

(21) Za prvé, frakcionované methylestery jsou methylestery mastných kyselin a lze je použít pro bionaftu. V tomto smyslu může být bionafta deklarovaná pro jiné použití než palivo použita jako palivo, neboť má stejné fyzikální a technické vlastnosti.

(22) Za druhé, bez chemické analýzy v přístavu dovozu je obtížné rozlišit jeden methylester mastných kyselin od jiného.

(23) Za třetí, ačkoli frakcionované methylestery nesplňují evropskou normu (EN 14214), mohou být smíchány s jinou bionaftou za účelem vytvoření směsi, která normu splňuje.

(24) Skupina Wilmar Komisi rovněž požádala, aby potvrdila, že frakcionované methylestery mohou v zásadě využít celní režim konečného užití s osvobozením od cla, pokud společnost může ke spokojenosti vnitrostátního celního orgánu prokázat, že konečným užitím frakcionovaného methylesteru není použití jako palivo.

(25) Komise konstatovala, že určitému dovozu frakcionovaných methylesterů bylo uděleno pozastavení cel, které podléhá celnímu dohledu nad konečným užitím, jak je uvedeno v nařízení Rady (EU) 2018/2069 (7). Toto osvobození se však týká pouze všeobecných cel společného celního sazebníku a není jím dotčeno použití vyrovnávacích cel. Komise proto zamítla žádost o osvobození konečného užití od cla, co se se týká uplatnění vyrovnávacích cel.

(26) Po poskytnutí konečných informací skupina Wilmar opět požádala o osvobození na základě konečného užití od vyrovnávacího cla u vývozu frakcionovaných methylesterů. Nebyly poskytnuty žádné nové informace ani uvedeny důvody, proč by se osvobození na základě konečného užití mělo týkat i osvobození od vyrovnávacího cla, a toto tvrzení bylo proto zamítnuto. Komise nezjistila žádný platný důvod pro vyloučení frakcionovaných methylesterů z definice výrobku. Pouhá skutečnost, že by skupina Wilmar mohla použít frakcionované methylestery při jiných použitích než v palivu, neznamená, že tento typ výrobku musí být vyloučen z rozsahu tohoto šetření.

(27) Jelikož s ohledem na definici výrobku nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrdila Komise závěry uvedené v 31. až 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.

3. SUBVENCOVÁNÍ

3.1. Podpora vlády poskytovaná odvětví výroby bionafty prostřednictvím přímého převodu finančních prostředků z fondu na podporu pěstování palmy olejné (Oil Palm Plantation Fund)

3.1.1. Finanční příspěvek

(28) Po poskytnutí prozatímních informací indonéská vláda tvrdila, že Komise neprokázala existenci finančního příspěvku ve prospěch vyvážejících výrobců.

(29) Indonéská vláda i všichni vyvážející výrobci tvrdili, že fond na podporu pěstování palmy olejné (Oil Palm Plantation Fund, dále jen „OPPF“) je financován výhradně výběrem vývozní dávky ze surového palmového oleje a jeho derivátů a z velké části samotnými výrobci bionafty. Indonéská vláda mimoto uvedla, že vývozní dávku odvádějí vyvážející výrobci přímo do fondu OPPF před vývozem zboží. Podle indonéské vlády proto nejsou ze souhrnného rozpočtu státu čerpány žádné finanční prostředky, a tudíž finanční příspěvek neexistuje.

(30) Komise v tomto ohledu zopakovala, že (jak je uvedeno v 56. až 61. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) agentura pro správu fondu na podporu pěstování palmy olejné (dále jen „agentura pro správu fondu“) jedná jako veřejnoprávní subjekt ve smyslu čl. 2 písm. b) základního nařízení ve spojení s čl. 3 odst. 1 písm. a) bodem i) základního nařízení a v souladu s příslušnou judikaturou WTO. Finanční prostředky, které využívá agentura pro správu fondu, proto představují veřejné prostředky.

(31) Během inspekce na místě v prostorách indonéské vlády se Komise snažila získat a ověřit důkazy na podporu tvrzení indonéské vlády, že finanční prostředky fondu OPPF nejsou součástí státního rozpočtu. Indonéská vláda však nemohla tyto důkazy poskytnout.

(32) Indonéská vláda místo toho předložila důkazy prokazující, že vyvážející výrobci skutečně hradí vývozní dávku před vývozem svého zboží. Nemohla však poskytnout žádné údaje o tom, že tyto platby jsou prováděny na zvláštní účet fondu OPPF, který je oddělený od souhrnného státního rozpočtu, a je tudíž zabráněno tomu, aby byly platby získané z vývozní dávky ze surového palmového oleje a jeho derivátů převedeny do souhrnného státního rozpočtu a použity k jinému účelu, který indonéská vláda považuje za vhodný. Mimoto nic nenasvědčuje tomu, že fond OPPF vede oddělené účetnictví pro výběr vývozních dávek z bionafty a jiných produktů (včetně surového palmového oleje). To znamená, že finanční prostředky, které má agentura pro správu fondu k dispozici, nejsou závislé na vyvážejících výrobcích bionafty, kteří předtím odvedli příslušnou dávku, jelikož indonéská vláda již mohla vybrat jiné veřejné příjmy uložením vývozních dávek na jiné produkty. Jelikož nebyly k dispozici další důkazy prokazující opak, Komise potvrdila zjištění uvedená v 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.

(33) Komise dále uvedla, že indonéská vláda ani žádný z vyvážejících výrobců nezpochybnili hodnocení fondu OPPF jako veřejnoprávního subjektu. Jelikož indonéská vláda nepředložila přesvědčivé důkazy o opaku, považují se finanční prostředky, které má fond OPPF k dispozici, za veřejné prostředky, a jsou tudíž čerpány z vládních zdrojů (např. povinná vývozní dávka).

(34) Indonéská vláda a všichni vyvážející výrobci dále tvrdili, že Komise pochybila, když analyzovala platby fondu OPPF odděleně, a nikoli jako součást platby provedené indonéskou vládou při nákupu bionafty. Indonéská vláda a všichni vyvážející výrobci rovněž uvedli, že Komise tento režim chybně kvalifikovala jako grant, neboť jej lze považovat nanejvýš za nákup zboží vládou za cenu vyšší než přiměřenou.

(35) Z níže uvedených důvodů Komise zamítla tvrzení, že posuzovala platby provedené fondem OPPF odděleně a že by se program měl považovat za nákup zboží (bionafty) indonéskou vládou.

(36) Komise zjistila, že bionaftu nenakupuje indonéská vláda, nýbrž že ji nakupují vybraní výrobci směsí (společnosti Pertamina a AKR). Indonéská vláda nemá prostřednictvím fondu OPPF s výrobci bionafty žádný smluvní vztah v souvislosti s nákupy a za finanční prostředky, které vyplácí výrobcům bionafty, nic nedostává. Ani jedna ze zúčastněných stran během šetření neuvedla, že indonéská vláda má smluvní vztah s výrobci bionafty.

(37) Platné právní předpisy dodavatelům bionafty, kteří jsou ochotni se tohoto programu zúčastnit, nařizují, aby dodávali methylester palmového oleje (dále jen „PME“) subjektům Petrofuel (viz 45. a 46. bod odůvodnění prozatímního nařízení), Pertamina nebo AKR, které jej poté přimíchávají do minerální nafty, aby získaly naftu B20. Platné právní předpisy přiznávají výrobcům bionafty účastnícím se programu právo obdržet a) platbu za bionaftu od výrobců směsí a b) další finanční prostředky z fondu OPPF. Výrobci bionafty nemají vůči indonéské vládě ani fondu OPPF žádné smluvní povinnosti kromě povinnosti dodržovat pověření udělené v souladu s příslušnými pravidly, za kterou dostávají náhradu. Vzhledem k neexistenci vzájemné smluvní povinnosti nejsou tudíž finanční prostředky vyplacené fondem OPPF protiplněním na základě smluvního vztahu (jako je nákup bionafty vládou za určitou cenu). Jednoduše řečeno, indonéská vláda každého výrobce bionafty účastnícího se programu pověřuje prodejem konkrétního množství bionafty společnosti Pertamina nebo AKR za stanovenou cenu (referenční cena minerální nafty) a výrobcům bionafty poskytuje přímo další finanční prostředky. Jelikož účelem a kontextem programu je vybízet k používání bionafty na domácím trhu, nenakupuje indonéská vláda bionaftu přímo a poté ji nepoužívá pro vládní účely, ani ji dále neprodává na trhu. Indonéská vláda místo toho podporuje prodej bionafty poskytováním dodatečných finančních prostředků výrobcům bionafty také v rámci transakcí, na nichž se podílejí soukromé hospodářské subjekty (jako AKR). Indonéská vláda ani vyvážející výrobci neposkytli důkazy, které by prokazovaly, že společnosti Pertamina a AKR jsou v tomto ohledu veřejnoprávními subjekty. Jedná se o hospodářské subjekty, které se tohoto programu účastní dobrovolně.

(38) Komise proto program přezkoumala v tomto kontextu a zjistila, že vyplacení finančních prostředků z fondu OPPF ve prospěch výrobců bionafty nelze považovat za platby splatné na základě kupní smlouvy mezi indonéskou vládou a výrobci bionafty, nýbrž že se jedná o přímý převod finančních prostředků, jak je uvedeno v 69. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.

(39) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, skupina Wilmar, společnosti PT Pelita Agung Agrindustri a PT Permata Hijau Palm Oleo (dále společně jen „skupina Permata“) a společnost PT Ciliandra Perkasa tvrdily, že platby z fondu OPPF nelze považovat za finanční příspěvek. Podle indonéské vlády je důvodem skutečnost, že fond OPPF je financován výběrem vývozní dávky z palmového oleje a jeho derivátů, a mělo by se tudíž mít za to, že je financován ze soukromých zdrojů.

(40) Komise konstatovala, že toto tvrzení předložila indonéská vláda již po prozatímních opatřeních a že se jím Komise zabývala (30. až 33. bod odůvodnění). Na podporu svých opakovaných argumentů nepředložily strany žádné nové důkazy. Komise proto potvrdila závěry uvedené ve zmíněných bodech odůvodnění, a toto tvrzení proto zamítla.

(41) Indonéská vláda, společnost PT Ciliandra Perkasa a skupina Permata dodatečně tvrdily, že Komise pochybila, když potvrdila zjištění, že finanční prostředky fondu OPPF jsou veřejné prostředky, a nikoli prostředky ze soukromých zdrojů, a to z důvodů uvedených v 32. bodě odůvodnění. Podle indonéské vlády je důvodem skutečnost, že platná ustanovení nařízení ministra financí č. 133/2015 a nařízení prezidenta č. 66 z roku 2018 stanoví, že 1) fond OPPF je financován výhradně výběrem vývozní dávky a 2) tyto finanční prostředky se použijí pouze na konkrétní platby, včetně grantů vyplácených výrobcům bionafty.

(42) Jak je objasněno v 31. bodě odůvodnění, během inspekce na místě požádala Komise indonéskou vládu o předložení důkazů o tom, jak jsou v rozpočtu zaúčtovány platby vývozní dávky. Indonéská vláda nepředložila žádný důkaz na podporu svého tvrzení, že finanční prostředky fondu OPPF nejsou součástí státního rozpočtu.

(43) Výše uvedené skutečnosti nejsou každopádně relevantní pro vyvození závěru, že finanční prostředky fondu OPPF představují veřejné prostředky, jak je objasněno v 63. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Finanční prostředky se vybírají na základě povinné vývozní dávky. Na rozdíl od situace, kdy se soukromé hospodářské subjekty svobodně rozhodnou vybírat soukromé finanční prostředky pro konkrétní použití, ukládá indonéská vláda některým výrobcům (mimo jiné výrobcům bionafty) povinnost hradit vývozní dávku.

(44) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, společnost PT Ciliandra Perkasa, skupina Permata a skupina Wilmar tvrdily, že se Komise dopustila chyby při hodnocení plateb fondu OPPF jako grantu, zatímco by se tyto platby měly považovat za nákup bionafty. Podle respondentů Komise dále pochybila v tom, když tvrdila, že mezi výrobci bionafty a fondem OPPF neexistuje žádný smluvní vztah. Na podporu tohoto tvrzení předložila skupina Wilmar kopie svých smluv s fondem OPPF. Podle indonéské vlády by se měly platby z fondu OPPF považovat za protiplnění za nákup zboží (konkrétně bionafty), jelikož společnost Pertamina je ve vlastnictví státu, a proto by se měla považovat za jeden hospodářský subjekt spolu s indonéskou vládou, která je konečným odběratelem bionafty.

