PŘÍLOHA II

18. května 2021

Jeho Excelence Didier Reynders, komisař pro spravedlnost, Evropská komise

Vaše Excelence,

velice vítám konstruktivní jednání mezi Koreou a Evropskou komisí, jejichž cílem je vytvořit rámec pro předávání osobních údajů z EU do Koreje.

Na žádost Evropské komise, která byla určena korejské vládě, Vám v příloze zasílám dokument, který obsahuje přehled o právním rámci pro přístup korejské vlády k informacím.

Tento dokument se týká mnoha ministerstev a vládních agentur Koreje a příslušná ministerstva a agentury (Komise pro ochranu osobních údajů, Ministerstvo spravedlnosti, Národní zpravodajská služba, Národní komise Koreje pro lidská práva, Národní centrum boje proti terorismu, Korejská finanční zpravodajská jednotka) v rámci svých příslušných pravomocí obsahově odpovídají za pasáže tohoto dokumentu. Níže naleznete příslušná ministerstva a agentury a odpovídající podpisy.

Komise pro ochranu osobních informací přijímá veškeré dotazy k tomuto dokumentu a bude koordinovat nezbytné odpovědi u příslušných ministerstev a agentur.

Doufám, že tento dokument bude pro rozhodování v Evropské komisi přínosný.

Děkujeme Vám za cenný příspěvek, který jste v této záležitosti dosud poskytli.

S úctou

L0442022CS110120211217CS0001.00036919022Právní rámec pro shromažďování a používání osobních údajů korejskými orgány veřejné správy pro účely prosazování práva a národní bezpečnostiNásledující dokument poskytuje přehled o právním rámci pro shromažďování a používání osobních údajů korejskými orgány veřejné správy pro účely prosazování trestního práva a národní bezpečnosti (dále jen přístup vlády), zejména pokud jde o dostupné právní základy, platné podmínky (omezení) a záruky, včetně nezávislého dozoru a možností individuální ochrany.1.OBECNÉ PRÁVNÍ ZÁSADY TÝKAJÍCÍ SE PŘÍSTUPU VLÁDY1.1.Ústavní rámecÚstava Korejské republiky stanoví právo na soukromí obecně (článek 17) a právo na soukromí korespondence konkrétně (článek 18). Je povinností státu, aby tato základní práva zajistilČlánek 10 ústavy Korejské republiky vyhlášené dne 17. července 1948 (dále jen ústava).. Ústava dále stanoví, že práva a svobody občanů mohou být omezeny pouze zákonem, a vyžaduje-li to národní bezpečnost nebo zachování práva a pořádku pro veřejné blahoUstanovení čl. 37 odst. 2 ústavy.. Dokonce i pokud jsou taková omezení uložena, nesmí se dotknout podstaty svobody nebo právaUstanovení čl. 37 odst. 2 ústavy.. Korejské soudy uplatnily tato ustanovení v případech týkajících se zásahů vlády do soukromí. Nejvyšší soud například došel k závěru, že sledování civilistů porušuje základní právo na soukromí, přičemž zdůraznil, že občané mají právo na sebeurčení v oblasti osobních údajůRozhodnutí korejského Nejvyššího soudu 96DA42789, 24. července 1998.. V jiné věci Ústavní soud rozhodl, že soukromí je základním právem, které poskytuje ochranu před zásahy a sledováním ze strany státu v soukromém životě občanůRozhodnutí Ústavního soudu 2002Hun-Ma51, 30. října 2003. Obdobně v rozhodnutích 99Hun-Ma513 a 2004Hun-Ma190 (spojené věci) ze dne 26. května 2005 Ústavní soud vysvětlil, že právo na kontrolu vlastních osobních údajů je právem subjektu údajů osobně rozhodnout, kdy, vůči komu nebo kým a do jaké míry budou jeho údaje zpřístupněny nebo použity. Jde o základní právo, které, jakkoli není upřesněno v ústavě, má chránit osobní svobodu rozhodování před rizikem způsobeným rozšířením funkcí státu a informačními a komunikačními technologiemi..Korejská ústava dále zaručuje, že žádná osoba nebude zatčena, zadržena, prohledána, vyslýchána, ani nebudou zajištěny žádné její věci, nestanoví-li tak zákonUstanovení čl. 12 odst. 1 první věty ústavy.. Kromě toho lze prohlídky a zajištění věci provádět pouze na základě příkazu vydaného soudcem, na žádost státního zástupce a v souladu s řádným postupemČlánek 16 a čl. 12 odst. 3 ústavy.. Za výjimečných okolností, tj. v případech, kdy je osoba podezřelá z trestného činu zadržena při páchání trestného činu (flagrante delicto) nebo kdy existuje riziko, že osoba podezřelá ze spáchání trestného činu, za který lze uložit trest odnětí svobody v délce nejméně tří let, může uprchnout nebo zničit důkazy, mohou vyšetřovací orgány provést prohlídku nebo zajištění věci bez soudního příkazu, o který musí v takovém případě požádat ex postUstanovení čl. 12 odst. 3 ústavy.. Tyto obecné zásady jsou dále rozpracovány ve zvláštních právních předpisech týkajících se trestního řízení a ochrany komunikace (podrobný přehled viz níže).Pokud jde o cizí státní příslušníky, ústava stanoví, že jejich postavení je zaručeno podle mezinárodního práva a úmluvUstanovení čl. 6 odst. 2 ústavy.. Práva na ochranu soukromí zaručuje několik mezinárodních dohod, jichž je Korea smluvní stranou, například Mezinárodní pakt o občanských a politických právech (článek 17), Úmluva o právech osob se zdravotním postižením (článek 22) a Úmluva o právech dítěte (článek 16). Kromě toho, ačkoli ústava v zásadě zmiňuje práva občanů, Ústavní soud rozhodl, že i cizí státní příslušníci požívají základních právRozhodnutí Ústavního soudu 93Hun-MA120, 29. prosince 1994. Viz také například rozhodnutí Ústavního soudu 2014Hun-Ma346 (31. května 2018), v němž soud shledal, že bylo porušeno ústavní právo na právního zástupce v případě súdánského státního příslušníka zadrženého na letišti. V jiné věci Ústavní soud konstatoval, že svoboda volby legálního pracoviště úzce souvisí s právem usilovat o štěstí, jakož i o lidskou důstojnost a hodnotu, a není tedy vyhrazena pouze občanům, ale může být zaručena i cizincům, kteří jsou v Korejské republice legálně zaměstnáni (rozhodnutí Ústavního soudu 2007Hun-Ma1083, 29. září 2011).. Soud zejména rozhodl, že ochrana důstojnosti a hodnoty člověka jako lidské bytosti, jakož i právo usilovat o štěstí jsou právy každé lidské bytosti, nikoli jen občanůRozhodnutí Ústavního soudu 99HeonMa494, 29. listopadu 2001.. Soud rovněž objasnil, že právo na kontrolu osobních údajů je považováno za základní právo, které vychází z práva na důstojnost a usilování o štěstí a z práva na soukromý životViz například rozhodnutí Ústavního soudu 99HunMa513.. Ačkoli se judikatura dosud konkrétně nezabývala právem cizích státních příslušníků na soukromí, akademická obec obecně uznává, že články 12 až 22 ústavy (které zahrnují právo na soukromí i osobní svobodu) stanoví práva lidských bytostí.A v neposlední řadě ústava stanoví i právo požadovat od orgánů veřejné správy spravedlivé odškodněníUstanovení čl. 29 odst. 1 ústavy.. Kromě toho na základě zákona o Ústavním soudu může kterákoli osoba, jejíž základní práva zaručená ústavou jsou porušena výkonem vládní moci (vyjma soudních rozsudků), podat ústavní stížnost Ústavnímu souduUstanovení čl. 68 odst. 1 zákona o Ústavním soudu..1.2.Obecná pravidla ochrany údajůVšeobecný právní předpis o ochraně údajů v Korejské republice, zákon o ochraně osobních údajů, se vztahuje na soukromý i veřejný sektor. Pokud jde o orgány veřejné správy, zákon o ochraně osobních údajů konkrétně uvádí povinnost formulovat zásady, které mají zabránit zneužívání a neoprávněnému užívání osobních údajů, indiskrétnímu dohledu a sledování atd. a posílit důstojnost lidských bytostí a soukromí jednotlivcůUstanovení čl. 5 odst. 1 zákona o ochraně osobních údajů..Zpracování osobních údajů pro účely prosazování práva podléhá veškerým požadavkům zákona o ochraně osobních údajů. To například znamená, že orgány činné v trestním řízení musí dodržovat povinnosti týkající se zákonného zpracování, tj. opírat se o jeden z právních základů vyjmenovaných v zákoně o ochraně osobních údajů pro shromažďování, používání nebo poskytování osobních údajů (články 15 až 18 zákona o ochraně osobních údajů), jakož i o zásady účelového omezení (čl. 3 odst. 1 a 2 zákona o ochraně osobních údajů), přiměřenosti/minimalizace údajů (čl. 3 odst. 1 a 6 zákona o ochraně osobních údajů), omezeného uchovávání údajů (článek 21 zákona o ochraně osobních údajů), zabezpečení údajů včetně oznámení o porušení zabezpečení údajů (čl. 3 odst. 4, články 29 a 34 zákona o ochraně osobních údajů) a transparentnosti (čl. 3 odst. 1 a 5, články 20, 30 a 32 zákona o ochraně osobních údajů). Pokud jde o citlivé informace, platí zvláštní záruky (článek 23 zákona o ochraně osobních údajů). Kromě toho v souladu s čl. 3 odst. 5 a článkem 4 zákona o ochraně osobních údajů, jakož i s články 35 až 39-2 zákona o ochraně osobních údajů mohou jednotlivci vůči donucovacím orgánům uplatňovat svá práva na přístup, opravu, výmaz a pozastavení zpracování.Zákon o ochraně osobních údajů se v plném rozsahu vztahuje na zpracování osobních údajů pro účely vymáhání trestního práva, obsahuje však výjimku pro případy, kdy jsou osobní údaje zpracovávány pro účely národní bezpečnosti. Podle čl. 58 odst. 1 bodu 2 zákona o ochraně osobních údajů se články 15 až 50 zákona o ochraně osobních údajů nepoužijí na osobní údaje shromážděné nebo požadované pro analýzu informací souvisejících s národní bezpečnostíUstanovení čl. 58 odst. 1 bodu 2 zákona o ochraně osobních údajů.. Pro zpracování takových osobních údajů zůstávají i nadále použitelné kapitola I (Všeobecná ustanovení), kapitola II (Stanovení zásad ochrany osobních údajů atd.), kapitola VIII (Hromadná žaloba týkající se porušení ochrany údajů), kapitola IX (Doplňková ustanovení) a kapitola X (Ustanovení o sankcích) zákona o ochraně osobních údajů. To zahrnuje obecné zásady ochrany údajů stanovené v článku 3 (Zásady ochrany osobních údajů) a individuální práva zaručená článkem 4 zákona o ochraně osobních údajů (Práva subjektů údajů). To znamená, že hlavní zásady a práva jsou zaručeny i v této oblasti. Kromě toho čl. 58 odst. 4 zákona o ochraně osobních údajů stanoví, že tyto údaje musí být zpracovávány v minimálním rozsahu nezbytném pro dosažení zamýšleného účelu a po minimální dobu, a požaduje také, aby správce osobních údajů zavedl nezbytná opatření k zajištění bezpečné správy údajů a náležitého zpracování, jako jsou technické, řídicí a fyzické záruky, jakož i opatření pro náležité vyřizování individuálních stížností.V oznámení č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů Komise pro ochranu osobních údajů dále objasnila, jak se zákon o ochraně osobních údajů použije na zpracování osobních údajů pro účely národní bezpečnosti s ohledem na uvedenou dílčí výjimkuOznámení Komise pro ochranu osobních údajů č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů, oddíl III bod 6.. Zahrnuje to zejména práva fyzických osob (přístup, oprava, pozastavení zpracování a výmaz) a důvody, jakož i meze případných omezení těchto práv. Podle oznámení odráží uplatňování základních zásad, práv a povinností podle zákona o ochraně osobních údajů na zpracování osobních údajů pro účely národní bezpečnosti záruky, které stanoví ústava na ochranu práva jednotlivce na kontrolu jeho osobních údajů. Jakékoli omezení tohoto práva, například je-li nezbytné pro ochranu národní bezpečnosti, vyžaduje vyvážení práv a zájmů jednotlivce vůči příslušnému veřejnému zájmu a nesmí se dotknout podstaty práva (čl. 37 odst. 2 ústavy).2.PŘÍSTUP VLÁDY PRO ÚČELY PROSAZOVÁNÍ PRÁVA2.1.Příslušné orgány veřejné správy v oblasti prosazování právaNa základě zákona o trestním řízení, zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a zákona o telekomunikačních službách mohou policie, státní zástupci a soudy shromažďovat osobní údaje pro účely prosazování trestního práva. V rozsahu, v němž zákon o Národní zpravodajské službě svěřuje tuto pravomoc také Národní zpravodajské službě, musí výše uvedené zákony dodržovat i Národní zpravodajská službaViz článek 3 zákona o Národní zpravodajské službě (zákon č. 12948), který odkazuje na vyšetřování určitých trestných činů, jako jsou povstání, vzpoura a zločiny související s národní bezpečností (např. špionáž). V takovém kontextu by se použily postupy podle zákona o trestním řízení týkající se prohlídek a zajištění věci, zatímco zákonem o ochraně důvěrnosti komunikací by se řídilo shromažďování údajů o