(45) Komise měla za to, že smlouvy měly být předloženy dříve za účelem náležitého ověření. Komise sice uznala, že mezi fondem OPPF a výrobci bionafty existují platné smlouvy, uvedla však, že podle informací poskytnutých indonéskou vládou nezakládají tyto smlouvy smluvní povinnost výrobců bionafty vůči fondu OPPF. Podle vysvětlení indonéské vlády tyto smlouvy spíše pouze znovu potvrzují právní povinnost fondu OPPF uhradit rozdíl mezi cenou, kterou zaplatili výrobci směsí, a referenční cenou bionafty, jakmile příslušný výrobce bionafty dodá bionaftu společnosti Pertamina. Důležité je, že nikde v těchto smlouvách není uvedeno, že indonéská vláda nakupuje bionaftu a že se platby uskutečňují z tohoto důvodu. Právě naopak, platná smlouva mezi fondem OPPF a výrobci bionafty neodkazuje na nákup bionafty uskutečněný indonéskou vládou, nýbrž obsahuje pouze podmínky, za nichž indonéská vláda vyplácí výrobcům bionafty tzv. „prostředky na financování bionafty“. Přesněji řečeno, smlouvy stanoví, že fond OPPF poskytuje výrobcům bionafty finanční prostředky poté, co dodali bionaftu jednomu z výrobců směsí a tato dodávka byla ověřena.

(46) Komise uvedla, že existence smluv mezi fondem OPPF a výrobci bionafty nemění závěr Komise, že platby z fondu OPPF představují grant. Důvodem je skutečnost, že jedinými smlouvami se vzájemnými závazky (tj. dodáním zboží a uhrazením příslušné ceny) jsou platné smlouvy mezi společností Pertamina a dodavateli bionafty. Komise tudíž toto tvrzení zamítla.

(47) Z níže uvedených důvodů se Komise rovněž domnívala, že tvrzení, že by se společnost Pertamina a indonéská vláda měly pokládat za jeden hospodářský subjekt, nelze přijmout.

(48) Jak je uvedeno v 53. až 54. bodě odůvodnění, kromě toho, že je společnost Pertamina ve vlastnictví státu, neexistují žádné jiné důkazy, že tato společnost je veřejnoprávním subjektem, a tudíž součástí vlády. Ve svém tvrzení indonéská vláda mimoto nezmínila, že společnost Pertamina není jediným výrobcem směsí, na nějž se vztahuje pověření k přimíchávání, nýbrž že během období šetření se toto pověření vztahovalo i na společnost AKR. Jak je objasněno v 37. bodě odůvodnění, AKR je soukromá společnost. Společnosti AKR i Pertamina plní pověření k přimíchávání podle stejných právních nástrojů a v rámci téhož systému. Na základě pověření k přimíchávání proto indonéská vláda nenakupuje bionaftu, ledaže se domnívá, že by se za součást téhož hospodářského subjektu měla pokládat i společnost AKR.

(49) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem trvala Komise na svém závěru, že společnost Pertamina, přestože je ve vlastnictví státu, působí jako účastník trhu, který nakupuje bionaftu od výrobců bionafty za účelem jejího přimíchání do minerální nafty, a tuto směs pak společnost Pertamina prodává.

(50) Komise proto trvala rovněž na svém závěru, že platby agentury pro správu fondu OPPF představují grant. Jak indonéská vláda objasnila, v platných právních předpisech ani ve smlouvách mezi fondem OPPF a výrobci směsí neexistují vzájemné povinnosti. V rámci celé struktury pověření k přimíchávání jsou jedinými vzájemnými povinnostmi povinnosti mezi výrobci bionafty (kteří mají povinnost dodávat bionaftu) a výrobci směsí (kteří mají povinnost uhradit příslušnou cenu). Podle názoru Komise proto agentura pro správu fondu OPPF vyplácí finanční prostředky, aniž by na oplátku cokoli očekávala. Platby z fondu OPPF se tudíž považují za granty.

(51) Skupina Wilmar, skupina Permata a společnost PT Ciliandra Perkasa dále tvrdily, že by se společnost Pertamina, která je zcela ve vlastnictví státu, měla považovat za veřejnoprávní subjekt. Žádný z respondentů nepředložil žádné důkazy na podporu tohoto tvrzení.

(52) Komise uvedla, že pokud by se společnost Pertamina měla pro účely tohoto šetření pokládat za veřejnoprávní subjekt (nakupující bionaftu společně s agenturou pro správu fondu OPPF), měla indonéská vláda předložit toto tvrzení v počáteční fázi šetření a měla společnosti Pertamina nařídit, aby spolupracovala a zúčastnila se šetření.

(53) Komise se mimoto domnívala, že státní vlastnictví samo o sobě neodpovídá pojmu „veřejnoprávní subjekt“. Jak již bylo objasněno v 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, Odvolací orgán WTO ve zprávě ve věci Spojené státy – antidumpingové a vyrovnávací clo (na výrobky z Číny) konstatoval, že se „veřejnoprávním subjektem“ rozumí entita, která „má či vykonává vládní pravomoci nebo je jimi pověřena“ (8). Pouhé formální indicie o kontrole (jako je vlastnictví státu) nepostačují ke zjištění, že se jedná o veřejnoprávní subjekt (9).

(54) Žádná ze stran nedoložila svá tvrzení podrobným rozvedením toho, jak je společnost Pertamina pověřena vládními pravomocemi. Komise podotkla, že společnost Pertamina, stejně jako společnost AKR, musí plnit povinnosti vyplývající z pověření k přimíchávání. Plnění právního požadavku však neznamená, že dotyčný subjekt je pověřen vládními pravomocemi. Společnost Pertamina (stejně jako společnost AKR) navíc pouze nakupuje bionaftu a nehraje žádnou roli při vyplácení grantu ve prospěch výrobců bionafty.

(55) Komise rovněž uvedla, že se stejné pověření vztahuje i na soukromou společnost AKR, která má stejné povinnosti jako společnost Pertamina. Pokud by se uplatnila tvrzení respondentů, neměla by Komise jinou možnost, než konstatovat, že rovněž společnost AKR je veřejnoprávním subjektem, který je pověřen vládními pravomocemi. Žádný z respondentů však v rozporu s vlastním odůvodněním takovéto tvrzení nepředložil. Strany se ve skutečnosti nevyjadřují k tomu, nakolik je jejich tvrzení ohledně společného nákupu bionafty společností Pertamina a fondem OPPF v souladu s tím, že se systém vztahuje i na společnost AKR v soukromém vlastnictví. Komise proto toto tvrzení odmítla.

(56) Skupina Wilmar dále tvrdila, že i kdyby se společnost Pertamina nepovažovala za veřejnoprávní subjekt, výrobci směsí jsou indonéskou vládou pověřeni a usměrněni, aby nakupovali bionaftu jménem vlády, a/nebo dodavatelé bionafty jsou pověřeni nebo usměrněni, aby prodávali bionaftu výrobcům směsí. Skupina Wilmar nepředložila na podporu tohoto tvrzení žádné důkazy. Z dostupných důkazů spíše vyplývá, že během období šetření existoval program, do něhož jsou výrobci směsí a dodavatelé bionafty ochotni se zapojit v situaci, kdy indonéská vláda ukládá určité požadavky týkající se přimíchávání a finančně zasahuje, aby snížila zátěž plynoucí z pověření k přimíchávání.

(57) Komise konstatovala, že pouhá existence závazku týkajícího se přimíchávání ukládá právní povinnost nakupovat bionaftu, neznamená však, že indonéská vláda nakupuje bionaftu na trhu. Indonéská vláda pouze stanoví procentní podíl PME, který má být smíchán s minerální naftou. Indonéská vláda PME nenakupuje, ani nemá v úmyslu jej nakupovat.

(58) Komise toto tvrzení tudíž rovněž zamítla.

3.1.2. Výhoda

(59) Všichni vyvážející výrobci tvrdili, že i kdyby bylo správné hodnocení Komise pokládající platby obdržené z fondu OPPF za grant, dopustila se Komise pochybení tím, že se domnívala, že existuje výhoda.

(60) Stručně řečeno, vyvážející výrobci tvrdili, že jelikož je fond OPPF financován výhradně z vývozní dávky, kterou hradí mimo jiné výrobci bionafty, není výrobcům bionafty poskytována výhoda, jelikož platí do fondu více, než kolik z něj dostávají. Podle vyvážejících výrobců je fond OPPF financován soukromě, a Komise by proto měla odečíst částky odvedené do fondu OPPF na úrovni skupiny. Vyvážející výrobci rovněž tvrdili, že by Komise měla odečíst částku odvedené dávky při vývozu každého produktu, na nějž se dávka vztahuje, a nikoli částku dávky uhrazené při vývozu bionafty.

(61) Z níže uvedených důvodů Komise s tímto tvrzením nesouhlasila.

(62) Komise za prvé zjistila, že podle platných předpisů musí dávku hradit všechny společnosti v hodnotovém řetězci surového palmového oleje, včetně výrobců bionafty. Stejně jako v případě obecného zdanění nemají podniky působící v hodnotovém řetězci surového palmového oleje na výběr, zda budou či nebudou přispívat do fondu OPPF, a proto nelze tvrdit, že tento fond je financován soukromě. Fond OPPF je místo toho financován prostřednictvím běžné činnosti indonéské vlády při výběru daňových a veřejných příjmů. Indonéská vláda ve skutečnosti nepředložila žádné důkazy, které by prokazovaly, že příjmy získané prostřednictvím vývozní dávky jsou přímo zaúčtovány na zvláštním účtu fondu OPPF na rozdíl od souhrnného státního rozpočtu. Odečtení vývozních dávek uhrazených výrobci bionafty za účelem zjištění existence výhody by proto nebylo vhodné stejně jako odečtení všech daní odvedených příjemci.

(63) Komise za druhé uvedla, že tvrzení, že výrobci bionafty platí do fondu OPPF více, než kolik z něj skutečně obdrželi, není každopádně věcně správné. Toto tvrzení se ve skutečnosti zakládá na celkové vývozní dávce zaplacené na úrovni skupiny za všechny produkty, na něž se vývozní dávka vztahuje. Při zohlednění pouze dávky uhrazené vyvážejícími výrobci (jednotlivě, nikoli jejich skupinou) z bionafty jsou však částky odvedené do fondu OPPF nižší než částky obdržené v rámci grantových plateb fondu OPPF.

(64) Indonéská vláda a vyvážející výrobci, skupina Wilmar, skupina Permata a společnost PT Ciliandra Perkasa, dále uvedli, že se Komise dopustila pochybení, když dospěla k závěru, že tento program poskytuje výrobcům bionafty výhodu. Důvodem je skutečnost, že bez plateb fondu OPPF by výrobci směsí byli nuceni nakupovat bionaftu za referenční cenu bionafty. Výrobci bionafty by tak dostávali stejnou peněžní částku, jakou dostávají v současnosti, a nejsou na tom tudíž lépe, než kdyby byla situace jiná.

(65) Komise s tímto tvrzením nesouhlasila. Komise dospěla k závěru, že správným hypotetickým srovnávacím scénářem není to, že by v případě neexistence fondu OPPF výrobci směsí platili referenční cenu bionafty. Jedním z politických cílů fondu OPPF a samotným účelem pověření k přimíchávání je podpora používání bionafty v Indonésii (na rozdíl od používání minerální nafty). Jelikož je cena minerální nafty obvykle nižší než cena bionafty, indonéská vláda zasahuje, aby výrobcům bionafty usnadnila prodej bionafty. Tyto platby zároveň přispívají k plnění závazných požadavků na přimíchávání. Samotná existence fondu OPPF prokazuje, že běžné tržní podmínky nepodporují referenční cenu bionafty, která se používá k vyrovnání transakcí mezi společnostmi Pertamina/AKR a výrobci bionafty. Bez pověření k přimíchávání by tudíž výrobci směsí neměli vůbec žádnou pobídku k nákupu bionafty. Bez fondu OPPF a jeho plateb by proto prodej bionafty na domácím trhu neexistoval. Výrobci bionafty by museli soutěžit s výrobci minerální nafty. Nebýt fondu OPPF a programu zavedeného indonéskou vládou neobdrželi by výrobci bionafty dodatečné finanční prostředky do výše referenční ceny bionafty stanovené indonéskou vládou.

(66) Podle názoru Komise by podle správného hypotetického srovnávacího scénáře na tom byli výrobci bionafty během období šetření i po něm hůře. Pro výrobce bionafty pověření k přimíchávání ve skutečnosti znamená, že mají předvídatelný a spolehlivý zdroj příjmů prostřednictvím zaručeného prodeje. Celkové příjmy z prodeje na domácím trhu, tj. částku vyplacenou výrobci směsí a grant poskytnutý fondem OPPF, mimoto stanoví indonéská vláda předem, což dodavatele bionafty účinně chrání před běžným kolísáním cen, jemuž by jinak čelili na volném trhu za předpokladu, že by takovýto trh existoval.

(67) Komise se v tomto ohledu také domnívala, že výpočet referenční ceny bionafty hrazené nezávislým dodavatelům neodráží poptávku a nabídku za běžných tržních podmínek bez zásahu vlády. Společnost Pertamina není bez ohledu na to, zda obdržela výhodu, či nikoli, ve skutečnosti ochotna platit za bionaftu referenční cenu, nýbrž pouze nižší cenu. Toto zjištění potvrdila rovněž indonéská vláda během inspekce na místě, když uvedla, že pokud by společnost Pertamina nakupovala bionaftu za referenční cenu bionafty, byla by ztrátová. Toto tvrzení dokládá, že za nenarušených tržních podmínek by tržní cena bionafty byla podstatně nižší než referenční cena bionafty, jakou v současné době stanovila indonéská vláda.