komunikaci (viz oddíl 3 o ustanoveních týkajících se přístupu ke komunikaci pro účely národní bezpečnosti).. A konečně zákon o oznamování a používání určitých informací o finančních transakcích stanoví právní základ pro finanční instituce, které zpřístupňují informace Korejské finanční zpravodajské jednotce pro účely prevence praní peněz a financování terorismu. Tato specializovaná agentura naopak může takové informace předávat donucovacím orgánům. Tyto povinnosti týkající se zpřístupnění se však vztahují pouze na správce údajů, kteří zpracovávají osobní úvěrové informace podle zákona o úvěrových informacích a podléhají dozoru Komise pro finanční služby. Vzhledem k tomu, že zpracování osobních úvěrových informací takovými správci je z oblasti působnosti rozhodnutí o odpovídající ochraně vyloučeno, nejsou v tomto dokumentu podrobněji popsána omezení a záruky platné v souladu se zákonem o oznamování a používání určitých informací o finančních transakcích.2.2.Právní základy a omezeníZákon o trestním řízení (viz 2.2.1), zákon o ochraně důvěrnosti komunikací (viz 2.2.2) a zákon o telekomunikacích (viz 2.2.3) poskytují právní základ pro shromažďování osobních údajů pro účely prosazování práva a stanoví příslušná omezení a záruky.2.2.1.Prohlídky a zajištění věci2.2.1.1.Právní základStátní zástupci a vyšší příslušníci soudní policie mohou provádět kontrolu předmětů, prohlídky osob nebo zajišťování věcí 1) pouze pokud je osoba podezřelá ze spáchání trestného činu (podezřelý z trestného činu); 2) je to nezbytné pro vyšetřování a 3) předměty, které mají být kontrolovány, osoby, které mají být prohledány, a jakékoli zajištěné věci jsou považovány za související s danou trestní věcíUstanovení čl. 215 odst. 1 a 2 zákona o trestním řízení.. Podobně mohou soudy provádět prohlídky a zajišťovat jakékoli věci, které mají být použity jako důkaz nebo mohou být zabaveny, pokud jsou takové věci nebo osoby považovány za související s konkrétní soudní věcíUstanovení čl. 106 odst. 1 a článků 107 a 109 zákona o trestním řízení..2.2.1.2.Omezení a zárukyObecnou povinností státních zástupců a příslušníků soudní policie je respektovat lidská práva osob podezřelých z trestného činu i práva jakékoli jiné dotčené osobyUstanovení čl. 198 odst. 2 zákona o trestním řízení.. Kromě toho mohou být povinná opatření k dosažení účelu vyšetřování přijata pouze tehdy, jsou-li výslovně stanovena v zákoně o trestním řízení, a smí být přijata jen v nejmenším nezbytném rozsahuUstanovení čl. 199 odst. 1 zákona o trestním řízení..Pátrání, kontroly nebo zajištění věci prováděné policisty nebo státními zástupci v rámci vyšetřování trestné činnosti se mohou uskutečnit pouze na základě soudního příkazuUstanovení čl. 215 odst. 1 a 2 zákona o trestním řízení.. Orgán, který podává návrh na vydání příkazu, musí předložit materiály prokazující důvody podezření určité osoby ze spáchání trestného činu, nezbytnost prohlídky, kontroly nebo zajištění věci a existenci příslušných věcí, které mají být zajištěnyUstanovení čl. 108 odst. 1 trestního řádu.. Soudní příkaz musí mimo jiných prvků uvádět jména osoby podezřelé z trestného činu a daný trestný čin; místo, osobu nebo věci, které mají být prohledány, nebo věci, které mají být zajištěny; datum vystavení a lhůtu platnosti příkazuUstanovení čl. 114 odst. 1 zákona o trestním řízení ve spojení s článkem 219 zákona o trestním řízení.. Obdobně platí, že pokud jsou v rámci probíhajícího soudního řízení prováděny prohlídky a zajištění věci jinak než na veřejném jednání, je třeba předem získat soudní příkazČlánek 113 zákona o trestním řízení.. Dotčená osoba a její obhájce jsou o prohlídce nebo zajištění věci předem informováni a mohou být přítomni výkonu příkazuČlánky 121 a 122 zákona o trestním řízení..Při provádění prohlídek nebo zajištění věci a v případech, kde je předmětem prohlídky počítačový disk nebo jiné médium pro ukládání dat, budou zpravidla zajištěna pouze samotná data (zkopírovaná nebo vytištěná), nikoli celé médiumUstanovení čl. 106 odst. 3 zákona o trestním řízení.. Samotné médium pro ukládání dat lze zajistit pouze za předpokladu, že je považováno za v podstatě nemožné vytisknout nebo zkopírovat požadovaná data samostatně, nebo pokud je považováno za v podstatě neproveditelné naplnit účel prohlídky jinakUstanovení čl. 106 odst. 3 zákona o trestním řízení.. Dotčená osoba musí být o zajištění věci neprodleně informovánaČlánek 219 zákona o trestním řízení ve spojení s čl. 106 odst. 4 zákona o trestním řízení.. Podle zákona o trestním řízení neexistují z tohoto požadavku na oznámení žádné výjimky.Prohlídky, kontroly a zajištění věci bez soudního příkazu jsou přípustné pouze v omezených případech. Zaprvé, jde o případ, kdy soudní příkaz nelze získat z důvodu naléhavosti na místě činuUstanovení čl. 216 odst. 3 zákona o trestním řízení.. Soudní příkaz je však nutné neprodleně následně získatUstanovení čl. 216 odst. 3 zákona o trestním řízení.. Zadruhé, prohlídky a kontroly bez soudního příkazu se mohou konat na místě, pokud je osoba podezřelá z trestného činu zatčena nebo zadrženaUstanovení čl. 216 odst. 1 a 2 zákona o trestním řízení.. A konečně může státní zástupce nebo vyšší příslušník soudní policie zajistit věc bez soudního příkazu, pokud se jí osoba podezřelá z trestného činu nebo třetí osoba zbavila nebo pokud byla věc vydána dobrovolněČlánek 218 zákona o trestním řízení. Pokud jde o osobní údaje, vztahují se uvedená ustanovení pouze na jejich dobrovolné vydání dotyčnou osobou, nikoli správcem osobních údajů, který má takové údaje v držení (to by vyžadovalo zvláštní právní základ podle zákona o ochraně osobních údajů). Dobrovolně vydané věci jsou připuštěny jako důkaz v soudním řízení pouze za předpokladu, že neexistují rozumné pochybnosti o dobrovolnosti zpřístupnění, kterou musí prokázat státní zástupce. Viz rozhodnutí Nejvyššího soudu 2013Do11233 ze dne 10. března 2016..Důkazy získané v rozporu se zákonem o trestním řízení budou považovány za nepřípustnéČlánek 308-2 zákona o trestním řízení.. Trestní zákon navíc stanoví, že za nezákonné prohlídky osob nebo místa bydliště osoby, střežené budovy, stavby, automobilu, lodi, letadla nebo obývaného prostoru lze uložit trest odnětí svobody v délce až tří letČlánek 321 trestního zákona.. Toto ustanovení se tedy vztahuje také na případy, kdy jsou věci, například zařízení pro ukládání dat, zajištěny během nezákonné prohlídky.2.2.2.Shromažďování údajů o komunikaci2.2.2.1.Právní základShromažďování údajů o komunikaci je upraveno zvláštním zákonem, zákonem o ochraně důvěrnosti komunikací. Zákon o ochraně důvěrnosti komunikací stanoví zejména obecný zákaz cenzurovat jakoukoli poštu, odposlouchávat jakoukoli telekomunikaci, poskytovat údaje potvrzující komunikaci nebo zaznamenávat nebo poslouchat jakýkoli neveřejný hovor jiných osob, s výjimkou jednání na základě zákona o trestním řízení, zákona o ochraně důvěrnosti komunikací nebo zákona o vojenském souduČlánek 3 zákon o ochraně důvěrnosti komunikací. Zákon o vojenském soudu v zásadě upravuje shromažďování údajů o příslušnících armády a na civilní osoby je použitelný pouze v omezeném počtu případů (např. pokud by příslušníci armády a civilní osoby spáchali trestný čin společně nebo pokud by se fyzická osoba dopustila trestného činu proti armádě, může být zahájeno řízení před vojenským soudem, viz článek 2 zákona o vojenském soudu). Obecná ustanovení upravující prohlídky a zajišťování věcí jsou obdobná jako v zákoně o trestním řízení, viz např. články 146 až 149 a 153 až 156 zákona o vojenském soudu. Například poštovní zásilky lze shromažďovat pouze tehdy, je-li to nutné pro vyšetřování, a to na základě příkazu vydaného vojenským soudem. Bude-li shromažďována elektronická komunikace, použijí se omezení a záruky podle zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Výraz komunikace ve smyslu zákona o ochraně důvěrnosti komunikací zahrnuje běžnou poštu i telekomunikační sděleníUstanovení čl. 2 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací, tj. přenos nebo příjem všech druhů zvuků, slov, symbolů nebo obrazového materiálu po drátě, bezdrátově, optickým kabelem nebo jiným elektromagnetickým systémem, včetně telefonu, e-mailu, informační služby vyžadující členství, faxu a pagingu.. V tomto ohledu zákon o ochraně důvěrnosti komunikací rozlišuje mezi opatřeními omezujícími komunikaciUstanovení čl. 2 odst. 7 čl. 3 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. a shromažďováním údajů potvrzujících komunikaci.Výraz opatření omezující komunikaci zahrnuje cenzuru, tj. shromažďování obsahu tradiční poštovní komunikace, jakož i odposlechy, tj. přímé odposlouchávání (získávání nebo zaznamenávání) obsahu telekomunikaceCenzura je definována jako otevírání pošty bez souhlasu dotčené strany nebo získávání poznatků, zaznamenávání nebo zadržování obsahu pošty jinými prostředky (čl. 2 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací). Odposlechy se rozumí získávání nebo zaznamenávání obsahu telekomunikace poslechem nebo společným odečítáním zvuků, slov, symbolů nebo obrazového materiálu v rámci komunikace prostřednictvím elektronických a mechanických zařízení bez souhlasu dotčené strany nebo zasahování do jejich přenosu a příjmu (čl. 2 odst. 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací).. Pojem údaje potvrzující komunikaci označuje údaje o záznamech telekomunikace, které zahrnují datum telekomunikace, čas zahájení a ukončení, počet odchozích a příchozích hovorů, stejně jako číslo druhého účastníka, četnost použití, protokoly o používání telekomunikačních služeb a informace o poloze (např. z přenosových věží, které přijímají signály)Ustanovení čl. 2 odst. 11 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Zákon o ochraně důvěrnosti komunikací stanoví omezení a záruky pro shromažďování obou druhů údajů a nedodržení některých z těchto požadavků podléhá trestním sankcímČlánky 16 a 17 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. Týká se to například shromažďování údajů bez soudního příkazu, nevedení záznamů, neukončení shromažďování poté, co pomine mimořádná situace, nebo neposkytnutí oznámení dotčené osobě..2.2.2.2.Omezení a záruky použitelné na shromažďování obsahu komunikace (opatření omezující komunikaci)Shromažďování obsahu komunikace může probíhat pouze jako doplňkový prostředek usnadňující vyšetřování trestné činnosti (tj. jako opatření poslední instance) a je nutné vynaložit úsilí k minimalizaci zásahů do komunikačních tajemství lidíUstanovení čl. 3 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. V souladu s touto obecnou zásadou lze opatření omezující komunikaci uplatnit pouze v případě, že je obtížné jinak zabránit spáchání trestného činu, zatknout pachatele trestné činnosti nebo shromáždit důkazyUstanovení čl. 5 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Donucovací orgány, které shromažďují obsah komunikace, musí tuto činnost okamžitě ukončit, jakmile již další přístup není považován za nezbytný, a zajistit tak, aby bylo narušování důvěrnosti komunikací omezeno co nejméněČlánek 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..Opatření omezující komunikaci lze kromě toho použít pouze za předpokladu, že existuje závažný důvod k podezření, že jsou plánovány, páchány nebo spáchány některé závažné trestné činy konkrétně vyjmenované v zákoně o ochraně důvěrnosti komunikací. Tyto trestné činy zahrnují povstání, trestné činy související s drogami nebo trestné činy zahrnující výbušniny, jakož i trestné činy související s národní bezpečností, diplomatickými vztahy nebo vojenskými základnami a zařízenímiUstanovení čl. 5 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Cílem opatření omezujícího komunikaci musí být konkrétní poštovní zásilky nebo telekomunikační sdělení odeslané nebo přijaté podezřelou osobou nebo poštovní zásilky nebo telekomunikační sdělení odeslané nebo přijaté podezřelou osobou během pevně stanoveného časového obdobíUstanovení čl. 5 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Dokonce i pokud jsou tyto požadavky splněny, může shromažďování údajů o obsahu probíhat pouze na základě soudního příkazu. Konkrétně může státní zástupce požádat soud o povolení shromažďování údajů o obsahu týkajících se podezřelé nebo vyšetřované osobyUstanovení čl. 6 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Podobně může příslušník soudní policie požádat o povolení státního zástupce, který pak může předložit soudu návrh na vydání soudního příkazuUstanovení čl. 6 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Návrh na vydání soudního příkazu musí být vyhotoven písemně a musí obsahovat konkrétní prvky. Zejména musí uvádět 1) podstatné důvody pro podezření, že je plánován, je páchán nebo byl spáchán jeden z vyjmenovaných trestných činů, jakož i veškeré materiály, které prima facie nasvědčují podezření; 2) opatření omezující komunikaci, jakož i jejich účel, rozsah, cíl a dobu účinnosti a 3) místo, kde by byla opatření provedena, a způsob, jakým by byla provedenaUstanovení čl. 6 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a čl. 4 odst. 1 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..Jsou-li splněny zákonné požadavky, může soud vydat písemné povolení k provedení opatření omezujících komunikaci ve vztahu k podezřelé nebo vyšetřované osoběUstanovení čl. 6 odst. 5 a 8 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Tento soudní příkaz specifikuje druhy opatření a také jejich účel, rozsah, dobu účinnosti, místo provedení a způsob, jakým budou opatření prováděnaUstanovení čl. 6 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Opatření omezující komunikaci lze provádět nejvýše po dobu dvou měsícůUstanovení čl. 6 odst. 