(68) Z tvrzení indonéské vlády Komise vyvodila, že by žádný kupující – stejně jako společnost Pertamina – nebyl schopen vykonávat ziskovou činnost, pokud by cenou bionafty byla referenční cena stanovená indonéskou vládou. V Indonésii by se proto neprodávala žádná bionafta, a výrobci bionafty by tudíž neměli žádné příjmy, nebo by byly ceny bionafty nižší než úroveň stanovená indonéskou vládou. Jelikož v Indonésii indonéská vláda stanoví a uplatňuje povinnost týkající se přimíchávání (viz 49. a 50. bod odůvodnění prozatímního nařízení), je první scénář velmi nepravděpodobný. Komise se tudíž domnívala, že pokud by režim, který je předmětem analýzy, neexistoval, je nejpravděpodobnějším hypotetickým srovnávacím scénářem to, že by ceny bionafty byly nižší.

(69) Komise zejména zjistila, že referenční ceny, které indonéská vláda používá ke stanovení výše grantu vyplaceného fondem OPPF, neodrážejí tržní cenu, jelikož vzorec pro jejich výpočet se nezakládá na nezkreslené situaci na trhu. Důvodem je skutečnost, že na straně jedné je narušen celý trh, předcházející i navazující, a nemůže být proto reprezentativní pro obvyklé, konkurenční tržní podmínky. Komise se na druhou stranu domnívala, že výše nákladů na přeměnu vypočítaná indonéskou vládou v rámci vzorce používaného k výpočtu referenční ceny bionafty (průměrná cena surového palmového oleje na domácím trhu a poplatek za zpracování ve výši 100 USD za tunu, který se k ní připočítává) je příliš vysoká. Komise ověřila skutečné náklady na zpracování u některých vyvážejících výrobců a zjistila, že výpočet indonéské vlády tyto náklady nadhodnocuje. V období šetření činily skutečné náklady na zpracování v průměru 60 USD až 80 USD za tunu (10).

(70) I za předpokladu, že by Komise souhlasila s tvrzením, že kombinované platby výrobců směsí a fondu OPPF představují úhradu ceny bionafty (což není pravda), musela by nicméně dospět k závěru, že „cena“ placená dodavatelům bionafty je nadměrná.

(71) Komise proto vyvodila závěr, že existence programu zajišťuje, že se výrobci bionafty nacházejí v lepší situaci, než v jaké by byli jinak, a poskytuje jim tudíž výhodu.

(72) Indonéská vláda a všichni vyvážející výrobci rovněž tvrdili, že i kdyby výhoda existovala, byla by zcela přenesena na výrobce směsí (společnosti Pertamina a AKR). Důvodem je skutečnost, že výrobci bionafty údajně dostávají tržní cenu bionafty, zatímco výrobci směsí mají prospěch z jejího pořizování za nižší cenu (tj. za referenční cenu minerální nafty).

(73) Komise s tímto tvrzením nesouhlasila. Jak již bylo projednáno v 195. až 201. bodě odůvodnění prozatímního nařízení a rovněž v 67. bodě odůvodnění, Komise zastávala názor, že v Indonésii neexistuje skutečná tržní cena bionafty, jelikož indonéská vláda reguluje a narušuje celý hodnotový řetězec surového palmového oleje a bionafty. Komise každopádně zjistila, že jedinou cenou, která na trhu existuje, je cena hrazená výrobci směsí (tj. referenční cena minerální nafty).

(74) Pokud jde o tvrzení, že program zvýhodňuje výrobce směsí, kteří za bionaftu, kterou pořizují, nakonec platí nižší cenu, Komise uvedla, že otázka, zda má z tohoto programu prospěch (také) společnost Pertamina nebo AKR, není předmětem tohoto šetření, jelikož se nejedná o vyvážející výrobce dotčeného výrobku.

(75) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, společnost PT Ciliandra Perkasa, skupina Permata a skupina Wilmar uvedly, že se Komise dopustila pochybení, když dospěla k závěru, že fond OPPF poskytuje výrobcům bionafty výhodu, jelikož: a) hypotetický srovnávací scénář stanovený Komisí není správný, neboť se má za to, že bez fondu OPPF by výrobci bionafty získali za svou bionaftu nižší cenu. Podle indonéské vlády by v případě, že by neexistovaly fond OPPF ani právní povinnost uložená výrobcům, která se týká prodeje bionafty na domácím trhu, výrobci bionafty jednoduše maximalizovali svůj zisk a prodávali by bionaftu na vývozním trhu, a b) náklady na přeměnu, které indonéská vláda použila ve vzorci pro výpočet referenční ceny bionafty, nejsou nadměrné, jelikož se jedná o prodejní, režijní a správní náklady a zisk.

(76) Komise posoudila hypotetický srovnávací scénář uvedený v poskytnutých konečných informacích, který je objasněn v 65. bodě odůvodnění. Komise však měla za to, že tvrzení indonéské vlády dále potvrzuje, že fond OPPF poskytuje výrobcům bionafty výhodu. Tvrzení indonéské vlády se zakládá na dvou hlavních prvcích: 1) výrobci bionafty nemají právní povinnost prodávat bionaftu na domácím trhu a 2) výrobci bionafty jsou racionálně jednajícími hospodářskými subjekty, které usilují o maximalizaci svého zisku.

(77) Komise tyto dva prvky předložené indonéskou vládou nezpochybnila. Podle názoru Komise je skutečnost, že i přes neexistenci právní povinnosti tak činit se racionálně jednající hospodářské subjekty jako výrobci bionafty rozhodnou účastnit programu OPPF, názorným a nezpochybnitelným důkazem toho, že se jedná o nejlepší možnost podnikání.

(78) Pokud (jak tvrdila indonéská vláda a Komise nemá důvod toto zpochybnit) „výrobci bionafty v soukromém vlastnictví (z nichž jsou mnozí součástí nadnárodních skupin) usilují o maximalizaci zisku“ (11), pak to znamená, že účast v programu OPPF je nejziskovějším způsobem podnikání, který mají k dispozici. V případě jakéhokoli hypotetického srovnávacího scénáře by se tudíž výrobci bionafty nacházeli v méně výhodném postavení. Pokud by tomu tak nebylo, každý racionálně jednající hospodářský subjekt, který nepodléhá žádným právním omezením, by zvolil tuto ziskovější možnost, místo aby se rozhodl pro účast v režimu.

(79) Komise proto vyvodila závěr, že výrobci bionafty jsou na tom v rámci tohoto režimu lépe bez ohledu na alternativní hypotetický srovnávací scénář. Komise tudíž potvrdila svůj závěr, že fond OPPF poskytuje výrobcům bionafty výhodu.

(80) Co se týká tvrzení indonéské vlády, že náklady na přeměnu použité ve vzorci pro výpočet referenční ceny bionafty nejsou nadměrné, Komise uvedla, že se domnívá, že platby z fondu OPPF pro výrobce bionafty představují grant a nejsou součástí protiplnění za nákup bionafty. Podle názoru Komise tudíž pro určení existence výhody není podstatné, zda jsou tyto náklady na přeměnu nadměrné, či nikoli.

(81) I kdyby se Komise řídila argumentací indonéské vlády, že v tomto případě výhoda neexistuje, neboť platby z fondu OPPF představují protiplnění za nákup bionafty, každopádně zjistila, že se výše nákladů na přeměnu pravidelně nemění a že je stanovena na 100 USD za tunu od 21. března 2016. Komise uznala, že indonéská vláda během inspekce na místě tvrdila, že náklady na přeměnu jsou každoročně revidovány. Komise se však domnívala, že výsledek této revize neodráží situaci na trhu, jelikož výše nákladů na přeměnu je vyšší než skutečné náklady vynaložené výrobci bionafty, jak je objasněno v 69. bodě odůvodnění.

(82) Indonéská vláda také tvrdila, že rozpětí nákladů na přeměnu získané Komisí nepovažuje za reprezentativní. Komise v tomto ohledu nejprve uvedla, že indonéská vláda nepředložila na podporu svého tvrzení žádné faktické důkazy. Komise za druhé konstatovala, že tyto náklady ověřila během inspekcí na místě, které se uskutečnily v prostorách některých výrobců bionafty. V zájmu jasnosti se uvádí, že Komise za účelem získání těchto nákladů odečetla hodnotu glycerinu vyprodukovaného v procesu rafinace surového palmového oleje na bionaftu (12).

(83) Na základě výše uvedených skutečností by výhoda ve prospěch výrobců bionafty existovala i za předpokladu, že by Komise souhlasila s tvrzením indonéské vlády, že platby z fondu OPPF představují protiplnění za nákup bionafty, což není pravda. Kdyby pověření k přimíchávání neexistovalo, nezískali by výrobci bionafty z fondu OPPF náhradu v plné výši.

(84) Skupina Wilmar dodatečně tvrdila, že stanovená referenční cena domácí indonéské bionafty zohledňuje a úzce sleduje dynamiku nezkresleného trhu. Komise zjistila, že indonéský domácí trh s bionaftou je zcela regulovaný, od ceny surového palmového oleje po cenu bionafty a poptávku po ní. Dodavatelé bionafty musí prodávat určitá množství za určitou cenu, která je vypočítána podle předem stanoveného vzorce, a to na základě prvků, které nejsou v souladu se situací na trhu. Komise proto trvala na svém závěru, že referenční cena stanovená indonéskou vládou neodráží cenu, která by existovala za nezkreslených tržních podmínek. Důvodem je zejména skutečnost, že se Komise domnívala, že jediným spolehlivým zástupným indikátorem nezkreslené ceny na domácím trhu je cena, kterou platí výrobci směsí. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

(85) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda a skupina Wilmar tvrdily, že se Komise dopustila chyby, když nepovažovala za relevantní skutečnost, že fond OPPF poskytuje výhodu rovněž výrobcům směsí. Podle indonéské vlády samotná skutečnost, že fond OPPF má zvýhodňovat (rovněž) výrobce směsí, znamená, že platbu z něj nelze považovat za grant.

(86) Jak je uvedeno v 64. až 74. bodě odůvodnění, Komise se domnívala, že to, zda výrobci směsí získali na základě dotyčného programu výhodu, není pro účely tohoto šetření podstatné. Je nesporné, že fond OPPF poskytuje grant ve prospěch výrobců bionafty, a to grant, který by bez programu neexistoval. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

3.1.3. Metodika použitá při výpočtu celkové výše výhody

(87) Všichni vyvážející výrobci tvrdili, že Komise pochybila při výpočtu výše výhody získané vyvážejícími výrobci, jelikož do něj zahrnula peněžní částku vyplacenou fondem OPPF jako náhradu za náklady na dopravu. Podle vyvážejících výrobců představují tyto finanční prostředky pouze náhradu za náklady, které již vynaložili, a nejedná se tudíž o výhodu. Jeden vyvážející výrobce mimoto uvedl, že se tyto náklady považují za vynaložené náklady, které jsou způsobilé pro režim subvencí, a podle čl. 7 odst. 1 písm. a) základního nařízení by proto měly být vyloučeny.

(88) Z níže objasněných důvodů Komise s tímto tvrzením nesouhlasila, jelikož náklady na dopravu vynaložené výrobci bionafty nepovažuje za „poplatky za podání žádosti nebo jiné náklady, které byly nezbytně vynaloženy, aby vznikl nárok na poskytnutí subvence nebo aby byla získána“.

(89) Komise za prvé uvedla, že pokyny pro výpočet výše subvence v šetřeních týkajících se vyrovnávacího cla (dále jen „pokyny“) objasňují, že „jedinými náklady nebo poplatky, které mohou být obvykle odečteny, jsou poplatky placené přímo vládě v období šetření. Je třeba prokázat, že za účelem získání subvence je tato platba povinná. Platby soukromým subjektům, například právníkům, účetním, vynaložené v souvislosti se žádostí o subvence, tudíž nejsou odpočitatelné.“ (13)

(90) V rozporu s tím, co je stanoveno v pokynech, nejsou dotyčné náklady na dopravu placeny přímo indonéské vládě, nýbrž soukromým společnostem. Vyvážející výrobce rovněž nevysvětlil, jak jsou tyto náklady na dopravu „povinné“ pro získání subvence.

(91) Komise zastávala za druhé názor, že náklady na dopravu představují spíše náklady, které výrobci bionafty obvykle vykládají v rámci svých obchodních transakcí s výrobci směsí. Náklady na dopravu jsou obvykle součástí kupní ceny/smlouvy, a Komise proto nevidí objektivní důvod pro jejich úhradu. Výše finančních prostředků vyplacených fondem OPPF jako náhrada nákladů na dopravu proto představuje výhodu.

(92) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem bylo toto tvrzení zamítnuto a Komise dospěla k závěru, že náhrada nákladů na dopravu, které vynaložili výrobci bionafty, se při výpočtu výhody neodečítá. Finanční prostředky, které výrobcům bionafty poskytuje agentura pro správu fondu, nepokrývají pouze rozdíl mezi referenční cenou minerální nafty a referenční cenou bionafty, nýbrž také náklady na dopravu, a to v rámci téhož grantu.

(93) Vyvážející výrobci rovněž uvedli, že jim v souvislosti s platbami fondu OPPF vznikají náklady na úvěry. Podle výrobců bionafty je důvodem skutečnost, že fond OPPF vyplácí grantovou platbu několik měsíců poté, co výrobci vystavili fakturu příslušnému výrobci směsí.

(94) Komise s tímto tvrzením nesouhlasila, neboť trvala na svém závěru, že platby fondu OPPF představují grant, a nikoli platbu za nákup zboží. Komise se proto domnívala, že by vyvážející výrobci neměli v prvé řadě tyto granty vůbec obdržet a že s těmito granty nelze spojit žádné náklady na úvěry.

(95) Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je toto tvrzení zamítnuto a Komise dospěla k závěru, že údajné náklady na úvěry vynaložené výrobci bionafty se při výpočtu výhody neodečítají.

(96) Komise proto trvala na svých zjištěních, že podpora indonéské vlády určená pro odvětví bionafty, která je poskytována přímým převodem finančních prostředků prostřednictvím „fondu na podporu bionafty“ (Biodiesel Subsidy Fund), představuje napadnutelnou subvenci, jak je uvedeno v 80. až 83. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.

(97) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, společnost PT Ciliandra Perkasa, skupina Permata a skupina Wilmar tvrdily, že se Komise dopustila pochybení, když zamítla tvrzení vyvážejících výrobců, že by Komise měla při výpočtu výhody odečíst náklady na dopravu a náklady na úvěry. Podle indonéské vlády je důvodem skutečnost, že tyto náklady jsou nezbytné pro získání grantu.

(98) Komise toto tvrzení již projednala v 89. bodě odůvodnění. Kromě toho, co již bylo objasněno v 91. bodě odůvodnění, Komise poznamenala, že podle pokynů „jedinými náklady nebo poplatky, které mohou být obvykle odečteny, jsou poplatky placené přímo vládě v období šetření“. V tomto případě nejsou náklady na dopravu placeny vládě, nýbrž soukromým stranám a poté jsou hrazeny indonéskou vládou. Komise proto trvá na svém závěru, že se náklady na dopravu nepovažují za náklady, které lze podle pokynů odečíst. Uvedené tvrzení se proto zamítá.

(99) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda tvrdila, že se Komise dopustila chyby, když při výpočtu výhody obdržené v rámci tohoto režimu neodečetla příspěvky do fondu OPPF. Tyto příspěvky však souvisely s platbou vývozních dávek uložených indonéskou vládou na různé výrobky ze surového palmového oleje, které jsou vyváženy z Indonésie. Tyto dávky proto byly vybrány u mnoha jiných výrobků, než je výrobek, který je předmětem šetření. Jak je objasněno v 64. bodě odůvodnění prozatímního nařízení a blíže vysvětleno výše v 62. bodě odůvodnění, tyto dávky jsou veřejnými prostředky. Tento bod je správný bez ohledu na to, který vládní orgán odpovídá za jejich výběr. Byl proto vyvozen závěr, že není vhodné odečíst od obdržených výhod příspěvky do fondu OPPF. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

(100) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda také tvrdila, že se Komise dopustila chyby, když ke stanovení výše subvence použila obrat u bionafty. Bylo uvedeno, že by se měl použít celkový obrat výrobců bionafty (a tudíž obrat zahrnující jiné výrobky než bionaftu). Subvence z fondu OPPF však byly poskytnuty pouze z toho důvodu, že výrobci prodali bionaftu. Komise měla tudíž za to, že ve svém výpočtu použila správný obrat, a toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

(101) Komise konstatovala, že indonéská vláda nepředložila na podporu svých tvrzení žádné další argumenty, a potvrdila proto svá zjištění uvedená v 95. bodě odůvodnění.

3.2. Podpora odvětví výroby bionafty ze strany vlády prostřednictvím poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou

(102) Po poskytnutí prozatímních informací indonéská vláda a většina vyvážejících výrobců tvrdila, že se Komise dopustila pochybení, pokud jde o hodnocení vývozních omezení, která uložila indonéská vláda na surový palmový olej a jeho deriváty, jako napadnutelné subvence. Podle indonéské vlády a vyvážejících výrobců je tomu tak proto, že podle ustálené judikatury WTO se vývozní omezení nepovažují za napadnutelné subvence.

(103) Co se týká tohoto tvrzení, Komise uvedla, že v prozatímním nařízení se vývozní omezení sama o sobě nepokládají za napadnutelné subvence. Komise se spíše domnívala, že uložení vývozních omezení (jako jsou vývozní daně a dávky) představuje jeden ze způsobů nebo nástrojů, které indonéská vláda používá k poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Komise zjistila (viz 172. bod odůvodnění prozatímního nařízení), že vzhledem k dostupným důkazům v tomto šetření a v souladu s judikaturou EU a WTO představuje poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou napadnutelnou subvenci.

(104) Komise se bude níže zabývat tvrzeními zúčastněných stran, pokud jde o předběžná zjištění Komise, že podpora indonéské vlády určená pro odvětví výroby bionafty prostřednictvím poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou představuje finanční příspěvek podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení a/nebo příjmovou nebo cenovou podporu podle čl. 3 odst. 1 písm. b) základního nařízení. Komise se bude zabývat rovněž tvrzeními ohledně chyb při určování výhody.

(105) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda a skupina Permata uvedly, že vývozní omezení uložená vládou nemohou představovat finanční příspěvek. Komise v tomto ohledu podotkla, že toto tvrzení není pro účely projednávané věci relevantní. Důvodem je skutečnost, že Komise dospěla k závěru, že finanční příspěvek poskytnutý indonéskou vládou ve prospěch vyvážejících výrobců vyplývá z poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

3.2.1. Neprokázání existence finančního příspěvku

(106) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, skupina Permata a skupina Wilmar uvedly, že Komise neprokázala existenci finančního příspěvku. Podle názoru respondentů je důvodem toto: a) v období šetření nebyla vývozní omezení uložena, jelikož vývozní daň byla v období šetření pozastavena a vývozní dávka byla pozastavena po období šetření. Toto pozastavení mimoto naznačuje, že indonéská vláda již nemá v úmyslu ukládat vývozní omezení, a b) Komise neprokázala pověření nebo usměrnění dodavatelů surového palmového oleje.

(107) Co se týká tvrzení uvedeného v písmenu a), Komise uvedla, že v období šetření byla vývozní dávka v platnosti a byla vybírána. Tvrzení indonéské vlády, že v období šetření nebyla vývozní omezení uložena, není z věcného hlediska správné, jelikož vývozní dávka byla v období šetření zavedena a měla účinek.

(108) Komise s druhou částí tohoto argumentu nesouhlasila. Pokud by již indonéská vláda neměla v úmyslu ukládat u surového palmového oleje a derivátů vývozní omezení, zrušila by příslušné právní předpisy. Dočasné stanovení sazby vývozní dávky a vývozní daně na nulu naznačuje, že indonéská vláda má v úmyslu využívat tato omezení i v budoucnu. Toto zjištění dokládají také veřejná prohlášení členů indonéské vlády. V jednom tiskovém článku ze dne 25. září 2019 se například uvádí toto: „Vláda se rozhodla pozastavit do příštího roku vývozní daň uloženou na surový palmový olej a jeho deriváty, aby snížila finanční zátěž producentů palmového oleje v době poklesu cen surového palmového oleje na světovém trhu. Darmin Nasution, ministr pro hospodářskou koordinaci, v úterý v Jakartě uvedl, že vývozní daň byla pozastavena do ledna příštího roku, jelikož vláda oficiálně zahajuje provádění povinného programu týkajícího se bionafty B-30. Pan Darmin uvedl, že doufá, že provádění politiky týkající se bionafty B-30, která má podle očekávání významně zvýšit poptávku po palmovém oleji, povede k růstu cen palmového oleje na domácím trhu. Rovněž uvedl, že pozastavení vývozní daně schválil prezident Joko „Jokowi“ Widodo. Na základě nařízení ministerstva financí z roku 2019 by vláda uložila vývozní daň ve výši 25 USD za tunu, pokud by se ceny pohybovaly v rozmezí od 570 USD do 619 USD za tunu, a ve výši 50 USD, pokud cena přesáhne 619 USD za tunu. Dne 20. září činila cena surového palmového oleje 574,9 USD za tunu a očekává se, že do konce tohoto roku mírně klesne na 570 USD za tunu. Ministr proto požadoval revizi nařízení s cílem umožnit pozastavení vývozní daně, jelikož v případě, že by se vycházelo z výše uvedeného cenového vzorce, bylo by dosud použitelné.“ (14)

(109) Toto tvrzení rovněž prokazuje přímou souvislost mezi uložením vývozních omezení (spolu s ostatními prvky k vyvolání konkrétního chování dodavatelů surového palmového oleje) a skutečnou výší cen na domácím trhu. Prokazuje rovněž to, že indonéská vláda dotyčné nástroje používá, aby ovlivnila výši těchto cen.

(110) Navzdory tvrzení indonéské vlády a skupiny Wilmar v reakci na poskytnutí konečných informací dospěla Komise k závěru, že indonéská vláda hodlá v budoucnu nadále uplatňovat vývozní dávku a případně i vývozní daň. Skutečnost, že indonéská vláda daně a dávky dočasně nevybírala, nemůže rovněž s ohledem na to, že se jedná pouze o některé z nástrojů, které indonéská vláda používá k poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou, proto zpochybnit existenci finančního příspěvku.

3.2.2. Neprokázání pověření nebo usměrnění podle čl. 3 odst. 1 písm. a) bodu iv) základního nařízení

(111) Podle všech vyvážejících výrobců se tvrzení Komise ohledně pověření nebo usměrnění zakládá na nesprávném zjištění, že daň a vývozní dávka ze surového palmového oleje a jeho derivátů, které uložila indonéská vláda, jsou určeny na podporu odvětví výroby bionafty. Skupiny Wilmar a Permata mimoto tvrdily, že Komise nesprávně konstatovala, že ceny surového palmového oleje na domácím trhu stanoví fakticky společnost PT Perkebunan Nusantara, výrobce surového palmového oleje, který je zcela ve vlastnictví indonéské vlády (dále jen „společnost PTPN“).

(112) Co se týká prvního tvrzení, vyvážející výrobci dále upřesnili, že během období šetření byla vývozní daň nulová, a pro posouzení není tudíž relevantní. Vývozní dávka naopak nulová nebyla a každopádně nebyla určena na podporu odvětví výroby bionafty, nýbrž k financování fondu OPPF.

(113) Komise v 88. bodě odůvodnění prozatímního nařízení uznala, že v období šetření byla vývozní daň nulová. Ačkoli v období šetření nebyla vývozní daň s ohledem na zvláštní situaci na trhu zavedena, představuje důkaz o nástrojích, které indonéská vláda používá k tomu, aby přiměla dodavatele surového palmového oleje k poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Komise mimoto zjistila, že vývozní daň, třebaže byla v období šetření nulová, nebyla indonéskou vládou zrušena. Komise rovněž uvedla, že (jak je projednáno v 117. až 121. bodě odůvodnění prozatímního nařízení) nebylo zpochybněno, že záměrem indonéské vlády je využívání vývozní daně k udržování cen surového palmového oleje na domácím trhu na uměle nízké úrovni.

(114) Co se týká vývozní dávky, Komise zjistila, že ačkoli v právních předpisech, které vývozní dávku ukládají, není výslovně uvedeno, že je určena na podporu odvětví výroby bionafty prostřednictvím poskytování surového palmového oleje za nižší ceny, vývozní dávky, které jsou součástí fondu OPPF, fakticky podporují výhradně odvětví výroby bionafty, a to prostřednictvím grantů vyplacených z fondu OPPF. Během šetření mohla Komise skutečně ověřit, že navzdory širší formální oblasti působnosti podporoval fond OPPF v období šetření téměř výhradně odvětví výroby bionafty.

(115) Zavedení vývozní dávky indonéskou vládou v roce 2015 se mimoto časově shodovalo s obdobím, kdy byly indonéské ceny surového palmového oleje téměř stejné jako světové ceny. Jak již bylo prokázáno v 64. až 68. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vývozní dávka není posuzována odděleně, nýbrž jako součást širšího souboru opatření určených na podporu odvětví výroby bionafty a k regulaci cen surového palmového oleje na domácím trhu.

(116) Komise mimoto zjistila, že v praxi dosáhla vývozní dávka zamýšleného cíle spočívajícího ve snížení cen surového palmového oleje na domácím trhu. Ve své analýze mohla Komise v prvé řadě zjistit rozdíl mezi cenami na domácím trhu a vývozními cenami indonéského surového palmového oleje. Komise se domnívala, že tento cenový rozdíl lze vysvětlit skutečností, že samotné uložení vývozní dávky stlačilo ceny na domácím trhu tím, že se surový palmový olej udržuje uměle v zemi za nízké ceny stanovené indonéskou vládou, kterými se dodavatelé surového palmového oleje fakticky řídí.