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Je-li cíle opatření dosaženo dříve v této lhůtě, musí být opatření okamžitě ukončena. Naopak pokud jsou požadované podmínky stále splněny, lze v dvouměsíční lhůtě podat žádost o prodloužení doby účinnosti opatření omezujících komunikaci. Taková žádost musí obsahovat materiály, které prima facie zakládají důvody k prodloužení opatřeníUstanovení čl. 6 odst. 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Prodloužená lhůta nesmí celkově překročit jeden rok nebo tři roky v případě zvláště závažných trestných činů (např. trestných činů souvisejících s povstáním, zahraniční agresí, národní bezpečností atd.)Ustanovení čl. 6 odst. 8 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Donucovací orgány si mohou vynutit součinnost poskytovatelů komunikačních služeb tak, že jim předloží písemný souhlas souduUstanovení čl. 9 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Poskytovatelé komunikačních služeb jsou povinni spolupracovat a uchovávat obdržené souhlasy ve své evidenciUstanovení čl. 15-2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a článku 12 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Mohou součinnost odmítnout, pokud jsou údaje o cílové osobě uvedené v písemném souhlasu soudu (například telefonní číslo dané osoby) nesprávné. Kromě toho nesmí za žádných okolností zpřístupňovat hesla používaná pro telekomunikační službyUstanovení čl. 9 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Kdokoli, kdo provádí opatření omezující komunikaci nebo je požádán o součinnost, musí vést záznamy o cílech opatření, jejich provedení, datu poskytnutí součinnosti a o příslušném účeluUstanovení čl. 9 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Také donucovací orgány, které provádějí opatření omezující komunikaci, musí vést záznamy uvádějící podrobnosti a dosažené výsledkyUstanovení čl. 18 odst. 1 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Příslušníci soudní policie musí tyto informace poskytnout ve zprávě státnímu zástupci při ukončení vyšetřováníUstanovení čl. 18 odst. 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..Pokud státní zástupce podá obžalobu týkající se případu, v němž byla použita opatření omezující komunikaci, nebo vydá rozhodnutí neobviňovat nebo nezadržovat příslušnou osobu (tj. nejen pokyn k zastavení trestního stíhání), musí státní zástupce danou osobu, vůči níž byla uplatněna opatření omezující komunikaci, informovat o tom, že byla tato opatření provedena, o agentuře, která je prováděla, a o době jejich provádění. Toto oznámení musí být poskytnuto písemně do 30 dnů od vydání rozhodnutíUstanovení čl. 9-2 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Oznámení lze odložit, pokud je pravděpodobné, že by vážně ohrozilo národní bezpečnost nebo narušilo veřejnou bezpečnost a pořádek, nebo pokud by pravděpodobně způsobilo podstatnou újmu na životech a zdraví jiných osobUstanovení čl. 9-2 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud státní zástupce nebo příslušník soudní policie hodlá oznámení odložit, musí získat souhlas vedoucího představitele okresního státního zastupitelstvíUstanovení čl. 9-2 odst. 5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Jakmile důvody pro odklad pominou, musí být oznámení poskytnuto do 30 dnů od tohoto okamžikuUstanovení čl. 9-2 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Zákon o ochraně důvěrnosti komunikací také stanoví konkrétní postup pro shromažďování obsahu komunikací v mimořádných situacích. Donucovací orgány mohou zejména shromažďovat obsah komunikace v případě, že bezprostředně hrozí plánování nebo provedení organizované trestné činnosti nebo jiného závažného trestného činu, který může přímo způsobit smrt nebo vážnou újmu na zdraví, a nastane mimořádná situace, která znemožní uplatnit celý řádný postup (jak je uveden výše)Ustanovení čl. 8 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. V takové mimořádné situaci může policista nebo státní zástupce přijmout opatření omezující komunikaci bez předchozího souhlasu soudu, musí však okamžitě po jeho provedení požádat o soudní souhlas. Pokud donucovací orgán nezíská povolení soudu do 36 hodin od okamžiku, kdy byla provedena mimořádná opatření, musí být shromažďování okamžitě zastaveno, přičemž obvykle následuje zničení shromážděných údajůUstanovení čl. 8 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Policisté provádějící mimořádné sledování tak činí pod kontrolou státního zástupce nebo v případě, že nelze předem obdržet pokyny státního zástupce z důvodu nutnosti neprodleného jednání, musí policie získat souhlas státního zástupce ihned po zahájení opatřeníUstanovení čl. 8 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a čl. 16 odst. 3 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Výše popsaná pravidla pro informování osob se použijí i pro shromažďování obsahu komunikace v mimořádných situacích.Shromažďování údajů v mimořádných situacích musí vždy probíhat v souladu s prohlášením o mimořádné cenzuře/odposlechu a orgán provádějící shromažďování musí vést registr všech mimořádných opatřeníUstanovení čl. 8 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. K žádosti o souhlas s mimořádnými opatřeními podané soudu musí být přiložen písemný dokument, v němž jsou uvedena nezbytná opatření omezující komunikaci, účel, předmět, rozsah, dobu, místo provedení, způsob a vysvětlení toho, jak příslušná opatření omezující komunikaci splňují čl. 5 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikacíTedy že existuje závažný důvod k podezření, že jsou plánovány nebo páchány nebo byly spáchány určité závažné trestné činy, a nelze jinak zabránit spáchání trestné činnosti, zatknout pachatele nebo shromáždit důkazy., spolu s podpůrnými dokumenty.V případech, kdy jsou mimořádná opatření dokončena během krátké doby, a tudíž není vydáno soudní povolení (např. pokud je podezřelá osoba zatčena bezprostředně po zahájení odposlechu, který je proto ukončen), vedoucí příslušného státního zastupitelství podá příslušnému soudu oznámení o mimořádném opatřeníUstanovení čl. 8 odst. 5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. V oznámení musí být uveden cíl, účel, rozsah, doba, místo provedení a způsob shromažďování údajů, jakož i důvody pro nepodání žádosti o souhlas souduUstanovení čl. 8 odst. 6 a 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Toto oznámení umožňuje přijímajícímu soudu přezkoumat zákonnost shromažďování údajů a musí být zapsáno do registru oznámení o mimořádných opatřeních.Obecným požadavkem je, že obsah komunikace získaný prostřednictvím opatření omezujících komunikaci na základě zákona o ochraně důvěrnosti komunikací lze použít pouze pro účely vyšetřování, trestního stíhání nebo prevence výše uvedených konkrétních trestných činů, v disciplinárním řízení pro tytéž trestné činy, pro účely nároku na náhradu škody podaného jednou ze stran komunikace nebo pokud to umožňují jiné zákonyČlánek 12 zákon o ochraně důvěrnosti komunikací..Při shromažďování telekomunikačních sdělení přenášených prostřednictvím internetu platí zvláštní zárukyČlánek 12-2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Tyto údaje lze použít pouze k vyšetřování závažných trestných uvedených v čl. 5 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. Pro uchování údajů je třeba získat souhlas soudu, který schválil daná opatření omezující komunikaciStátní zástupce nebo policista, který provádí opatření omezující komunikaci, musí do 14 dnů po skončení opatření zvolit telekomunikační údaje, které mají být uchovány, a požádat o souhlas soudu (v případě návrhu policie musí být žádost podána státnímu zástupci, který následně předloží žádost soudu), viz čl. 12-2 odst. 1 a 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Žádost o uchování údajů musí obsahovat informace o opatřeních omezujících komunikaci, souhrn výsledků opatření, důvody uchovávání (spolu s podpůrnými materiály) a telekomunikační údaje, které mají být uchoványUstanovení čl. 12-2 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud taková žádost neexistuje, musí být získané telekomunikační údaje vymazány do 14 dnů po skončení opatření omezujících komunikaciUstanovení čl. 12-2 odst. 5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud je žádost zamítnuta, musí být telekomunikační údaje zničeny do sedmi dnůUstanovení čl. 12-2 odst. 5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud jsou telekomunikační údaje vymazány, musí být do sedmi dnů podána zpráva soudu, který schválil opatření omezující komunikaci, s uvedením důvodů výmazu, jakož i podrobností a harmonogramu výmazu.Obecněji řečeno, pokud byly údaje nezákonně získány za pomoci opatření omezujících komunikaci, nebudou uznány jako důkaz v soudním nebo disciplinárním řízeníČlánek 4 zákon o ochraně důvěrnosti komunikací.. Zákon o ochraně důvěrnosti komunikací rovněž zakazuje jakékoli osobě, která přijímá opatření omezující komunikaci, zpřístupňovat důvěrné informace získané v průběhu provádění těchto opatření a používat získané informace k poškozování dobrého jména subjektů, na které se tato opatření vztahujíUstanovení čl. 11 odst. 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..2.2.2.3.Omezení a záruky použitelné na shromažďování údajů potvrzujících komunikaciPodle zákona o ochraně důvěrnosti komunikací mohou donucovací orgány požádat poskytovatele telekomunikačních služeb o poskytnutí údajů potvrzujících komunikaci, je-li to nezbytné k provedení vyšetřování nebo výkonu trestuUstanovení čl. 13 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Na rozdíl od shromažďování údajů o obsahu není možnost shromažďovat údaje potvrzující komunikaci omezena na určité konkrétní trestné činy. Stejně jako v případě údajů o obsahu však shromažďování údajů potvrzujících komunikaci vyžaduje předchozí písemný souhlas soudu, a to za stejných podmínek, jaké byly popsány výšeČlánky 13 a 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud z důvodu naléhavosti nelze získat povolení soudu, mohou být údaje potvrzující komunikaci shromažďovány bez soudního příkazu; v takovém případě musí být souhlas získán bezprostředně po vyžádání údajů a musí být předán poskytovateli telekomunikačních služebUstanovení čl. 13 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. Stejně jako v případě naléhavých opatření omezujících komunikaci musí být vyhotoven dokument s podrobnostmi o případu (podezřelá osoba, opatření, která mají být přijata, trestný čin, na který existuje podezření, a naléhavost). Viz čl. 37 odst. 5 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Není-li získán následný souhlas, shromážděné údaje musí být zničenyUstanovení čl. 13 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Státní zástupci, příslušníci soudní policie a soudy musí vést evidenci žádostí o údaje potvrzující komunikaciUstanovení čl. 13 odst. 5 a 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Kromě toho musí poskytovatelé telekomunikačních služeb dvakrát ročně podávat zprávu o zpřístupnění údajů potvrzujících komunikaci ministrovi pro vědu a IKT a musí uchovávat příslušné záznamy po dobu sedmi let ode dne zpřístupnění údajůUstanovení čl. 13 odst. 