(117) Skutečnost, že indonéská vláda vývozní daň nezrušila, nýbrž ji pouze stanovila v nulové výši, jednoznačně prokazuje, že má stále v úmyslu udržovat ceny surového palmového oleje na nízké úrovni. Poté, co indonéská vláda zavedla dva nástroje, které mají stejný dopad na ceny surového palmového oleje na domácím trhu, a dosáhla požadovaného účinku, se racionálně rozhodla zachovat nástroj s nejširším spektrem žádoucích účinků (tj. udržování nízkých cen surového palmového oleje a financování fondu OPPF), tj. vývozní dávku.

(118) Komise proto potvrdila, že celkový systém vývozních omezení zavedený indonéskou vládou má zvýhodnit odvětví výroby bionafty udržováním cen surového palmového oleje na domácím trhu na uměle nízké úrovni (na rozdíl od pouhého vedlejšího účinku vládních opatření k výběru veřejných příjmů).

(119) Co se týká tvrzení, že ceny surového palmového oleje na domácím trhu nejsou fakticky stanoveny indonéskou vládou, skupina Wilmar dále tvrdila, že závěr Komise není správný, jelikož: a) nabídky předložené odběrateli, kteří projevili zájem, jsou obvykle založeny na cenách na mezinárodním trhu; b) nabídkové řízení je velmi konkurenční a společnost PTPN může předložit protinabídku, považuje-li se cena za příliš nízkou; c) nejsou k dispozici důkazy na podporu tvrzení Komise, že se společnost PTPN nechová jako racionální hospodářský subjekt; d) domácí dodavatelé surového palmového oleje se na základě výsledků nabídkových řízení rozhodnou, zda svůj surový palmový olej prodají a za jaké ceny; e) skutečnost, že společnost PTPN prodává surový palmový olej prostřednictvím veřejných nabídkových řízení, znamená, že je spíše příjemcem cen než jejich tvůrcem.

(120) Co se týká tvrzení v písmenu a), Komise připomenula, že jak je uvedeno v 91. až 99. a 126. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, musela vzhledem k nedostatečné spolupráci ze strany dodavatelů surového palmového oleje a společnosti PTPN vycházet z dostupných údajů. Ve svých připomínkách k prozatímnímu nařízení žádný vyvážející výrobce nepředložil důkazy ohledně toho, jak sestavuje své nabídky na surový palmový olej, kromě neurčitého tvrzení, že obvykle vycházejí z „cen na mezinárodním trhu“.

(121) Jelikož Komise neměla k dispozici žádné ověřitelné důkazy dokládající toto tvrzení, dotyčné tvrzení zamítla. Místo nezávislého stanovování svých cen s ohledem na mezinárodní ceny sledují dodavatelé surového palmového oleje ve skutečnosti ceny určené společností PTPN.

(122) Co se týká tvrzení uvedeného v písmenu b), Komise v 133. bodě odůvodnění prozatímního nařízení objasnila, že společnost PTPN nemá ve skutečnosti povinnost podat protinabídku s vyšší cenou, pokud jsou obdržené nabídky nižší než „cenová představa“ pro daný den. Komise během inspekce na místě skutečně potvrdila, že společnost PTPN pravidelně přijímala nabídky nižší než takováto cena.

(123) Komise mimoto uvedla, že (jak je uvedeno v oddíle 3.3.2 prozatímního nařízení) použila ustanovení čl. 28 odst. 1 základního nařízení, jelikož společnost PTPN neodpověděla na dodatek B připojený k antisubvenčnímu dotazníku (dotazník pro dodavatele palmového oleje) pro všechny dodavatele a distributory palmového oleje. Během inspekce na místě v prostorách indonéské vlády společnost PTPN mimoto nevysvětlila, jak pro daný den stanoví „cenovou představu“ u surového palmového oleje. Společnost PTPN místo toho neurčitě uvedla, že se tato představa zakládá na mezinárodních referenčních hodnotách, aniž by poskytla podrobnější informace.

(124) Komise proto nemohla získat žádný důkaz o tom, že „cenová představa“ odráží tržní cenu vyplývající z konkurenčního nabídkového řízení. Komise místo toho zjistila, že cena surového palmového oleje na domácím trhu je nižší než kterákoli z údajných mezinárodních referenčních hodnot (včetně ceny při vývozu z Indonésie), jež údajně tvořily základ cen společnosti PTPN.

(125) Pokud jde o tvrzení v písmenu c), Komise uvedla, že společnost PTPN neposkytla odpověď na výše zmíněný dotazník Komise. Komise proto použila dostupné údaje. Během inspekce na místě v prostorách indonéské vlády předložila společnost PTPN kopii auditovaných účetních závěrek za roky 2016 a 2017. Tyto účetní závěrky prokázaly, že společnost PTPN působí se ztrátou. V pozdější fázi, a dokonce po uplynutí lhůty pro podání připomínek k dopisu oznamujícímu, že Komise použije dostupné údaje, poskytla společnost PTPN dodatečné informace. Indonéská vláda tvrdila, že by tyto dodatečné informace měly změnit hodnocení Komise. Komise uvedla, že informace byly poskytnuty velmi pozdě a značnou dobu po uplynutí stanovených lhůt. Společnost PTPN nepředložila auditovanou účetní závěrku za rok 2018. Co se týká posledního období, Komise proto obdržela auditovanou účetní závěrku pouze za jedno čtvrtletí období šetření (poslední čtvrtletí roku 2017). Auditované účetní závěrky, které Komise obdržela, ukázaly, že společnost PTPN působí se ztrátou. Opožděné informace, které indonéská vláda předložila s ohledem na období od roku 2016 do období šetření (zejména tabulka v Excelu), se snaží prokázat, že podnikání společnosti PTPN v oblasti surového palmového oleje (na něž připadá většina jejích činností) bylo ziskové a že společnost dosáhla u prodeje na domácím trhu i při prodeji na vývoz stejného zisku. Tyto informace však nebyly doloženy auditovanými účetními závěrkami. Informace poskytnuté na základě auditovaných účetních závěrek naopak potvrdily, že společnost PTPN nebyla při prodeji surového palmového oleje zisková, nejednala tudíž stejně jako racionální hospodářský subjekt. Komise každopádně podotkla, že informace předložené v tak pozdní fázi (po připomínkách k prozatímnímu nařízení) není možné přijmout, jelikož je nelze ověřit. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

(126) Co se týká tvrzení uvedeného v písmenu d), indonéská vláda a vyvážející výrobci rovněž tvrdili, že Komise neprokázala, že chování dodavatelů surového palmového oleje nebylo racionální, jelikož tito dodavatelé byli ziskoví. Toto tvrzení se týká dodavatelů surového palmového oleje, kteří poskytli odpovědi na dotazník Komise, jakož i společnosti PTPN (15).

(127) Komise se domnívala, že pojem neracionální chování není omezen na podnikání se ztrátou, nýbrž zahrnuje rovněž opatření, která znamenají, že podnikatelská činnost je méně výhodná (méně zisková). Komise zjistila jasný cenový rozdíl mezi cenami surového palmového oleje na domácím trhu v Indonésii a jeho vývozními cenami, takže v případě, že by vývozní dávka uložena nebyla, byl by prodej na vývoz pro dodavatele surového palmového oleje ziskovější.

(128) Zjištění, že systém vývozních omezení, který zavedla indonéská vláda, účinně zabraňuje racionálnímu chování domácích producentů surového palmového oleje, dokládá mimoto skutečnost, že se v důsledku zrušení vývozní dávky podle očekávání vývoz zvýší. V tomto ohledu bylo v nedávném tiskovém článku uvedeno toto: „Generální tajemník Togar Sitanggang sdělil, že indonéské sdružení palmového oleje, GAPKI, předpokládá, že vývoz surového palmového oleje ze země může po snížení vývozní dávky na nulu z dřívějších 50 USD za tunu stoupnout o 10 % až 15 %. Pan Sitanggang odhadl, že indonéský měsíční vývoz surového palmového oleje již vzrostl o 800 000 tun až 900 000 tun oproti dřívějšímu průměru ve výši 700 000 tun. Pan Sitanggang dodal, že by nebylo překvapivé, kdyby měsíční vývoz surového palmového oleje dosáhl milionu tun, pokud by zůstala zachována nulová vývozní dávka‘. Indonésie již tento rok vyvezla 6 milionů tun surového palmového oleje, přibližně jednu pětinu celkového vývozu surového palmového oleje a jiných derivátů palmového oleje od začátku roku k dnešnímu dni, jak ukazují odhady GAPKI.“ (16)

(129) Jiný tiskový článek dále potvrzuje zjištění, že účelem výběru vývozní dávky je přimět dodavatele surového palmového oleje k prodeji na domácím trhu namísto ziskovějšího prodeje na vývozním trhu. V tomto článku nezávislá analytička uvedla, že „tato zpráva (tj. stanovení vývozní dávky v nulové výši) je pozitivní pro pěstitele na předcházejícím trhu, kteří se orientují na Indonésii, jelikož by revize sazeb vývozní dávky mohla pomoci podpořit ceny surového palmového oleje na současné úrovni. Analytička Ngová však v účetním období 19F–20F neočekává u pěstitelů čistý zisk – a upozorňuje, že tato zpráva je negativní pro indonéské zpracovatele na navazujícím trhu, jelikož revidovaná dávka při nižších cenách surového palmového oleje sníží jejich výhodu v podobě marže, což je v současnosti cenový rozdíl mezi surovým palmovým olejem a zpracovanými produkty z palmového oleje. ‚Zastáváme názor, že zrušení vývozní dávky zvýší konkurenceschopnost indonéských vývozců produktů z palmového oleje, jelikož ušetří vývozní daň ve výši 20–50 USD za tunu, je-li cena surového palmového oleje nižší než 570 USD za tunu. Převážná většina úspor se pravděpodobně vrátí indonéským zemědělcům, a to prostřednictvím vyšších cen surového palmového oleje na domácím trhu‘.“ (17)

(130) Posledně uvedený tiskový článek rovněž potvrzuje zjištění, že bylo dosaženo zamýšleného účinku vývozní dávky, a to stlačení cen surového palmového oleje na domácím trhu. Skutečnost, že existuje určitý vývoz surového palmového oleje z Indonésie, neznamená, že opatření přijatá indonéskou vládou k udržení surového palmového oleje v Indonésii nepřiměla dodavatele surového palmového oleje k neracionálnímu ekonomickému chování. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise tato tvrzení zamítla.

(131) Pokud jde o tvrzení v písmenu e), Komise uvedla, že na podporu svého tvrzení, že společnost PTPN jedná jako příjemce cen, skupina Wilmar pouze částečně cituje 146. bod odůvodnění prozatímního nařízení. Skupina Wilmar tak tvrdila, že Komise dospěla k závěru, který je ve skutečnosti v rozporu se závěrem uvedeným v tomto bodě odůvodnění. Konkrétně poté, co bylo uvedeno, že „ze šetření rovněž vyplynulo, že z hlediska vyjednávací síly je trh značně nevyvážený ve prospěch odběratelů surového palmového oleje“, jak správně uvedla skupina Wilmar, Komise dále upřesnila, že „(…). V této souvislosti bude mít každý odběratel značnou míru kupní síly, takže může odolat snaze svého dodavatele požadovat vyšší cenu, než je cena stanovená indonéskou vládou. Komise proto dospěla k závěru, že transparentním sdělováním denních cen surového palmového oleje stanoví indonéská vláda prostřednictvím společnosti PTPN účinně maximální denní ceny surového palmového oleje v Indonésii.“ V 146. bodě odůvodnění prozatímního nařízení se proto dospělo k opačnému závěru, než jak tvrdila skupina Wilmar. Společnost PTPN ve skutečnosti jedná jako tvůrce cen surového palmového oleje na trhu, jelikož dodavatelé surového palmového oleje navzdory struktuře trhu fakticky sledují tuto cenu (což v zásadě prokazuje, že dodavatelé surového palmového oleje mají značnou vyjednávací sílu, která není vůči odběratelům využívána).

(132) Kromě výše uvedené faktické chyby Komise dále podotkla, že připomínka skupiny Wilmar nebyla podložena žádnými faktickými důkazy. Bez nových faktických důkazů Komise toto tvrzení zamítla.

(133) Skupina Wilmar rovněž tvrdila, že Komise neprokázala, že indonéská vláda nutí dodavatele surového palmového oleje k poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou.

(134) Komise uvedla, že skupina Wilmar nepředložila žádné důkazy dokládající tvrzení, že tomu tak není. Komise v tomto ohledu připomíná tvrzení EBB týkající se omezeného počtu odpovědí na dotazník, které poskytli dodavatelé surového palmového oleje. Bez spolupráce ze strany dodavatelů surového palmového oleje a na základě prvků obsažených v prozatímním nařízení se Komise domnívala, že existují významné důkazy prokazující, že dodavatelé surového palmového oleje jsou indonéskou vládou pověřeni nebo usměrněni, aby poskytovali surový palmový olej za cenu nižší než přiměřenou, a to v zájmu cílů politiky indonéské vlády spočívajících v podpoře rozvoje odvětví výroby bionafty.

(135) Komise mimoto uvedla, že tvrzení skupiny Wilmar je v rozporu s nezpochybněným faktickým zjištěním, že se prakticky veškeré domácí nákupy surového palmového oleje v Indonésii uskutečňují za denní ceny společnosti PTPN, které jsou upraveny o náklady na dopravu, jak je projednáno v 168. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Pokud by bylo tvrzení skupiny Wilmar správné a dodavatelé surového palmového oleje by jednali zcela nezávisle na usměrnění ze strany vlády, nebylo by možné vysvětlit takovéto dokonalé sladění cen surového palmového oleje na trhu, který je roztříštěný.

(136) Komise proto toto tvrzení zamítla.

(137) Skupina Wilmar také tvrdila, že Komise neprokázala pověření nebo usměrnění dodavatelů surového palmového oleje, pokud jde o poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Tvrzení skupiny Wilmar vychází v zásadě ze skutečnosti, že 1) společnost PTPN není tvůrcem cen, a surový palmový olej není tudíž poskytován za cenu nižší než přiměřenou, a 2) dodavatelům surového palmového oleje není bráněno v prodeji na vývozním trhu.

(138) Komise se již těmito body zabývala a v 127. až 135. bodě odůvodnění je zamítla. Komise měla tudíž za to, že tvrzení skupiny Wilmar vychází z nesprávných údajů a nelze je přijmout. Důkazy, které byly v tomto šetření k dispozici, prokázaly, že společnost PTPN jedná jako tvůrce cen surového palmového oleje na trhu a že možnost dodavatelů surového palmového oleje vyvážet surový palmový olej je oslabena opatřeními, která přijala indonéská vláda.

(139) Obdobná tvrzení předložila indonéská vláda, společnosti PT Intibenua Perkasatama a PT Musim Mas (dále jen „skupina Musim Mas“) a skupina Permata. Ve svých připomínkách indonéská vláda tvrdila, že ceny surového palmového oleje určují tržní síly a že odběratelé obvykle formulují své cenové představy na základě cen na mezinárodním trhu.

(140) Komise se již podobnými argumenty zabývala v 62. až 96. bodě odůvodnění a dospěla k závěru, že je nelze přijmout. Stejný závěr platí i pro tvrzení indonéské vlády. Komise znovu uvedla, že indonéská vláda nepředložila na podporu svého tvrzení žádné nové důkazy.

(141) Indonéská vláda tvrdila, že Komise neprokázala existenci prokazatelné souvislosti mezi chováním producentů surového palmového oleje a opatřeními indonéské vlády. Komise v tomto ohledu znovu poukázala na zjištění uvedené v 168. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, které je zopakováno v 137. bodě odůvodnění. Podle názoru Komise představuje skutečnost, že všichni nezávislí dodavatelé surového palmového oleje prakticky vždy sledují ceny společnosti PTPN, nesporný důkaz o existenci takovéto souvislosti (a o to více na trhu, který je roztříštěný, a to jak z hlediska počtu dodavatelů surového palmového oleje, tak i ze zeměpisného hlediska – několik ostrovů). To platí o to více v situaci, kdy ceny surového palmového oleje na domácím trhu neodrážejí to, co by představovalo nezkreslenou tržní cenu, pokud by neexistovala cílená opatření indonéské vlády.

(142) Ve svém podání indonéská vláda rovněž tvrdila, že Komise nařídila indonéské vládě a nezávislým dodavatelům surového palmového oleje, aby poskytli podrobné informace, tyto informace však neověřila. Indonéská vláda dále uvedla, že Komise při vyvozování svých zjištění k těmto informacím vůbec nepřihlížela. Indonéská vláda konečně uvedla, že Komise údajně použila na indonéskou vládu článek 28 základního nařízení, neboť uvedená vláda nevyžadovala další odpovědi tohoto typu a ani si nevyžádala další informace od společnosti PTPN.

(143) Komise se v tomto ohledu domnívala, že toto tvrzení není věcně správné. Komise analyzovala všechny odpovědi, které obdržela od dodavatelů surového palmového oleje. Komise však konstatovala, že navzdory všem zaslaným upomínkám neposkytli dodavatelé surového palmového oleje vyjma jednoho veřejně přístupnou verzi svých odpovědí. Na základě čl. 29 odst. 3 základního nařízení může Komise nezohlednit poskytnuté informace, pro něž strana, která je předložila, neposkytla náležité shrnutí. Velká většina odpovědí byla mimoto neúplná a mnoho z nich neobsahovalo žádné informace o ziskovosti. Komise proto nemohla z těchto odpovědí vyvodit žádný závěr. Nedostatečná spolupráce ze strany indonéské vlády a dodavatelů surového palmového oleje byla ve skutečnosti dalším důkazem, že se dodavatelé surového palmového oleje řídí pokyny indonéské vlády na podporu výrobců bionafty.

(144) Stejně tak je neodůvodněné tvrzení indonéské vlády, že Komise nezohlednila odpověď společnosti PTPN. Jak bylo objasněno výše, Komise několikrát neúspěšně žádala společnost PTPN o spolupráci. Jak je uvedeno v 29. a 30. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, Komise uvedla, že společnost PTPN, kterou zcela vlastní indonéská vláda, neodpověděla na dodatek B dotazníku indonéské vlády ve stanovené lhůtě. Komise proto zaslala indonéské vládě dopis podle článku 28, který se omezil na konkrétní informace, jež nebyly poskytnuty. Jak je uvedeno v 98. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, indonéská vláda poskytla pro společnost PTPN odpověď na dodatek B dne 30. června 2019. To bylo dlouho po uplynutí lhůty pro poskytnutí těchto informací (14. března 2019) a po uskutečnění inspekce na místě v prostorách indonéské vlády. Podání bylo proto předloženo dlouho po uplynutí lhůty, nebylo možné je ověřit a indonéská vláda nejednala podle svých nejlepších schopností v souladu s článkem 28 základního nařízení. Komise každopádně použila všechny důkazy předložené společností PTPN, které bylo možno ověřit. Komise proto informace poskytnuté společností PTPN řádně posoudila spolu s dalšímu dostupnými údaji o trhu surového palmového oleje v Indonésii.

(145) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda, skupina Permata a skupina Wilmar tvrdily, že se Komise dopustila chyby, když zjistila pověření nebo usměrnění dodavatelů surového palmového oleje, neboť: a) vývozní omezení nemají podpořit odvětví výroby bionafty a případný dopad na ceny je pouze vedlejším účinkem opatření; b) společnost PTPN stanovuje své ceny prostřednictvím konkurenčních nabídkových řízení a je zisková; c) sladění cen dodavatelů surového palmového oleje a společnosti PTPN neprokazuje pověření nebo usměrnění; d) dodavatelé surového palmového oleje jsou racionálně jednajícími účastníky trhu a Komise jejich odpovědi neověřila a e) Komise nedoložila prokazatelnou souvislost mezi jednáním indonéské vlády prostřednictvím společnosti PTPN a jednáním dodavatelů surového palmového oleje. Podle indonéské vlády omezený podíl na trhu společnosti PTPN neumožňuje, aby stanovila tržní ceny.

(146) Komise za prvé uvedla, že vývozní dávka je výslovně navržena na podporu fondu OPPF a že fond OPPF má podporovat odvětví palmového oleje obecně, jak však bylo objasněno v 76. a 77. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, fakticky podporuje pouze odvětví výroby bionafty. Komise navíc dospěla k závěru, že podpory odvětví výroby bionafty ze strany indonéské vlády je dosaženo rovněž poskytováním surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Tohoto cíle je dosaženo kombinovaným účinkem různých opatření včetně vývozní dávky.

(147) Komise proto dospěla k závěru, že uložení vývozní dávky má od počátku dva rozdílné cíle: financuje fond OPPF a je součástí souboru opatření k stlačení cen na domácím trhu. Podle názoru Komise se indonéská vláda záměrně snažila docílit tohoto účinku na trhu (což se jí podařilo) a nejedná se pouze o vedlejší účinek vládní politiky.

(148) Co se týká tvrzení, že společnost PTPN stanoví své ceny prostřednictvím konkurenčních nabídkových řízení, a že by se proto výsledek měl pokládat za tržní cenu, Komise opakuje, že jak je uvedeno v 91. až 99. a 126. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, musela vzhledem k nedostatečné spolupráci ze strany dodavatelů surového palmového oleje a společnosti PTPN vycházet z dostupných údajů. Ve svých připomínkách k prozatímnímu nařízení žádný vyvážející výrobce nepředložil důkazy ohledně toho, jak sestavuje své nabídky na surový palmový olej, kromě neurčitého tvrzení, že obvykle vycházejí z „cen na mezinárodním trhu“. Nebyly však k dispozici přímé důkazy o tom, jak dodavatelé surového palmového oleje stanoví své ceny; skutkové okolnosti spíše prokazují přizpůsobení cen ceně stanovené společností PTPN.

(149) V této souvislosti skupina Wilmar ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací zdůraznila, že se útvary Komise během inspekce na místě v jejích prostorách dotázaly, jak rozhoduje o ceně nabídky v rámci jednotlivých nabídkových řízení společnosti PTPN. Skupina Wilmar dále objasnila, že následná zpráva o inspekci nezmiňuje případné chybějící informace. Komise v tomto ohledu uvedla, že skupina Wilmar nezpochybňuje, že informace, které v této souvislosti poskytla, byly velmi neurčité. Komise mimoto zaznamenala, že skupina Wilmar nepovažovala za vhodné poskytnout podrobnější vysvětlení tohoto mechanismu ani v dalších fázích šetření, ačkoli to Komise opakovaně zmiňovala.

(150) Jelikož Komise neměla k dispozici žádné ověřitelné důkazy dokládající toto tvrzení, dotyčné tvrzení zamítla. Místo nezávislého stanovování svých cen s ohledem na mezinárodní ceny sledují dodavatelé surového palmového oleje ve skutečnosti ceny určené společností PTPN.

(151) Co se týká tvrzení, že společnost PTPN je zisková, Komise uvedla, že kromě toho, co již bylo uvedeno v 125. a 144. bodě odůvodnění, předložila indonéská vláda po poskytnutí konečných informací opožděně auditovanou účetní závěrku společnosti PTPN za rok 2018. Byl však obdržen překlad pouze části této účetní závěrky. Zdá se, že účetní závěrka za rok 2018 prokazuje, že společnost PTPN byla v roce 2018 zisková. Komise však toto nemohla posoudit, jelikož klíčové části účetní závěrky nebyly přeloženy a tato účetní závěrka se vztahovala na veškeré výrobky, nikoli pouze příjmy z prodeje surového palmového oleje. Jak je mimoto uvedeno výše, údaje týkající se jak prodeje surového palmového oleje, tak i celé společnosti byly poskytnuty pozdě, a nebylo je tudíž možné ověřit. Společnost PTPN navíc při šetření nespolupracovala. Komise proto dospěla k závěru, že přesnost tvrzení nelze posoudit a je třeba je zamítnout. Co se týká tvrzení uvedeného v písmenu b), Komise v 133. bodě odůvodnění prozatímního nařízení objasnila, že společnost PTPN nemá ve skutečnosti povinnost znovu nabídnout vyšší cenu, pokud jsou obdržené nabídky nižší než „cenová představa“ pro daný den. Komise během inspekce na místě skutečně potvrdila, že společnost PTPN pravidelně přijímala nabídky nižší než takováto cena. Komise navíc zjistila, že indonéská vláda může ovlivňovat a ovlivňuje rozhodnutí společnosti PTPN, pokud jde o cenovou politiku společnosti PTPN (18).

(152) Co se týká tvrzení, že sladění cen dodavatelů surového palmového oleje s denními cenami společnosti PTPN naznačuje spíše to, že trh je nezkreslený, než pověření nebo usměrnění, Komise zjistila, že všichni nezávislí dodavatelé surového palmového oleje nabízeli cenu, která je stejná nebo nižší než cena společnosti PTPN pro daný den. Podle názoru Komise to nemůže svědčit o nezkreslené dynamice trhu: je nelogické, aby na konkurenčním trhu neprodával žádný dodavatel surového palmového oleje za cenu vyšší, než je cena stanovená konkurentem (ledaže tento konkurent skutečně stanoví maximální cenu daného zboží na trhu a vláda všem ostatním účastníkům nařídí nebo je nutí, aby tento strop dodržovali).