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Fyzickým osobám musí být zpravidla podáno oznámena skutečnost, že byly shromážděny údaje potvrzující komunikaciViz čl. 13-3 odst. 7 ve spojení s článkem 9-2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Načasování takového oznámení závisí na okolnostech vyšetřováníUstanovení čl. 13-3 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Jakmile je přijato rozhodnutí zahájit/nezahájit trestní stíhání, musí být oznámení podáno do 30 dnů. Pokud je naopak obžaloba vzata zpět, musí být oznámení podáno do 30 dnů po uplynutí jednoho roku od přijetí tohoto rozhodnutí. V každém případě musí být oznámení podáno do 30 dnů po uplynutí jednoho roku od shromáždění údajů.Oznámení lze odložit, pokud by mohlo 1) ohrozit národní bezpečnost, veřejnou bezpečnost a pořádek; 2) způsobit smrt nebo újmu na zdraví; 3) bránit spravedlivému soudnímu řízení (např. vést ke zničení důkazů nebo vyhrožování svědkům) nebo 4) hanobit podezřelého, oběti nebo jiné osoby související s případem nebo narušit jejich soukromíUstanovení čl. 13-3 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Oznámení týkající se jednoho z výše uvedených důvodů vyžaduje povolení ředitele příslušného okresního státního zastupitelstvíUstanovení čl. 13-3 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud důvody pro odklad pominou, musí být oznámení podáno do 30 dnů od tohoto okamžikuUstanovení čl. 13-3 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Osoby, které oznámení obdržely, mohou podat písemnou žádost státnímu zástupci nebo příslušníkovi soudní policie ohledně důvodů shromažďování údajů potvrzujících komunikaciUstanovení čl. 13-3 odst. 5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. V takovém případě musí státní zástupce nebo příslušník soudní policie písemně uvést důvody do 30 dnů od obdržení žádosti, ledaže platí jeden z výše uvedených důvodů (výjimky odůvodňující odklad oznámení)Ustanovení čl. 13-3 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..2.2.3.Dobrovolné zpřístupnění ze strany poskytovatelů telekomunikačních služebPodle čl. 83 odst. 3 zákona o telekomunikačních službách mohou poskytovatelé telekomunikačních služeb dobrovolně vyhovět žádosti (podané na podporu soudního řízení v trestní věci, vyšetřování nebo výkonu trestu) soudu, státního zástupce nebo vedoucího vyšetřovací agentury o zpřístupnění komunikačních údajů. V kontextu zákona o telekomunikačních službách zahrnují komunikační údaje jméno, registrační číslo rezidenta, adresu a telefonní číslo uživatelů, data, kdy se uživatelé přihlásí k odběru nebo ukončí předplatné, a také identifikační kódy uživatelů (tj. kódy používané k identifikaci oprávněného uživatele počítačových systémů nebo komunikačních sítí)Ustanovení čl. 83 odst. 3 zákona o telekomunikačních službách.. Pro účely zákona o telekomunikačních službách jsou za uživatele považováni pouze jednotlivci, kteří si objednávají služby přímo od korejského poskytovatele telekomunikačních služebUstanovení čl. 2 odst. 9 zákona o telekomunikačních službách.. V důsledku toho jsou situace, kdy by byly fyzické osoby z EU, jejichž údaje byly předány do Korejské republiky, považovány za uživatele podle zákona o telekomunikačních službách, pravděpodobně velmi omezené, protože tito jednotlivci neuzavírají přímou smlouvu s korejským poskytovatelem telekomunikačních služeb.Žádosti o získání komunikačních údajů na základě zákona o telekomunikačních službách musí být podány písemně a musí obsahovat důvody žádosti, odkaz na příslušného uživatele a rozsah požadovaných údajůUstanovení čl. 83 odst. 4 zákona o telekomunikačních službách.. Není-li možné z důvodu naléhavosti podat písemnou žádost, musí být písemná žádost podána, jakmile pomine důvod této naléhavostiUstanovení čl. 83 odst. 4 zákona o telekomunikačních službách.. Poskytovatelé telekomunikačních služeb, kteří vyhoví žádostem o zpřístupnění komunikačních údajů, musí uchovávat složky obsahující záznamy o tom, že byly poskytnuty komunikační údaje, jakož i související materiály, například písemnou žádostUstanovení čl. 83 odst. 5 zákona o telekomunikačních službách.. Kromě toho musí poskytovatelé telekomunikačních služeb dvakrát ročně podávat zprávy o poskytování komunikačních údajů ministrovi pro vědu a IKTUstanovení čl. 83 odst. 6 zákona o telekomunikačních službách..Poskytovatelé telekomunikačních služeb nemají povinnost vyhovět žádostem o zpřístupnění komunikačních údajů na základě zákona o telekomunikačních službách. Každou žádost proto musí poskytovatel posoudit s ohledem na příslušné požadavky týkající se ochrany údajů podle zákona o ochraně osobních údajů. Poskytovatel telekomunikačních služeb musí zejména vzít v úvahu zájmy subjektu údajů a nesmí tyto informace zpřístupnit, pokud by to mohlo nekorektním způsobem narušit zájem jednotlivce nebo třetí stranyUstanovení čl. 18 odst. 2 zákona o ochraně osobních údajů.. Kromě toho musí být v souladu s oznámením č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů o zpřístupnění údajů informována dotčená osoba. Ve výjimečných situacích může být takové oznámení odloženo, zejména pokud a dokud by ohrozilo probíhající vyšetřování trestného činu nebo by pravděpodobně způsobilo újmu na životě či zdraví jiné osoby, přičemž tato práva nebo tyto zájmy jsou zjevně nadřazeny právům subjektu údajůOznámení Komise pro ochranu osobních údajů č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů, oddíl III bod 2 podbod iii)..V roce 2016 Nejvyšší soud potvrdil, že dobrovolné poskytování komunikačních dat poskytovateli telekomunikačních služeb bez soudního příkazu na základě zákona o telekomunikačních službách jako takové neporušuje právo na informační sebeurčení uživatele telekomunikační služby. Současně soud objasnil, že k takovému porušení by došlo, pokud by bylo zjevně zřejmé, že dožadující orgán zneužil svého oprávnění požadovat zpřístupnění údajů o komunikaci, a tím porušil zájmy dotčené fyzické osoby nebo třetí stranyRozhodnutí Nejvyššího soudu 2012Da105482, 10. března 2016.. Obecněji řečeno, každá žádost o dobrovolné zpřístupnění podaná donucovacím orgánem musí být v souladu se zásadami zákonnosti, nezbytnosti a proporcionality vyplývajícími z korejské ústavy (čl. 12 odst. 1 a čl. 37 odst. 2).2.3.DozorDohled nad donucovacími orgány se provádí pomocí různých mechanismů a zajišťují jej interní i externí subjekty.2.3.1.Vlastní auditV souladu se zákonem o auditech ve veřejném sektoru se orgánům veřejné správy doporučuje zřídit interní orgán pro vlastní audit, jehož úkolem je mimo jiné provádět kontrolu zákonnostiČlánky 3 a 5 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Vedoucím představitelům těchto auditních subjektů musí být v největší možné míře zaručena nezávislostČlánek 7 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Konkrétně jsou jmenováni z řad osob mimo příslušný orgán (např. bývalí soudci, profesoři) na období dvou až pěti let a mohou být odvoláni pouze z oprávněných důvodů (např. nejsou schopni vykonávat funkci z důvodu duševní nebo tělesné poruchy, je jim uloženo disciplinární opatření)Články 8 až 11 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Auditoři jsou rovněž jmenováni na základě konkrétních podmínek stanovených zákonemČlánek 16 a násl. zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Zprávy o auditu mohou obsahovat doporučení nebo žádosti o kompenzaci nebo nápravu, jakož i napomenutí a doporučení nebo žádosti o disciplinární opatřeníUstanovení čl. 23 odst. 2 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Vedoucí představitel orgánu veřejné správy, který je předmětem auditu, jakož i Rada pro audit a inspekce (viz oddíl 2.3.2) jsou o zprávách informováni do 60 dnů od dokončení audituUstanovení čl. 23 odst. 1 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Dotčený orgán musí provést požadovaná opatření a oznámit výsledky Radě pro audit a inspekceUstanovení čl. 23 odst. 3 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Výsledky auditu jsou navíc obvykle dostupné široké veřejnostiČlánek 26 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. Odmítnutí nebo maření vlastního auditu podléhá správním pokutámČlánek 41 zákona o auditech ve veřejném sektoru.. V oblasti vymáhání trestního práva Národní policejní agentura za účelem zajištění souladu s výše uvedenými právními předpisy využívá systém generálních inspektorů, který zajišťuje interní audity, a to i s ohledem na možné porušování lidských právViz zejména divize podřízené generálnímu řediteli pro audit a inspekce: https://www.police.go.kr/eng/knpa/org/org01.jsp..2.3.2.Rada pro audit a inspekceRada pro audit a inspekce může kontrolovat činnost orgánů veřejné správy a na základě těchto inspekcí vydávat doporučení, požadovat disciplinární opatření nebo podat trestní oznámeníČlánky 24 a 31 až 35 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Rada pro audit a inspekce je podřízena prezidentovi Korejské republiky, zachovává si však nezávislé postavení, pokud jde o její povinnostiUstanovení čl. 2 odst. 1 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Kromě toho zákon o zřízení Rady pro audit a inspekce požaduje, aby byla Radě pro audit a inspekce poskytnuta maximální nezávislost, pokud jde o jmenování, propouštění a organizaci jejích zaměstnanců, jakož i sestavování rozpočtuUstanovení čl. 2 odst. 2 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Předsedu Rady pro audit a inspekce jmenuje prezident se souhlasem Národního shromážděníUstanovení čl. 4 odst. 1 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Šest zbývajících komisařů jmenuje prezident na doporučení předsedy, a to na čtyřleté funkční obdobíUstanovení čl. 5 odst. 1 a článku 6 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Komisaři (včetně předsedy) musí splňovat specifické požadavky na způsobilost stanovené zákonemNapř. výkon činnosti soudce, státního zástupce nebo advokáta po dobu nejméně deseti let, státního úředníka nebo profesora nebo vyšší funkce na univerzitě po dobu nejméně osmi let nebo nejméně deset let práce ve společnosti kotované na burze nebo v instituci s vládními investicemi (z toho nejméně pět let jako výkonný ředitel), viz článek 7 zákona o Radě pro audit a inspekce. a mohou být odvoláni pouze v případě obžaloby, odsouzení k trestu odnětí svobody nebo neschopnosti plnit své povinnosti z důvodu dlouhodobé duševní nebo fyzické nezpůsobilostiČlánek 8 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Komisaři mají navíc zakázáno účastnit se politických činností a souběžně zastávat funkce v Národním shromáždění, správních úřadech, organizacích podléhajících auditu a inspekci Rady pro audit a inspekce nebo jakýkoli jiný placený úřad nebo funkciČlánek 9 zákona o Radě pro audit a inspekce..Rada pro audit a inspekce provádí roční obecný audit, může však také provádět konkrétní audity v záležitostech zvláštního zájmu. Rada pro audit a inspekce si může v průběhu inspekce vyžádat předložení dokladů a požádat o účast jednotlivých osobViz např. článek 27 zákona o Radě pro audit a inspekce.. V rámci auditu Rada pro audit a inspekce zkoumá příjmy a výdaje státu, ale také dohlíží na obecné dodržování povinností orgánů veřejné správy a veřejných činitelů s cílem zlepšit fungování veřejné správyČlánky 20 a 24 zákona o Radě pro audit a inspekce.. Její dozor proto přesahuje rozpočtové aspekty a zahrnuje i kontrolu zákonnosti.2.3.3.Národní shromážděníNárodní shromáždění může vyšetřovat orgány veřejné správy a provádět jejich inspekceČlánek 128 zákona o Národním shromáždění a články 2, 3 a 15 zákona o inspekci a vyšetřování ve státní správě. To zahrnuje každoroční inspekce záležitostí státní správy jako celku a vyšetřování konkrétních záležitostí.. Během vyšetřování nebo inspekce může Národní shromáždění požádat o zpřístupnění dokumentů a vynutit si účast svědkůUstanovení čl. 10 odst. 1 zákona o inspekci a vyšetřování ve státní správě. Viz rovněž články 128 a 129 zákona o Národním shromáždění.. Na každého, kdo se během vyšetřování Národního shromáždění dopustí křivé přísahy, se vztahují trestní sankce (odnětí svobody až na deset let)Článek 14 zákona o svědectví, oceňování atd. před Národním shromážděním.. Průběh a výsledky inspekcí mohou být zveřejněnyUstanovení čl. 12-2 zákona o inspekci a vyšetřování ve státní správě.. Pokud Národní shromáždění zjistí nezákonnou nebo nevhodnou činnost, může požádat, aby příslušný orgán veřejné správy přijal nápravná opatření, včetně přiznání odškodného, přijetí disciplinárních opatření a zlepšení vnitřních postupůUstanovení čl. 16 odst. 2 zákona o inspekci a vyšetřování ve státní správě.. Na základě takové žádosti musí orgán neprodleně jednat a oznámit výsledek Národnímu shromážděníUstanovení čl. 16 odst. 3 zákona o inspekci a vyšetřování ve státní správě..2.3.4.Komise pro ochranu osobních údajůKomise pro ochranu osobních údajů vykonává dozor nad zpracováním osobních údajů donucovacími orgány v souladu se zákonem o ochraně osobních údajů. Kromě toho se podle čl. 7-8 odst. 3 a 4 a čl. 7-9 odst. 5 zákona o ochraně osobních údajů dozor Komise pro ochranu osobních údajů vztahuje rovněž na možná porušení pravidel, která stanoví omezení a záruky týkající se shromažďování osobních údajů, včetně pravidel obsažených ve zvláštních zákonech upravujících shromažďování (elektronických) důkazů pro účely vymáhání trestního práva (viz oddíl 2.2). Vzhledem k požadavkům čl. 3 odst. 1 zákona o ochraně osobních údajů na zákonné a korektní shromažďování osobních údajů představuje každé takové porušení také porušení zákona o ochraně osobních údajů, což Komisi pro ochranu osobních údajů umožňuje provádět vyšetřování a přijímat nápravná opatřeníViz Oznámení Komise pro ochranu osobních údajů č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů..Při výkonu dozorové funkce má Komise pro ochranu osobních údajů přístup ke všem relevantním informacímČlánek 63 zákona o ochraně osobních údajů.. Komise pro ochranu osobních údajů může poskytovat donucovacím orgánům rady ke zlepšení úrovně ochrany osobních údajů při jejich zpracovávání, ukládat nápravná opatření (např. pozastavit zpracování údajů nebo přijmout nezbytná opatření k ochraně osobních údajů) nebo doporučit orgánu, aby přijal disciplinární opatřeníUstanovení čl. 61 odst. 2, čl. 65 odst. 1 a 2 a čl. 64 odst. 4 zákona o ochraně osobních údajů.. A konečně se předpokládají trestní sankce za určitá porušení zákona o ochraně osobních údajů, jako je nezákonné používání nebo zpřístupňování osobních údajů třetím stranám nebo nezákonné zpracování citlivých údajůUstanovení článků 70 až 74 zákona o ochraně osobních údajů.. V tomto ohledu může Komise pro ochranu osobních údajů věc postoupit příslušnému vyšetřovacímu orgánu (včetně státního zástupce)Ustanovení čl. 65 odst. 1 zákona o ochraně osobních údajů..2.3.5.Národní komise pro lidská právaNárodní komise pro lidská práva (nezávislý orgán pověřený ochranou a prosazováním základních práv)Článek 1 zákona o Národní komisi pro lidská práva. má pravomoc vyšetřovat a napravovat porušování článků 10 až 22 ústavy, které zahrnují právo na soukromí a právo na soukromí korespondence. Národní komise pro lidská práva se skládá z jedenácti komisařů, kteří jsou na základě návrhu jmenováni Národním shromážděním (čtyři komisaři), prezidentem (čtyři komisaři) a předsedou Nejvyššího soudu (tři komisaři)Ustanovení čl. 5 odst. 1 a 2 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Aby mohl být jmenován, musí komisař 1) působit alespoň deset let na univerzitě nebo v autorizovaném výzkumném ústavu, a to alespoň jako docent; 2) působit jako soudce, státní zástupce nebo advokát po dobu nejméně deseti let; 3) vykonávat činnosti v oblasti lidských práv po dobu nejméně deseti let (např. pro neziskovou, nevládní organizaci nebo mezinárodní organizaci) nebo 4) být doporučen skupinami občanské společnostiUstanovení čl. 5 odst. 3 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Předsedu jmenuje prezident z řad komisařů a musí jej potvrdit Národní shromážděníUstanovení čl. 5 odst. 5 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Komisaři (včetně předsedy) jsou jmenováni na tříleté funkční období, které lze prodloužit, a mohou být odvoláni pouze v případě, že jsou odsouzeni k trestu odnětí svobody nebo již nejsou schopni plnit své úkoly z důvodu dlouhodobé fyzické nebo duševní nezpůsobilosti (v takovém případě musí s odvoláním souhlasit dvě třetiny komisařů)Ustanovení čl. 7 odst. 1 a článku 8 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Členové Národní komise pro lidská práva mají zakázáno vykonávat souběžnou funkci v Národním shromáždění, místních radách nebo v orgánu celostátní nebo místní správy (jako úřední osoba)Článek 10 zákona o Národní komisi pro lidská práva..Národní komise pro lidská práva může zahájit vyšetřování z vlastního podnětu, nebo na žádost jednotlivce. V rámci svého vyšetřování může Národní komise pro lidská práva požádat o předložení příslušných materiálů, provádět inspekce a předvolávat fyzické osoby k podání výpovědiČlánek 36 zákona o Národní komisi pro lidská práva. V souladu s čl. 36 odst. 7 zákona může být předložení materiálů nebo věcí odmítnuto, pokud by ohrozilo utajení ze strany státu, které by mohlo mít podstatný vliv na bezpečnost státu nebo diplomatické vztahy, nebo by představovalo závažnou překážku pro vyšetřování trestné činnosti nebo probíhající soudní řízení. V takových případech si může Komise podle potřeby vyžádat od vedoucího představitele příslušné agentury (který musí v dobré víře vyhovět) další informace, je-li to nezbytné ke kontrole toho, zda je odmítnutí poskytnout údaje odůvodněné.. V návaznosti na vyšetřování může Národní komise pro lidská práva vydat doporučení ke zlepšení nebo opravě konkrétních zásad a postupů a může je zveřejnitUstanovení čl. 25 odst. 1 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Orgány veřejné správy musí Národní komisi pro lidská práva oznámit plán provádění takových doporučení do 90 dnů od jejich obdrženíUstanovení čl. 25 odst. 3 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Kromě toho v případě, že doporučení nejsou provedena, musí o tom dotčený orgán vyrozumět KomisiUstanovení čl. 25 odst. 4 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Národní komise pro lidská práva může následně takové neplnění oznámit Národnímu shromáždění a/nebo zveřejnit. Orgány veřejné správy obecně dodržují doporučení Národní komise pro lidská práva a mají k tomu silnou motivaci, neboť jejich provádění bylo posouzeno jako součást obecného hodnocení, které provádí Úřad pro koordinaci vládní politiky pod vedením úřadu předsedy vlády.2.4.Individuální ochrana2.4.1.Ochranné mechanismy dostupné podle zákona o ochraně osobních údajůPokud jde o osobní údaje zpracovávané donucovacími orgány, mohou jednotlivci vykonávat svá práva na přístup, opravu, výmaz a pozastavení zpracování podle zákona o ochraně osobních údajů. O přístup lze požádat přímo u příslušného orgánu nebo nepřímo prostřednictvím Komise pro ochranu osobních údajůUstanovení čl. 35 odst. 2 zákona o ochraně osobních údajů.. Příslušný orgán může přístup omezit nebo odepřít pouze tehdy, je-li to stanoveno zákonem, pokud by to pravděpodobně způsobilo újmu na životě nebo zdraví třetí strany nebo by to pravděpodobně vedlo k neoprávněnému narušení majetkových a jiných zájmů jiné osoby (tj. pokud by zájmy jiné osoby převažovaly nad zájmy jednotlivce, který žádost podal)Ustanovení čl. 35 odst. 4 zákona o ochraně osobních údajů.. Pokud je žádost o přístup zamítnuta, musí být jednotlivec informován o důvodech zamítnutí a způsobu podání opravného prostředkuUstanovení čl. 42 odst. 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně osobních údajů.. Podobně může být žádost o opravu nebo výmaz zamítnuta, pokud to stanoví jiné právní předpisy, přičemž v takovém případě musí být osoba informována o souvisejících důvodech a možnosti podat opravný prostředekUstanovení čl. 36 odst. 1 a 2 zákona o ochraně osobních údajů a čl. 43 odst. 3 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně osobních údajů..Pokud jde o opravné prostředky, může fyzická osoba podat stížnost Komisi pro ochranu osobních údajů prostřednictvím kontaktního centra pro ochranu soukromí, které provozuje Korejská agentura pro internet a zabezpečeníČlánek 62 zákona o ochraně osobních údajů.. Kromě toho může mediační výbor pro spory týkající se osobních údajů zajistit fyzické osobě mediaciČlánky 40 až 50 zákona o ochraně osobních údajů a články 48-2 až 57 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně osobních údajů.. Tyto opravné prostředky jsou k dispozici v případě možného porušení pravidel obsažených ve zvláštních právních předpisech, kterými se stanoví omezení a záruky týkající se shromažďování osobních údajů (oddíl 2.2), i v případě možného porušení zákona o ochraně osobních údajů. Kromě toho mohou fyzické osoby napadnout rozhodnutí nebo nečinnost Komise pro ochranu osobních údajů podle zákona o správním soudním řízení (viz oddíl 2.4.3).2.4.2.Opravné prostředky u Národní komise pro lidská právaNárodní komise pro lidská práva vyřizuje stížnosti fyzických osob (korejských i cizích státních příslušníků) na porušování lidských práv ze strany orgánů veřejné správyAčkoli článek 4 zákona o Národní komisi pro lidská práva uvádí občany a cizí státní příslušníky s bydlištěm v Korejské republice, výraz s bydlištěm odráží spíše koncept soudní příslušnosti než koncept území. Pokud tedy vnitrostátní instituce v Koreji poruší základní práva cizího státního příslušníka, může tato osoba podat stížnost Národní komisi pro lidská práva. Viz například příslušná otázka na stránce Komise pro lidská práva věnované často kladeným otázkám, k dispozici na adrese https://www.humanrights.go.kr/site/program/board/basicboard/list?boardtypeid=7025&menuid=002004005001&pagesize=10¤tpage=2. Tak by tomu bylo v případě, že by k osobním údajům cizího státního příslušníka předaným do Koreje získaly nezákonný přístup korejské orgány veřejné správy.. Pro podání stížnosti Národní komisi pro lidská práva fyzickou osobou není stanoven žádný pevný požadavekStížnost musí být zpravidla podána do jednoho roku od porušení práv, Národní komise pro lidská práva se však může přesto rozhodnout prošetřit stížnost podanou po této lhůtě, pokud neuplynula promlčecí lhůta podle trestního nebo občanského práva (čl. 32 odst. 1 bod 4 zákona o Národní komisi pro lidská práva).. Národní komise pro lidská práva se proto bude stížností zabývat, i pokud dotčená osoba nemůže ve fázi posouzení přípustnosti prokázat újmu. V souvislosti se shromažďováním osobních údajů pro účely vymáhání trestního práva by proto fyzická osoba k tomu, aby byla stížnost Národní komisi pro lidská práva přípustná, nemusela prokazovat, že korejské orgány veřejné správy skutečně získaly přístup k jejím osobním údajům. Fyzická osoba může také požádat o řešení stížnosti prostřednictvím mediaceČlánek 42 a násl. zákona o Národní komisi pro lidská práva..K prošetření stížnosti může Národní komise pro lidská práva využít svých vyšetřovacích pravomocí, včetně žádosti o