(153) Pokud jde o tvrzení indonéské vlády, že producenti surového palmového oleje jsou racionálně jednajícími účastníky trhu, jelikož se 70 % surového palmového oleje vyváží, Komise uvedla, že podle veřejných zdrojů představuje domácí spotřeba surového palmového oleje 30 % produkce (19). To znamená, že producenti surového palmového oleje zcela uspokojí domácí poptávku a po uspokojení této poptávky se uchylují k vývozu. Skutečnost, že se 70 % produkce surového palmového oleje vyváží, není proto v rozporu se zjištěním, že dodavatelé surového palmového oleje jsou připraveni o možnost racionální volby, právě naopak. Pokud by se indonéští dodavatelé surového palmového oleje chovali racionálně, neuspokojovali by domácí poptávku a vyvezli by veškerou svou produkci nebo její podstatně větší část, jestliže by mohli dosáhnout vyššího zisku. Tyto potenciální dodatečné zisky z vývozu jsou limitovány vývozními omezeními, která indonéská vláda využívá k tomu, aby dodavatele surového palmového oleje přiměla k prodeji na domácím trhu a uspokojování místních potřeb. Skutečnost, že je uspokojena veškerá domácí poptávka, proto spíše naznačuje, že indonéská vláda dosáhla svého cíle spočívajícího v zásobování domácím trhu za ceny příznivé pro výrobce bionafty.

(154) Ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací skupina Wilmar dále uvedla, že skutečnost, že po stanovení vývozní dávky v nulové výši se podíl vývozu surového palmového oleje nezvýšil, dokládá, že se Komise mýlila, když dospěla k závěru, že vývozní dávka má udržet surový palmový olej v zemi a stlačit jeho cenu.

(155) Komise v této souvislosti uvedla, že z údajů poskytnutých skupinou Wilmar vyplývá, že domácí spotřeba vzrostla, a že tudíž vyžaduje větší podíl celkové produkce surového palmového oleje. To může podpořit tvrzení skupiny Wilmar, pokud by indonéská vláda vyjádřila záměr ukončit systém vývozních omezení. Jak je však objasněno v 108. bodě odůvodnění, indonéská vláda nemá v úmyslu mechanismus vývozních omezení ukončit. Je spíše zřejmé, že sazba v rámci systému vývozních omezení je jednoduše stanovena v nulové výši v reakci na vnější faktory, tj. celosvětový pokles cen palmového oleje. Všichni indonéští výrobci si jsou dobře vědomi toho, že tato úroveň je pouze dočasná, a proto i nadále upřednostňují uspokojování domácí poptávky.

(156) Skupina Wilmar poskytla ve své odpovědi rovněž informace o cenách a tvrdila, že se ceny surového palmového oleje na domácím trhu od stanovení nulové sazby vývozní dávky podstatně nezvýšily. Komise tyto informace analyzovala a uvedla, že není schopna nalézt zdroj údajů, které skupina Wilmar použila; Komise proto nemohla ověřit ani posoudit jejich správnost. Komise však uvedla, že pokud by měla vycházet z těchto údajů, bez ohledu na dočasnou povahu nulové sazby vývozní dávky, tyto údaje prokazují sladění ceny na domácím trhu s vývozními cenami. Zatímco v období šetření činil průměrný rozdíl mezi oběma cenami přibližně 50 USD za tunu, z údajů poskytnutých skupinou Wilmar vyplývá, že se ceny na domácím trhu přiblížily vývozním cenám a rozdíl je nyní nižší než 20 USD za tunu. Skutečnost, že se cena na domácím trhu v absolutním vyjádření podstatně nezvýšila, je pouze důsledkem toho, že klesly světové ceny.

(157) Podle názoru Komise to dokládá její zjištění, že systém vývozních omezení má spolu s ostatními opatřeními mimo jiné stlačit ceny surového palmového oleje na domácím trhu.

(158) Co se týká tvrzení indonéské vlády, že Komise neověřila odpovědi nezávislých dodavatelů surového palmového oleje, Komise podotýká, že toto tvrzení není z věcného hlediska správné. Jak již bylo uvedeno v 143. bodě odůvodnění, Komise řádně analyzovala všechny obdržené odpovědi, zjistila však, že velká většina odpovědí je neúplná, mnoho z nich neobsahuje informace o ziskovosti a mnoho z nich neposkytuje veřejně přístupné verze odpovědí.

(159) Kromě tohoto tvrzení indonéská vláda uvedla, že zjištění Komise uvedená v poskytnutých konečných informacích, která jsou obsažena v 143. bodě odůvodnění, nejsou správná, jelikož ve veřejně přístupném spisu nemohla upomínky nalézt. S odkazem na toto tvrzení Komise uvedla, že tyto upomínky jsou součástí vyhrazeného spisu a že je lze nalézt na seznamu vyhrazených dokumentů, které mají zúčastněné strany k dispozici. Během slyšení, které se konalo 16. října 2019, však Komise poskytla indonéské vládě seznam příslušných referenčních čísel. Komise rovněž uvedla, že dotazníky pro nezávislé dodavatele surového palmového oleje byly součástí dotazníku určeného indonéské vládě, a tudíž odpovědnost za koordinaci, shromáždění a zajištění včasného zaslání úplných odpovědí nesla plně indonéská vláda.

(160) Co se týká tvrzení v písmenu e), Komise v 124. až 143. bodě odůvodnění prozatímního nařízení objasnila, jak indonéská vláda jedná prostřednictvím společnosti PTPN jako tvůrce cen na indonéském domácím trhu a jak se všichni nezávislí dodavatelé surového palmového oleje řídí těmito cenovými ukazateli. Ve svých připomínkách k poskytnutí konečných informací indonéská vláda uvedla, že vzhledem k omezenému podílu společnosti PTPN na trhu není tento výsledek pravděpodobný. Komise však konstatovala, že indonéská vláda neposkytla k doložení svého tvrzení žádné faktické důkazy, které by byly v rozporu se zjištěním Komise.

(161) S ohledem na výše uvedené skutečnosti zamítla Komise tvrzení indonéské vlády a vyvážejících výrobců a potvrdila své zjištění ohledně pověření a usměrnění.

3.2.3. Neprokázání příjmové nebo cenové podpory podle čl. 3 odst. 1 písm. b) základního nařízení

(162) Po poskytnutí prozatímních informací indonéská vláda a vyvážející výrobci tvrdili, že Komise neprokázala existenci příjmové a cenové podpory ve prospěch výrobců bionafty podle požadované normy stanovené judikaturou WTO.

(163) Komise v tomto ohledu podotkla, že indonéská vláda ani vyvážející výrobci nepředložili k doložení tvrzení ohledně neexistence příjmové nebo cenové podpory nové informace nebo důkazy. Tvrzení uvedená v tomto ohledu pouze nesouhlasí s výkladem judikatury ze strany Komise. Komise se domnívala, že analýza provedená v oddíle 3.3.3.7 prozatímního nařízení vyhovuje požadavkům na dokazování stanoveným v základním nařízení, Dohodě o subvencích a vyrovnávacích opatřeních a judikatuře WTO.

(164) Jelikož nebyly předloženy žádné nové věcné prvky, které by mohly vést k přehodnocení jejího zjištění, potvrdila Komise závěr uvedený v oddíle 3.3.3.7 prozatímního nařízení.

(165) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda uvedla, že se Komise dopustila chyby při zjištění příjmové a cenové podpory, jelikož ta vyžaduje existenci opatření, které zaručuje určitý výsledek, a nikoli opatření, jež má vedlejší účinek na ceny.

(166) Komise v této souvislosti již v 153. a 160. bodě odůvodnění objasnila, že soubor opatření má za cíl regulovat a stlačovat ceny na domácím trhu a že se nejedná o pouhý vedlejší účinek politiky indonéské vlády. Komise mimoto podotkla, že indonéská vláda ani vyvážející výrobci nepředložili k doložení tvrzení ohledně neexistence příjmové nebo cenové podpory nové informace nebo důkazy.

(167) Skupina Wilmar tvrdila, že Komise nezohlednila její tvrzení v reakci na poskytnutí prozatímních informací, a vyzvala Komisi, aby tak učinila.

(168) V rozporu s tvrzením skupiny Wilmar Komise tato tvrzení analyzovala a (jak je uvedeno v 163. bodě odůvodnění) nezjistila žádné nové faktické údaje. Skupina Wilmar spíše vysvětluje, proč nesouhlasí s výkladem judikatury WTO a skutkové podstaty projednávaného případu ze strany Komise. V těchto připomínkách se skupina Wilmar zabývá rovněž svým stanoviskem ke správnému hypotetickému srovnávacímu scénáři.

(169) V zájmu jasnosti Komise zopakovala, že nesouhlasí s tím, jak skupina Wilmar vykládá judikaturu WTO a skutkovou podstatu daného případu, jak je uvedeno v oddíle III.B.3 připomínek k prozatímnímu nařízení, a zcela potvrzuje závěr uvedený v oddíle 3.3.3.7 prozatímního nařízení.

3.2.4. Neprokázání existence výhody: chyba při určování vhodné referenční hodnoty

(170) V prozatímním nařízení Komise konstatovala, že ceny FOB surového palmového oleje při vývozu z Indonésie do ostatních částí světa, jak jsou uvedeny v indonéské vývozní statistice, představují vhodnou referenční hodnotu, jelikož jsou stanoveny podle zásad volného trhu, soutěží s cenami ostatních produktů na zahraničních trzích, odrážejí převládající tržní podmínky v Indonésii a nejsou zkresleny zásahy vlády. Komise se mimoto domnívala, že tato použitá referenční hodnota představuje nejbližší možný zástupný indikátor nezkreslené ceny na indonéském domácím trhu bez zásahu indonéské vlády. Komise také uvedla, že ceny FOB použité jako referenční hodnota jsou v souladu s mezinárodními cenami (např. CIF Rotterdam).

(171) Komise proto vypočítala výši napadnutelné subvence pro každého vyvážejícího výrobce z hlediska výhody poskytnuté příjemci, která byla zjištěna v období šetření. Komise ohodnotila výhodu jako součet rozdílů mezi cenami placenými za surový palmový olej pořizovaný na domácím trhu a referenční cenou surového palmového oleje vypočítanou pro jednotlivé měsíce období šetření.

(172) Indonéská vláda a skupiny Wilmar a Permata tvrdily, že se Komise dopustila pochybení 1) tím, že považovala tuto referenční hodnotu za vhodnou, a 2) při výpočtu celkové výhody. Indonéská vláda a skupiny Wilmar a Permata tvrdí, že důvodem je skutečnost, že vývozní cena FOB zahrnuje vývozní dávku, a je proto zkreslená. Rovněž EBB předložila velmi podobné tvrzení.

(173) Komise uvedla, že tvrzení, že vývozní cena je zkreslená, se v podstatě snaží koncepčně změnit odůvodnění případu. Zatímco Komise měla za to, že ceny surového palmového oleje na domácím trhu jsou na uměle nízké úrovni, vývozci tvrdí, že vývozní ceny (které jsou zhruba v souladu s mezinárodními cenami) jsou příliš vysoké. Jinými slovy, vývozci tvrdí, že vývozní dávka vede k příliš vysokým vývozním cenám. Zkreslená je však cena na domácím trhu, a to mimo jiné kvůli vývozní dávce. Samotná indonéská vláda tvrdila, že vývozní dávka není zahrnuta do vývozní ceny, kterou Komise použila ve svých výpočtech (20). Komise vzala toto tvrzení indonéské vlády na vědomí. Domnívala se však, že účinky vývozní dávky jsou zohledněny v ceně FOB. Komise měla ve skutečnosti za to, že prodávající zohledňuje povinnost odvést příslušnou dávku při stanovení vývozní ceny, která je následně sdělena orgánům indonéské vlády pro statistické účely.

(174) Jak je uvedeno v 198. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, Komise považovala za nejvhodnější referenční hodnotu měsíční vývozní cenu FOB vykázanou v indonéských statistikách. Komise pokládala tuto referenční hodnotu za vhodnou pro jednotlivé nákupní transakce. Komise zjistila, že Incoterm FOB referenční ceny a Incoterm domácích nákupních transakcí provedených vyvážejícími výrobci jsou srovnatelné. Komise neobdržela v tomto ohledu od zúčastněných stran žádné připomínky.

(175) Kromě výše uvedeného skupina Wilmar tvrdila, že se Komise dopustila chyby při výpočtu výše výhody, kterou skupina Wilmer obdržela, jelikož při výpočtu výhody měla odečíst částky, o něž kupní cena surového palmového oleje překračuje referenční hodnotu. Komise v této souvislosti uvedla, že vzala v úvahu pouze transakce, u nichž byla poskytnuta výhoda (jinými slovy, kde byla cena zaplacená vyvážejícími výrobci nižší než referenční hodnota). Jedná se o transakce, v jejichž případě má dotyčný program za následek poskytnutí výhod vyvážejícím výrobcům. Proto by nemělo smysl odečíst transakce, u nichž nebyla poskytnuta žádná výhoda, neboť tyto byly v souladu s tržními podmínkami. Komise v tomto smyslu uvedla, že panel WTO ve věci United States – Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China (21), v jejímž rámci se zkoumalo, jak Ministerstvo obchodu Spojených států amerických stanovilo výši výhody poskytnuté prostřednictvím dotyčné subvence, poukázal na poskytnutí „kaučuku“ za cenu nižší než přiměřenou (22) a uvedl, že údajné subvence „musí být analyzovány ve vztahu ke konkrétnímu období, aby bylo možno dospět k celkové výši subvencování u produktu, který je předmětem šetření“ (23), a že „ustanovení čl. 14 písm. d) Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních neobsahuje u konkrétního zboží odkaz na pojem vyrovnání nebo ‚negativní výhody‘ či průměr za období šetření“ (24). Srovnání je srovnáním jednotlivých nákupních transakcí s individuální referenční hodnotou u dané nákupní transakce. Komise provedla srovnání jednotlivých transakcí, aby zjistila, zda byla poskytnuta výhoda, a výši této výhody. Celková výše výhod zjištěných u jednotlivých transakcí představuje výši subvence. Toto tvrzení je proto zamítnuto.