předložení příslušných materiálů, provedení inspekcí a předvolání jednotlivců k podání výpovědiČlánky 36 a 37 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Pokud vyšetřování odhalí, že došlo k porušení příslušných právních předpisů, může Národní komise pro lidská práva doporučit provedení nápravných opatření nebo nápravu či zlepšení jakéhokoli příslušného právního předpisu, instituce, politiky nebo postupuČlánek 44 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. Navrhovaná náprava může zahrnovat mediaci, ukončení porušování lidských práv, náhradu škody a opatření, která zamezí opakování téhož nebo podobného porušování právUstanovení čl. 42 odst. 4 zákona o Národní komisi pro lidská práva.. V případě protiprávního shromažďování osobních údajů podle použitelných pravidel mohou nápravná opatření zahrnovat výmaz shromážděných osobních údajů. Pokud se považuje za vysoce pravděpodobné, že porušování práv nadále pokračuje, a v případě, že by toto porušování nebylo řešeno, a tím by způsobilo obtížně napravitelnou škodu, může Národní komise pro lidská práva přijmout naléhavá nápravná opatřeníČlánek 48 zákona o Národní komisi pro lidská práva..Ačkoli Národní komise pro lidská práva nemá donucovací pravomoc, její rozhodnutí (např. rozhodnutí nepokračovat ve vyšetřování stížnosti)Například pokud Národní komise pro lidská práva výjimečně nemůže prověřit určité materiály nebo zařízení, neboť se týkají státních tajemství, která by mohla mít podstatný vliv na bezpečnost státu nebo diplomatické vztahy, nebo pokud by inspekce představovala závažnou překážku pro vyšetřování trestné činnosti nebo probíhající soudní řízení (viz poznámka pod čarou č. 166), a pokud by to Národní komisi pro lidská práva bránilo provést šetření nezbytné k posouzení podstaty obdržené stížnosti, sdělí fyzické osobě důvody, proč byla stížnost zamítnuta, v souladu s článkem 39 zákona o Národní komisi pro lidská práva. V tomto případě by jednotlivec mohl rozhodnutí Národní komise pro lidská práva napadnout podle zákona o správním soudním řízení. a doporučení lze napadnout u korejských soudů podle zákona o správním soudním řízení (viz oddíl 2.4.3 níže)Viz např. rozhodnutí Vrchního soudu v Soulu 2007Nu27259, 18. dubna 2008, které potvrdilo rozhodnutí Nejvyššího soudu 2008Du7854, 9. října 2008; rozhodnutí Vrchního soudu v Soulu 2017Nu69382, 2. února 2018.. Pokud navíc zjištění Národní komise pro lidská práva odhalí, že orgán veřejné správy shromažďoval osobní údaje nezákonně, mohla by se fyzická osoba vůči tomuto orgánu domáhat další nápravy u korejských soudů, např. napadením shromažďování údajů podle zákona o správním soudním řízení, podáním ústavní stížnosti podle zákona o Ústavním soudu nebo podáním žádosti o odškodnění podle zákona o náhradě škody státem (viz oddíl 2.4.3 níže).2.4.3.Soudní ochranaFyzické osoby se mohou omezení a záruk popsaných v předchozích oddílech pro dosažení nápravy u korejských soudů dovolávat různými způsoby.Zaprvé mohou být podle zákona o trestním řízení dotčená osoba a její právní zástupce přítomni výkonu příkazu k prohlídce nebo zajištění věci, a proto mohou vznést námitku v době výkonu příkazuČlánky 121 a 219 zákona o trestním řízení.. Kromě toho zákon o trestním řízení stanoví tzv. mechanismus kvazistížností, který jednotlivcům umožňuje obrátit se na příslušný soud se žádostí o zrušení nebo změnu opatření státního zástupce nebo policisty týkajícího se zajištění věciČlánek 417 zákona o trestním řízení ve spojení s čl. 414 odst. 2 zákona o trestním řízení. Viz rozhodnutí Nejvyššího soudu 97Mo66, 29. září 1997.. To fyzickým osobám umožňuje napadnout opatření přijatá k výkonu příkazu týkajícího se zajištění věci.Kromě toho mohou fyzické osoby získat náhradu škody u korejského soudu. Podle zákona o náhradě škody státem mohou fyzické osoby žádat o náhradu škody způsobené státními úředníky při výkonu jejich služebních povinností v rozporu se zákonemUstanovení čl. 2 odst. 1 zákona o náhradě škody státem.. Žalobu podle zákona o náhradě škody státem lze podat u specializované rady pro náhradu škody nebo přímo u korejských soudůČlánky 9 a 12 zákona o náhradě škody státem. Zákon zřizuje okresní rady (kterým předsedá náměstek státního zástupce příslušného státního zastupitelství), ústřední radu (které předsedá náměstek ministra spravedlnosti) a zvláštní radu (které předsedá náměstek ministra národní obrany a která vyřizuje nároky na náhradu škody způsobené vojenským personálem nebo civilními zaměstnanci armády). Žádosti o náhradu škody zpravidla vyřizují okresní rady, které musí za určitých okolností postoupit věc ústřední/zvláštní radě, např. pokud náhrada škody přesáhne určitou částku nebo pokud jednotlivec požádá o opětovné projednání. Všechny rady se skládají z členů jmenovaných ministrem spravedlnosti (např. z řad úředníků Ministerstva spravedlnosti, soudních znalců, advokátů a osob se zkušenostmi v oblasti náhrad škody státem) a podléhají zvláštním pravidlům pro střet zájmů (viz článek 7 prováděcí vyhlášky k zákonu o náhradě škody státem).. Pokud je obětí cizí státní příslušník, zákon o náhradě škody státem se použije, jestliže země původu tohoto cizího státního příslušníka stejnou měrou zajišťuje náhradu škody státem pro korejské státní příslušníkyČlánek 7 zákona o náhradě škody státem.. Podle judikatury je tato podmínka splněna, pokud požadavky na žádost o náhradu škody v druhé zemi nejsou mezi Koreou a druhou zemí výrazně nevyvážené a nejsou obecně přísnější než požadavky, které stanovila Korea, a nevykazují žádný podstatný a obsahový rozdílRozhodnutí Nejvyššího soudu 2013Da208388, 11. června 2015.. Občanský zákoník upravuje odpovědnost státu za náhradu škody a v důsledku toho se odpovědnost státu vztahuje také na nemajetkovou újmu (např. duševní utrpení)Viz článek 8 zákona o náhradě škody státem a rovněž článek 751 občanského zákoníku..V případě porušení pravidel ochrany údajů je v zákoně o ochraně osobních údajů stanoven další opravný prostředek. Podle článku 39 zákona o ochraně osobních údajů může každá fyzická osoba, která utrpí újmu v důsledku porušení zákona o ochraně osobních údajů nebo ztráty, krádeže, prozrazení, padělání, pozměnění nebo poškození jejích osobních údajů, získat náhradu škody u soudu. Neexistuje obdobný požadavek reciprocity jako podle zákona o náhradě škody státem.Kromě náhrady škody lze získat správní opravný prostředek týkající se jednání nebo nečinnosti správních orgánů podle zákona o správním soudním řízení. Každá fyzická osoba může napadnout opatření (tj. výkon nebo odmítnutí provést výkon veřejné moci v konkrétním případě) nebo nečinnost (pokud správní orgán dlouhodobě nejedná, ačkoli je ze zákona povinen tak učinit) a toto napadení může vést ke zrušení/změně protiprávního opatření, k prohlášení neplatnosti (tj. konstatování, že opatření nemá právní účinek nebo neexistuje v právním řádu) nebo ke zjištění protiprávnosti nečinnostiČlánky 2 a 4 zákona o správním soudním řízení.. Aby bylo možné napadnout správní opatření, musí mít přímý dopad na občanská práva a povinnostiRozhodnutí Nejvyššího soudu 98Du18435, 22. října 1999, rozhodnutí Nejvyššího soudu 99Du1113, 8. září 2000, a rozhodnutí Nejvyššího soudu 2010Du3541, 27. září 2012.. To zahrnuje opatření ke shromažďování osobních údajů, ať už přímo (např. odposlech komunikace), nebo prostřednictvím žádosti o zpřístupnění (např. poskytovateli služeb).Výše uvedené nároky lze uplatnit nejprve u správních odvolacích komisí zřízených při některých orgánech veřejné správy (např. Národní zpravodajské služby, Národní komise pro lidská práva) nebo u Ústřední správní odvolací komise zřízené v rámci Komise pro boj proti korupci a občanská právaČlánek 6 zákona o správních opravných prostředcích a čl. 18 odst. 1 zákona o správním soudním řízení.. Takovýto správní opravný prostředek nabízí alternativní, neformálnější způsob, jak napadnout opatření nebo nečinnost orgánu veřejné správy. Podle zákona o správním soudním řízení však lze také podat žalobu přímo u korejských soudů.Žádost o zrušení/změnu opatření podle zákona o správním soudním řízení může podat každá osoba, která má právní zájem domáhat se zrušení/změny nebo navrácení svých práv zrušením/změnou, pokud již opatření není účinnéČlánek 12 zákona o správním soudním řízení.. Obdobně může žalobu na prohlášení neplatnosti podat osoba, která má na takovém prohlášení právní zájem, přičemž k zahájení soudního řízení o potvrzení nezákonnosti může dát podnět každá osoba, která podala žádost o opatření a má právní zájem na potvrzení protiprávnosti nečinnostiČlánky 35 a 36 zákona o správním soudním řízení.. Podle judikatury Nejvyššího soudu je právní zájem vykládán jako právem chráněný zájem, tj. přímý a konkrétní zájem chráněný právními a správními předpisy, na nichž jsou založena správní opatření (tj. nikoli obecné, nepřímé a abstraktní veřejné zájmy)Rozhodnutí Nejvyššího soudu 2006Du330, 26. března 2006.. Fyzické osoby proto mají právní zájem v případě jakéhokoli porušení omezení a záruk týkajících se shromažďování jejich osobních údajů pro účely vymáhání trestního práva (podle zvláštních zákonů nebo zákona o ochraně osobních údajů). Pravomocný rozsudek podle zákona o správním soudním řízení je pro účastníky řízení závaznýUstanovení čl. 30 odst. 1 zákona o správním soudním řízení..Návrh na zrušení/změnu opatření a návrh na potvrzení protiprávnosti nečinnosti musí být podán do 90 dnů ode dne, kdy se fyzická osoba o opatření/nečinnosti dozví, a to zpravidla nejpozději do jednoho roku ode dne vydání opatření / nečinnosti, neexistují-li důvody, které by to mohly ospravedlňovatČlánek 20 zákona o správním soudním řízení. Tato lhůta platí i pro tvrzení protiprávnosti nečinnosti, viz čl. 38 odst. 2 zákona o správním soudním řízení.. Podle judikatury Nejvyššího soudu je třeba výraz přiměřené důvody vykládat široce a je zapotřebí posoudit, zda je společensky přijatelné připustit opožděnou stížnost s ohledem na všechny okolnosti dané věciRozhodnutí Nejvyššího soudu 90Nu6521, 28. června 1991.. To například zahrnuje (mimo jiné) důvody prodlení, za které dotčená strana nemůže nést odpovědnost (tj. situace, které jsou mimo kontrolu stěžovatele, například pokud nebyl informován o shromažďování jeho osobních údajů), nebo vyšší moc (např. přírodní katastrofa, válka).V neposlední řadě mohou ústavní stížnost Ústavnímu soudu podat i fyzické osobyUstanovení čl. 68 odst. 1 zákona o Ústavním soudu.. Na základě zákona o Ústavním soudu může kterákoli osoba, jejíž základní práva zaručená ústavou jsou porušena výkonem nebo nečinností vládní moci (vyjma soudních rozsudků), požádat o soudní rozhodnutí o ústavní stížnosti. Jsou-li k dispozici jiné opravné prostředky, musí být nejprve vyčerpány. Podle judikatury Ústavního soudu mohou cizí státní příslušníci podat ústavní stížnost v rozsahu, v jakém korejská ústava uznává jejich základní práva (viz vysvětlení v oddíle 1.1)Rozhodnutí Ústavního soudu 99HeonMa194, 29. listopadu 2001.. Ústavní stížnosti musí být podány do 90 dnů poté, co se fyzická osoba dozví o porušení práva, a do jednoho roku poté, co k tomuto porušení práva došlo. Vzhledem k tomu, že na řízení podle zákona o Ústavním soudu se použije postup podle zákona o správním soudním řízeníČlánek 40 zákona o Ústavním soudu., bude stížnost přípustná i v případě, že existují přiměřené důvody ve smyslu výkladu v souladu s výše popsanou judikaturou Nejvyššího soudu.Je-li nejprve nutné vyčerpat jiné opravné prostředky, musí být ústavní stížnost podána do 30 dnů po konečném rozhodnutí o takovém opravném prostředkuČlánek 69 zákona o Ústavním soudu.. Ústavní soud může zneplatnit výkon vládní moci, který porušení práva způsobil, nebo potvrdit, že určitá nečinnost je protiústavníUstanovení čl. 75 odst. 3 zákona o Ústavním soudu.. V takovém případě je příslušný orgán povinen přijmout opatření, aby vyhověl rozhodnutí soudu.3.PŘÍSTUP VLÁDY PRO ÚČELY NÁRODNÍ BEZPEČNOSTI3.1.Příslušné orgány veřejné správy v oblasti národní bezpečnostiKorejská republika má dvě specializované zpravodajské služby: Národní zpravodajskou službu a Velitelství podpory zabezpečení obrany. Kromě toho mohou osobní údaje pro účely národní bezpečnosti shromažďovat i policie a státní zástupci.Národní zpravodajská služba je zřízena zákonem o Národní zpravodajské službě a podléhá přímo jurisdikci a dohledu prezidentaČlánek 2 a čl. 4 odst. 2 zákona o Národní zpravodajské službě.. Národní zpravodajská služba zejména shromažďuje, kompiluje a distribuuje informace o cizích zemích (a Severní Koreji)Tento pojem nezahrnuje údaje o jednotlivcích, ale informace o obecných údajích týkajících se jiných zemí (trendy, vývoj) a o činnosti státních subjektů třetích zemí., zpravodajské informace související s bojem proti špionážní činnosti (včetně vojenské a průmyslové špionáže), terorismu a činnosti mezinárodních syndikátů páchajících trestnou činnost, zpravodajské informace o určitých druzích trestné činnosti namířené proti veřejné a národní bezpečnosti (např. vnitrostátní nepokoje, zahraniční agrese) a zpravodajské informace související se zajišťováním kybernetické bezpečnosti a s předcházením kybernetickým útokům a hrozbám či bojem proti nimUstanovení čl. 3 odst. 1 zákona o Národní zpravodajské službě.. Zákon o Národní zpravodajské službě, kterým se zřizuje Národní zpravodajská služba a vymezují její úkoly, rovněž stanoví obecné zásady, které tvoří rámec všech činností služby. Obecně platí, že Národní zpravodajská služba musí zachovávat politickou neutralitu a chránit svobodu a práva jednotlivcůUstanovení čl. 3 odst. 1, čl. 6 odst. 2, článků 11 a 21. Viz také pravidla týkající se střetu zájmů, zejména články 10 a 12.. Předseda Národní zpravodajské služby je pověřen vypracováním obecných pokynů, které stanoví zásady, rozsah a postupy pro plnění povinností Národní zpravodajské služby, pokud jde o shromažďování a využívání informací, a musí tyto pokyny sdělit Národnímu shromážděníUstanovení čl. 4 odst. 2 zákona o Národní zpravodajské službě.. Národní shromáždění (prostřednictvím svého zpravodajského výboru) může požadovat opravu nebo doplnění pokynů, pokud je považuje za nezákonné nebo nespravedlivé. Obecněji řečeno, ředitel a pracovníci Národní zpravodajské služby nesmí při plnění svých povinností zneužíváním své úřední pravomoci nutit žádnou instituci, organizaci nebo fyzickou osobu k ničemu, co není její povinností, ani bránit žádné osobě ve výkonu právČlánek 13 zákona o Národní zpravodajské službě.. Kromě toho jakákoli cenzura pošty, odposlech telekomunikačního provozu, shromažďování informací o poloze, shromažďování údajů potvrzujících komunikaci nebo nahrávání či odposlouchávání soukromé komunikace ze strany Národní zpravodajské služby musí být v souladu se zákonem o ochraně důvěrnosti komunikací, zákonem o údajích o poloze nebo zákonem o trestním řízeníČlánek 14 zákona o Národní zpravodajské službě.. Jakékoli zneužití pravomoci nebo shromažďování údajů v rozporu s těmito právními předpisy podléhá trestním sankcímČlánky 22 a 23 zákona o Národní zpravodajské službě..Velitelství podpory zabezpečení obrany je vojenská zpravodajská služba zřízená Ministerstvem obrany. Nese odpovědnost za bezpečnostní záležitosti v rámci armády, vyšetřování trestných činů v armádě (na základě zákona o vojenském soudu) a vojenské zpravodajství. Velitelství podpory zabezpečení obrany obecně neprovádí sledování civilistů, není-li nezbytné pro výkon jeho vojenských funkcí. Vyšetřovanými osobami mohou být vojenský personál, civilní zaměstnanci armády, osoby ve vojenském výcviku, osoby v armádní záloze nebo náborové službě a váleční zajatciČlánek 1 zákona o vojenském soudu.. Při shromažďování údajů o komunikaci pro účely národní bezpečnosti podléhá Velitelství podpory zabezpečení obrany omezením a zárukám plynoucím ze zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a z prováděcí vyhlášky k tomuto zákonu.3.2.Právní základy a omezeníZákon o ochraně důvěrnosti komunikací, zákon o boji proti terorismu na ochranu občanů a veřejné bezpečnosti (dále jen zákon o boji proti terorismu) a zákon o telekomunikačních službách představují právní základy pro shromažďování osobních údajů pro účely národní bezpečnosti a stanoví příslušná omezení a zárukyPři vyšetřování trestných činů týkajících se národní bezpečnosti budou policie a Národní zpravodajská služba jednat na základě zákona o trestním řízení, zatímco Velitelství podpory zabezpečení obrany podléhá zákonu o vojenském soudu.. Tato omezení a záruky, jak jsou popsány v dalších oddílech, zajišťují, aby bylo shromažďování a zpracování údajů omezeno na to, co je nezbytně nutné k dosažení legitimního cíle. Je tak vyloučeno jakékoli masové a neselektivní shromažďování osobních údajů nebo přístup k těmto osobním údajům z důvodu národní bezpečnosti.3.2.1.Shromažďování údajů o komunikaci3.2.1.1.Shromažďování údajů o komunikaci zpravodajskými službami3.2.1.1.1.Právní základZákon o ochraně důvěrnosti komunikací opravňuje zpravodajské služby ke shromažďování údajů o komunikaci a vyžaduje, aby poskytovatelé komunikačních služeb spolupracovali podle požadavků těchto služebČlánek 15-2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Jak je popsáno v oddíle 2.2.2.1, zákon o ochraně důvěrnosti komunikací rozlišuje mezi shromažďováním obsahu komunikace (tj. opatřeními omezujícími komunikaci, jako jsou opatření typu odposlech nebo cenzuraUstanovení čl. 2 odst. 6 a 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.), a shromažďováním údajů potvrzujících komunikaciUstanovení čl. 2 odst. 11 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Prahová hodnota pro shromažďování těchto dvou druhů údajů se liší, použitelné postupy a záruky jsou však do značné míry totožnéViz také čl. 13-4 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a čl. 37 odst. 4 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací, které stanoví, že postupy platné pro shromažďování obsahu komunikace se obdobně použijí na shromažďování údajů potvrzujících komunikaci.. Shromažďování údajů potvrzujících komunikaci (nebo příslušných metadat) může probíhat za účelem předcházení hrozbám pro národní bezpečnostČlánek 13-4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Vyšší prahová hodnota platí pro provádění opatření omezujících komunikaci (tj. shromažďování obsahu komunikace), která lze přijmout pouze v případě, že se očekává závažné ohrožení národní bezpečnosti a shromažďování zpravodajských informací je nezbytné k tomu, aby se takovému nebezpečí zabránilo (tj. pokud existuje závažné riziko pro národní bezpečnost a shromažďování údajů je nezbytné k předcházení tomuto riziku)Ustanovení čl. 7 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Kromě toho lze přístup k obsahu komunikace provádět pouze jako opatření poslední instance k zajištění národní bezpečnosti a je třeba usilovat o minimalizaci narušení soukromí komunikaceUstanovení čl. 3 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. I pokud je získáno příslušné schválení/povolení, musí být taková opatření okamžitě ukončena, jakmile již nejsou nezbytná, aby se tak zajistilo, že jakékoli porušení komunikačních tajemství jednotlivce bude omezeno na minimumČlánek 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..3.2.1.1.2.Omezení a záruky vztahující se na shromažďování údajů o komunikaci, které zahrnuje alespoň jednoho korejského státního příslušníkaShromažďování údajů o komunikaci (obsahu i metadat), kdy jedna nebo obě fyzické osoby zapojené do komunikace jsou korejskými státními příslušníky, může probíhat pouze se svolením předsedy vrchního souduUstanovení čl. 7 odst. 1 bodu 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. Příslušným soudem je vrchní soud s jurisdikcí podle místa bydliště nebo sídla jedné nebo obou stran, které jsou předmětem sledování.. Žádost zpravodajské služby musí být podána písemně státnímu zástupci nebo vrchnímu státnímu zastupitelstvíUstanovení čl. 7 odst. 3 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Musí uvádět důvody pro shromažďování údajů (tj. že se očekává závažné ohrožení národní bezpečnosti nebo že je shromažďování údajů nezbytné, aby se předešlo ohrožení národní bezpečnosti), spolu s materiály podporujícími tyto důvody a nasvědčujícími důvodům prima facie, jakož i podrobnosti žádosti (tj. cíle, cílovou/é osobu/y, rozsah, dobu shromažďování údajů a také způsob a místo shromažďování údajů)Ustanovení čl. 7 odst. 3 a čl. 6 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Státní zástupce / státní zastupitelství si pak vyžádá povolení předsedy vrchního souduUstanovení čl. 7 odst. 4 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací. Žádost státního zástupce podaná soudu musí obsahovat hlavní důvody podezření, a pokud je požadováno několik povolení současně, jejich odůvodnění (viz článek 4 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací).. Předseda vrchního soudu může udělit písemný souhlas pouze tehdy, pokud považuje žádost za odůvodněnou, a žádost zamítne, pokud ji považuje za bezdůvodnouUstanovení čl. 7 odst. 3, čl. 6 odst. 5 a 9 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Soudní příkaz upřesňuje druh, cíl, účel, rozsah a dobu vlastního shromažďování údajů, stejně jako povolené místo a způsob shromažďování údajůUstanovení čl. 7 odst. 3 a čl. 6 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Zvláštní pravidla platí v případě, že se opatření zaměřuje na vyšetřování zločinného spolčení, které ohrožuje národní bezpečnost, a nastane mimořádná událost, kvůli které nelze uskutečnit všechny výše uvedené postupyČlánek 8 zákon o ochraně důvěrnosti komunikací.. Jsou-li tyto podmínky splněny, mohou zpravodajské služby provádět sledování bez předchozího souhlasu souduUstanovení čl. 8 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Ihned po provedení mimořádných opatření si však zpravodajská služba musí vyžádat souhlas soudu. Není-li souhlas získán do 36 hodin od přijetí opatření, musí být opatření okamžitě ukončenaUstanovení čl. 8 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Shromažďování údajů v mimořádných situacích musí vždy probíhat v souladu s prohlášením o mimořádné cenzuře/odposlechu a zpravodajská služba, která provádí shromažďování údajů, musí vést registr všech mimořádných opatřeníUstanovení čl. 8 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. Mimořádná opatření v kontextu vymáhání práva viz oddíl 2.2.2.2 výše..V případech, kdy je sledování dokončeno v krátké době, a není proto možné získat souhlas soudu, musí vedoucí představitel příslušného vrchního státního zastupitelství zaslat oznámení o mimořádném opatření vypracované zpravodajskou službou předsedovi příslušného soudu, který vede registr mimořádných opatřeníUstanovení čl. 8 odst. 5 a 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. V oznámení musí být uveden cíl, účel, rozsah, doba, místo a způsob shromažďování údajů, jakož i důvody pro nepodání žádosti před přijetím opatření (čl. 8 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací).. To soudu umožní prověřit zákonnost shromažďování údajů.3.2.1.1.3.Omezení a záruky vztahující se na shromažďování údajů o komunikaci, které zahrnuje pouze cizí státní příslušníkyKe shromažďování údajů o komunikaci výhradně mezi cizími státními příslušníky musí zpravodajské služby získat předchozí písemný souhlas prezidentaUstanovení čl. 7 odst. 1 bodu 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Takové komunikační údaje budou pro účely národní bezpečnosti shromažďovány pouze tehdy, pokud spadají do jedné z několika vyjmenovaných kategorií, tj. komunikace mezi vládními úředníky nebo jinými osobami ze zemí nepřátelských vůči Korejské republice, zahraničními agenturami, skupinami nebo státními příslušníky podezřelými z účasti na činnostech zaměřených proti KorejiJedná se o činnosti, které ohrožují existenci a bezpečnost národa, demokratický řád nebo přežití a svobodu lidí. nebo příslušníky skupin na Korejském poloostrově mimo oblast svrchovanosti Korejské republiky a jejich zastřešujícími skupinami se sídlem v zahraničíPokud je navíc jedna strana osobou popsanou v čl. 7 odst. 1 bodě 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a druhá je neznámá nebo ji nelze specifikovat, použije se postup stanovený v čl. 7 odst. 1 bodě 2.. Naopak, pokud je jedna strana komunikace korejským státním příslušníkem a druhá nekorejským státním příslušníkem, bude vyžadován souhlas soudu v souladu s postupem popsaným v oddíle 3.2.1.1.2.Vedoucí představitel zpravodajské služby musí řediteli Národní zpravodajské služby předložit plán opatření, která mají být přijataUstanovení čl. 8 odst. 1 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací. Ředitele Národní zpravodajské služby jmenuje prezident po potvrzení parlamentem (článek 7 zákona o Národní zpravodajské službě).. Ředitel Národní zpravodajské služby přezkoumá, zda je plán vhodný, a pokud tomu tak je, předloží jej ke schválení prezidentoviUstanovení čl. 8 odst. 