(176) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda také tvrdila, že Komise neprokázala existenci výhody, neboť 1) je nelogické zjistit výhodu ve formě vývozních omezení na konkurenčním finančním trhu a 2) ceny surového palmového oleje na domácím trhu se řídí dynamikou konkurenčního trhu.

(177) Komise by v této souvislosti ráda znovu poukázala na skutečnost, že výhoda má v tomto případě podobu poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. První tvrzení indonéské vlády se proto zamítá.

(178) Co se týká tvrzení indonéské vlády, že se ceny surového palmového oleje na domácím trhu řídí dynamikou konkurenčního a nezkresleného trhu, Komise odkazuje na provedenou analýzu, zejména v 151. bodě odůvodnění.

(179) Komise proto trvala na svém zjištění, že tento režim poskytuje vyvážejícím výrobcům výhodu.

(180) Indonéská vláda rovněž uvedla, že Komise určila nesprávnou referenční hodnotu, zejména z toho důvodu, že referenční hodnota, kterou použila, zahrnuje vývozní dávku a že od referenční hodnoty je třeba vývozní dávku odečíst.

(181) Komise v této souvislosti zjistila rozpor mezi tímto tvrzením a odpovědí indonéské vlády na písemné upozornění na nedostatky ze dne 14. března 2019. V této odpovědi indonéská vláda uvedla: „Indonéská vláda potvrzuje, že statistiky vývozu do EU zahrnují pouze bionaftu vyrobenou v Indonésii. Vykázaná hodnota vývozu odpovídá ceně FOB a vývozní daň/dávka není zahrnuta.“ Komise navíc uvedla, že indonéská vláda nepředložila na podporu svého tvrzení žádné další faktické důkazy. Jak je objasněno v 173. bodě odůvodnění, Komise se domnívala, že nahlášená vývozní cena FOB fakticky zahrnuje účinky vývozní dávky.

(182) Skupina Wilmar tvrdila, že referenční hodnota použitá k výpočtu výhody byla nadměrná, jelikož byla použita „vnější“ referenční hodnota. Je však třeba připomenout, že při určování nejpřesnější a nejvhodnější referenční hodnoty, která se použije, nepoužila Komise „vnější“ referenční hodnoty, jako jsou referenční hodnoty dostupné v Malajsii nebo Evropě, například CIF Rotterdam. Byly použity indonéské vývozní ceny, neboť pocházejí z Indonésie (a v tomto smyslu se jedná o vnitrostátní ceny) a představují spolehlivý tržní základ pro účely srovnání. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.

(183) Komise proto potvrdila závěr uvedený v 172. bodě odůvodnění.

3.2.5. Specifičnost

(184) Po poskytnutí konečných informací indonéská vláda tvrdila, že Komise neprokázala specifičnost režimu. Podle indonéské vlády je subvence specifická, pokud se týká pouze jednoho odvětví.

(185) Komise s tímto tvrzením nesouhlasila. Komise uvedla, že panel ve zprávě ve věci US – Upland Cotton objasnil toto: ‚Podle znění článku 2 Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních je subvence ‚specifická‘, pokud je specifická pro podnik nebo výrobní odvětví nebo pro skupinu podniků nebo výrobních odvětví (na něž se v Dohodě o subvencích a vyrovnávacích opatřeních odkazuje jako na ‚určité podniky‘) v působnosti orgánu, který subvenci poskytuje. (…).‘ Panel dále objasnil, že se „(…) ‚specifičnost‘ vztahuje na skupinu výrobních odvětví, jelikož slova ‚určitý podnik‘ jsou v úvodních ustanoveních čl. 2 odst. 1 definována obecně jako podnik nebo výrobní odvětví nebo skupina podniků nebo výrobních odvětví.“ (25)

(186) Odvolací orgán ve věci Spojené státy – antidumpingové a vyrovnávací clo (na výrobky z Číny) posoudil význam pojmu „určité podniky“ v článku 2: „Subvence je podle čl. 2 odst. 1 písm. a) Dohody o subvencích a vyrovnávacích opatřeních specifická, pokud výslovné omezení vyhrazuje přístup k této subvenci ‚určitým podnikům‘. V úvodní větě čl. 2 odst. 1 se uvádí, že se pojmem ‚určité podniky‘ rozumí ‚podnik nebo výrobní odvětví nebo skupina podniků nebo výrobních odvětví‘. V prvé řadě je třeba poznamenat, že slovo ‚určitý‘ je definováno jako ‚známý a specifikovaný, nikoli však výslovně určený: (s podstatným jménem v jednotném čísle) konkrétní, (s podstatným jménem v množném čísle) některé konkrétní, některé stanovené‘. Slovo ‚skupina‘ je naopak běžně definováno jako ‚[nějaký] počet osob nebo věcí, které se považují za jednotku nebo celek z důvodu určitého vzájemného nebo společného vztahu nebo účelu, nebo jsou zařazeny společně z důvodu určité míry podobnosti‘. Pokud jde o podstatná jména blíže určená pojmy ‚určitý‘ a ‚skupina‘, lze říci, že ‚podnik‘ může být definován jako ‚[nějaká] obchodní firma, společnost‘, zatímco pojem ‚výrobní odvětví‘ označuje ‚[nějakou] zvláštní formu nebo oblast produktivní činnosti; obchodu, výroby‘. Bereme na vědomí, že se panel ve věci US –Upland Cotton domníval, že ‚„výrobní odvětví nebo skupina výrobních odvětví“ mohou být obecně vymezeny podle typu výrobků, které vyrábějí‘; že ‚pojem „výrobní odvětví“ souvisí s výrobci určitých výrobků‘ a že ‚šíře pojmu „výrobní odvětví“ může v daném případě záviset na řadě faktorů‘. Z výše uvedeného vyplývá, že se pojem ‚určité podniky‘ vztahuje na jeden podnik nebo výrobní odvětví nebo na kategorii podniků nebo výrobních odvětví, jež jsou známy a specifikovány. Souhlasíme nicméně s Čínou v tom, že tento pojem zahrnuje ‚jistou neurčitost na okrajích‘, a se zprávou panelu ve věci US – Upland Cotton v tom, že rozhodnutí o tom, zda jistý počet podniků nebo výrobních odvětví představuje ‚určité podniky‘, lze učinit pouze v každém jednotlivém případě.“ (26)

(187) Komise proto uvedla, že judikatura WTO nevyžaduje, aby se subvence vztahovala na jedno výrobní odvětví, aby se pokládala za specifickou, nýbrž že se může vztahovat také na „kategorii podniků nebo výrobních odvětví, jež jsou známy a specifikovány“. V daném případě dospěla Komise v 202. bodě odůvodnění prozatímního nařízení k závěru, že soubor opatření je specifický, neboť zvýhodňuje podniky působící v hodnotovém řetězci palmového oleje. Komise proto v souladu s judikaturou WTO dospěla k závěru, že soubor opatření je specifický, jelikož se týká „kategorie podniků nebo výrobních odvětví, jež jsou známy a specifikovány“. Tvrzení indonéské vlády je proto zamítnuto.

3.3. Podpora odvětví výroby bionafty ze strany vlády prostřednictvím osvobození strojního zařízení dováženého do celních zón od dovozního cla

(188) Jak je uvedeno v 237. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, Komise vypočítala výhodu pro vyvážející výrobce plynoucí z osvobození dováženého strojního zařízení od dovozního cla jako celkovou částku neuhrazeného cla, která byla přiřazena v rámci období šetření na základě doby životnosti podkladových aktiv. Vyvážející výrobci tvrdili, že při výpočtu výhod získaných z důvodu osvobození dováženého strojního zařízení od dovozního cla měla Komise přidělit obdržené částky podle celkového obratu příslušných společností, a nikoli pouze podle obratu u dotčeného výrobku. Vyvážející výrobci uvedli, že důvodem je skutečnost, že seznam strojního zařízení, které je dováženo bezcelně, zahrnuje nejen stroje používané při výrobě bionafty, nýbrž i při výrobě jiných produktů.

(189) V tomto ohledu Komise již v dotazníku pro vyvážející výrobce společnosti požádala, aby poskytly seznam strojů a uvedly jejich použití. Komise konstatovala, že žádný z vyvážejících výrobců nezmínil možné dvojí použití konkrétních strojů před inspekcí na místě v době, kdy bylo možné tyto informace ověřit. Jelikož toto tvrzení nebylo možné ověřit, bylo zamítnuto.

(190) Co se týká dovozu strojního zařízení do celních zón, po vyhlášení prozatímního nařízení obdržela Komise od EBB připomínky k částečné spolupráci skupiny Wilmar v tomto ohledu. EBB připomenula skutečnost, že skupina Wilmar neuvedla výši subvencí obdržených na základě režimu celních zón. EBB dále uvedla, že prozatímní clo uložené skupině Wilmar nepředstavuje nejvyšší sazbu prozatímního cla uloženého s ohledem na tento režim.

(191) Komise EU v této souvislosti potvrdila, že kvůli částečné nespolupráci, pokud jde o údaje o celních zónách, musela Komise použít u skupiny Wilmar v souladu s článkem 28 základního nařízení dostupné údaje.

(192) Po poskytnutí konečných informací společnost PT Ciliandra Perkasa tvrdila, že Komise pochybila, když zamítla její tvrzení, že měla přidělit obdržené částky podle celkového obratu příslušných společností, a nikoli pouze podle obratu u dotčeného výrobku. Podle společnosti PT Ciliandra Perkasa je důvodem skutečnost, že Komise mohla z poskytnutého seznamu usoudit, zda se jednotlivý stroj používá pouze k výrobě bionafty, nebo zda má dvojí užití.

(193) Komise v 189. bodě odůvodnění uvedla, že žádný z vyvážejících výrobců, včetně společnosti PT Ciliandra Perkasa, nezmínil možné dvojí užití konkrétních strojů před inspekcí na místě v době, kdy bylo možné tyto informace ověřit. Jelikož toto tvrzení nebylo možné ověřit, bylo zamítnuto.

3.4. Obecná připomínka k metodice použité při výpočtu subvencí

(194) Po poskytnutí prozatímních informací skupina Wilmar tvrdila, že Komise chybovala při výpočtu výše subvencí, když tuto výši vypočítala přepočtením podle obratu. Skupina Wilmar tvrdí, že podle čl. 7 odst. 1 základního nařízení měla Komise vypočítat výši subvence na jednotku subvencovaného výrobku místo pro každý program.

(195) Komise konstatovala, že podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků nebyla poskytnuta žádná subvence. Výše celkové subvence byla proto přepočtena podle příslušného obchodního obratu skupiny Wilmar v souladu s čl. 7 odst. 2 základního nařízení, který zní: „Pokud se subvence neposkytuje podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků, určí se výše napadnutelné subvence tak, že se celková výše subvence přiměřeně přepočte na množství výrobků, které byly v posuzovaném období vyrobeny, prodány nebo vyvezeny.“

(196) Jelikož žádná z těchto subvencí nebyla poskytnuta podle množství zhotovených, vyrobených, vyvezených nebo přepravených výrobků, je nejvhodnějším jmenovatelem relevantní obchodní obrat společnosti. V tomto ohledu je třeba uvést, že příslušný obrat byl stanoven na základě, který zajišťuje, aby byla pokud možno co nejvíce zohledněna prodejní hodnota výrobků prodávaných společností příjemce. Jakákoli jiná navrhovaná metoda výpočtu výše napadnutelné subvence by byla v rozporu s příslušnými ustanoveními základního nařízení (články 7 a 15) a správní praxí Komise v antisubvenčních řízeních při volbě vhodného čitatele/jmenovatele pro přepočet výše napadnutelné subvence. Tvrzení skupiny Wilmar se proto zamítá.

3.5. Závěr ohledně subvencování

(197) Po poskytnutí prozatímních informací se indonéská vláda vyjádřila k podpoře pro odvětví výroby bionafty prostřednictvím přímého převodu finančních prostředků z fondu OPPF, jakož i poskytování surového palmového oleje za cenu nižší než přiměřenou. Indonéská vláda zejména uvedla, že fond OPPF v září 2018 ukončil vyplácení finančních prostředků vývozcům bionafty a že od 4. prosince 2018 byla vývozní dávka ze surového palmového oleje nulová.

(198) V reakci na to Komise konstatovala, že oba programy zůstá