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Údaje, které musí být zahrnuty v plánu, jsou totožné s údaji požadovanými pro žádost o souhlas soudu se shromažďováním informací o korejských státních příslušnících (popsanými výše)Ustanovení čl. 8 odst. 3 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací ve spojení s čl. 6 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Zejména musí plán uvádět důvody pro shromažďování údajů (tj. že se očekává závažné ohrožení národní bezpečnosti nebo že je shromažďování údajů nezbytné, aby se předešlo ohrožení národní bezpečnosti), hlavní důvody podezření spolu s materiály podporujícími tyto důvody a nasvědčujícími důvodům prima facie, jakož i podrobnosti žádosti (tj. cíle, cílovou/é osobu/y, rozsah, dobu shromažďování údajů a také způsob a místo shromažďování údajů). Je-li požadováno několik souhlasů současně, jejich význam a důvodyUstanovení čl. 8 odst. 3 a 4 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..V mimořádných situacíchTj. v případech, kdy je cílem opatření akt spolčení ohrožující národní bezpečnost, není dostatek času na získání souhlasu prezidenta a nepřijetí mimořádných opatření může poškodit národní bezpečnost (čl. 8 odst. 8 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací). je třeba získat předchozí souhlas ministra, do jehož gesce náleží příslušná zpravodajská služba. V tomto případě si však zpravodajská služba musí vyžádat souhlas prezidenta ihned po přijetí mimořádných opatření. Pokud zpravodajská služba nezíská souhlas do 36 hodin od podání žádosti, musí být shromažďování údajů okamžitě ukončenoUstanovení čl. 8 odst. 9 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. V takových případech budou shromážděné údaje vždy zničeny.3.2.1.1.4.Obecné zásady a zárukyPři žádosti o součinnost soukromých subjektů jim zpravodajské služby musí předložit soudní příkaz / souhlas prezidenta nebo kopii průvodního dopisu k prohlášení o mimořádné cenzuře, které musí dožádaný subjekt uchovat ve své evidenciUstanovení čl. 9 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a článku 12 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Subjekty, které jsou na základě zákona o ochraně důvěrnosti komunikací požádány o zpřístupnění informací zpravodajským službám, mohou zpřístupnění odmítnout, pokud povolení nebo prohlášení o mimořádné cenzuře odkazuje na nesprávný identifikátor (např. telefonní číslo patřící jiné než identifikované osobě). Kromě toho nesmí být nikdy zpřístupněna hesla používaná pro komunikaciUstanovení čl. 9 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Zpravodajské služby mohou prováděním opatření omezujících komunikaci nebo shromažďováním údajů potvrzujících komunikaci pověřit poštu nebo poskytovatele telekomunikačních služeb (ve smyslu zákona o telekomunikacích)Článek 13 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Příslušná zpravodajská služba i poskytovatel, který obdrží žádost o spolupráci, musí vést registry s uvedením účelu žádosti o opatření, data provedení nebo spolupráce a předmětu opatření (např. pošta, telefon, e-mail) po dobu tří letUstanovení čl. 9 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a čl. 17 odst. 2 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací. Tato lhůta se nepoužije na údaje potvrzující komunikaci (viz článek 39 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací).. Poskytovatelé telekomunikačních služeb, kteří poskytují údaje potvrzující komunikaci, musí ve své evidenci uchovávat informace o četnosti shromažďování údajů po dobu sedmi let a dvakrát ročně podávat zprávy ministrovi pro vědu a IKTUstanovení čl. 13 odst. 7 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a článku 39 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..Zpravodajské služby musí řediteli Národní zpravodajské služby oznamovat, jaké údaje shromáždily a jaký je výstup sledováníUstanovení čl. 18 odst. 3 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud jde o shromažďování údajů potvrzujících komunikaci, musí být evidovány záznamy o podání žádosti o taková data, jakož i písemná žádost sama a instituce, která ji využilaUstanovení čl. 13 odst. 5 a čl. 13-4 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Shromažďování obsahu komunikace i údajů potvrzujících komunikaci může trvat po dobu nejvýše čtyř měsíců, a je-li mezitím dosaženo sledovaného cíle, musí být okamžitě ukončenoUstanovení čl. 7 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Pokud podmínky pro povolení trvají, může být tato lhůta prodloužena až o čtyři měsíce, a to se souhlasem soudu nebo prezidenta. Žádost o souhlas s prodloužením opatření týkajících se sledování musí být podána písemně s uvedením důvodů, proč se o prodloužení žádá, a s poskytnutím podpůrných materiálůUstanovení čl. 7 odst. 2 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací a článku 5 prováděcí vyhlášky k zákonu o ochraně důvěrnosti komunikací..Podle právního základu shromažďování jsou fyzické osoby obecně vyrozuměny, jsou-li shromažďovány údaje o jejich komunikaci. Vedoucí představitel zpravodajské služby musí dotčenou osobu o sledování písemně informovat do 30 dnů ode dne, kdy sledování skončilo, zejména bez ohledu na to, zda se shromážděné informace týkají obsahu komunikace nebo údajů potvrzujících komunikaci, a bez ohledu na to, zda byly informace získány běžným postupem, nebo v mimořádné situaciUstanovení čl. 9-2 odst. 3 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací. V souladu s článkem 13-4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací to platí jak pro shromažďování obsahu komunikace, tak pro údaje potvrzující komunikaci.. Oznámení musí obsahovat 1) skutečnost, že byly shromážděny údaje; 2) výkonnou agenturu a 3) dobu výkonu opatření. Pokud je však pravděpodobné, že by oznámení ohrozilo národní bezpečnost nebo by znamenalo újmu na životě a fyzické bezpečnosti osob, lze oznámení odložitUstanovení čl. 9-2 odst. 4 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací.. Oznámení musí být podáno do 30 dnů, jakmile pominou důvody odkladuUstanovení čl. 13-4 odst. 2 a čl. 9-2 odst. 6 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..Tato oznamovací povinnost se však vztahuje pouze na shromažďování údajů, kdy je alespoň jedna ze stran korejským státním příslušníkem. V důsledku toho budou jiní než korejští státní příslušníci uvědoměni pouze v případě, že budou shromážděny údaje o jejich komunikaci s korejskými státními příslušníky. Neexistuje tedy žádná oznamovací povinnost, pokud se shromažďují údaje o komunikaci výhradně mezi jinými než korejskými státními příslušníky.Obsah jakékoli komunikace, jakož i údaje potvrzující komunikaci získané sledováním na základě zákona o ochraně důvěrnosti komunikací lze použít pouze 1) pro vyšetřování, trestní stíhání nebo prevenci určitých trestných činů; 2) pro disciplinární řízení; 3) pro soudní řízení, v němž se na tyto údaje strana související s komunikací odvolává v rámci nároku na náhradu škody, nebo 4) na základě jiných právních předpisůUstanovení čl. 5 odst. 1 a 2 a článků 12 a 13-5 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací..3.2.1.2.Shromažďování údajů o komunikaci policií / státními zástupci pro účely národní bezpečnostiPolicie/státní zástupce může shromažďovat údaje o komunikaci (obsah komunikace i údaje potvrzující komunikaci) pro účely národní bezpečnosti za stejných podmínek, jaké jsou popsány v oddíle 3.2.1.1. Při jednání v mimořádných situacíchTo znamená, že cílem opatření je akt spolčení, který ohrožuje národní bezpečnost, a existuje mimořádná situace, kvůli které nelze uskutečnit běžný schvalovací postup (čl. 8 odst. 1 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací). se použije postup, který byl popsán výše, pokud jde o shromažďování obsahu komunikace pro účely vymáhání práva v mimořádných situacích (tj. článek 8 zákona o ochraně důvěrnosti komunikací).3.2.2.Shromažďování údajů o osobách podezřelých z terorismu3.2.2.1.Právní základZákon o boji proti terorismu dává řediteli Národní zpravodajské služby pravomoc shromažďovat informace o osobách podezřelých z terorismuČlánek 9 zákona o boji proti terorismu.. Osoba podezřelá z terorismu je definována jako člen teroristické skupinyTeroristická skupina je definována jako skupina teroristů označená Organizací spojených národů (čl. 2 odst. 2 zákona o boji proti terorismu)., osoba, která podporuje teroristickou skupinu (propagací a šířením myšlenek nebo taktiky teroristické skupiny), získává nebo vynakládá finanční prostředky na terorismusTerorismus je v čl. 2 odst. 1 zákona o boji proti terorismu definován jako jednání prováděné za účelem bránění výkonu pravomoci státu, místní správy nebo zahraniční vlády (včetně místních správ a mezinárodních organizací) nebo s cílem přimět tyto subjekty k jednání, které není jejich povinností, nebo zastrašit veřejnost. To zahrnuje a) usmrcení osoby nebo ohrožení života osoby způsobením tělesné újmy nebo zatčením, zadržením, únosem nebo vzetím osoby jako rukojmí; b) určité druhy jednání cílené na letadlo (např. havárie, únos nebo poškození letadla za letu); c) určité druhy jednání související s plavidlem (např. obsazení lodi nebo provozního námořního zařízení, zničení lodi nebo provozního námořního zařízení nebo jejich poškození takového stupně, že je ohrožena jejich bezpečnost, včetně poškození nákladu plavidla nebo provozního námořního zařízení); d) umístění, odpálení nebo jiné použití biochemické, výbušné nebo zápalné zbraně nebo zařízení s úmyslem způsobit smrt, závažné zranění nebo závažné materiální škody nebo takto zasáhnout určité druhy vozidel nebo zařízení (např. vlaky, tramvaje, motorová vozidla, veřejné parky a nádraží, zařízení pro dodávku elektřiny, plynu a telekomunikační zařízení atd.); e) určité druhy jednání týkající se jaderných materiálů, radioaktivních materiálů nebo jaderných zařízení (např. způsobení újmy na životech či zdraví lidí nebo majetku nebo jiné narušení veřejné bezpečnosti zničením jaderného reaktoru nebo neoprávněnou manipulací s radioaktivními materiály atd.). nebo se zapojila do jiných činností v rámci přípravy, konspirace, propagace nebo podněcování terorismu, nebo osoba, u které existují oprávněné důvody pro podezření, že takovou činnost provádělaUstanovení čl. 2 odst. 3 zákona o boji proti terorismu.. Obecně platí, že každý veřejný činitel prosazující zákon proti terorismu musí respektovat základní práva zakotvená v korejské ústavěUstanovení čl. 3 odst. 3 zákona o boji proti terorismu..Zákon o boji proti terorismu sám o sobě nestanoví konkrétní pravomoci, omezení a záruky v oblasti shromažďování informací o osobách podezřelých z terorismu, odkazuje spíše na postupy stanovené v jiných právních předpisech. Zaprvé může na základě zákona o boji proti terorismu ředitel Národní zpravodajské služby shromažďovat 1) údaje o vstupu do Korejské republiky a opuštění Korejské republiky; 2) údaje o finančních transakcích a 3) údaje o komunikaci. V závislosti na druhu požadovaných informací jsou příslušné procesní požadavky stanoveny v imigračním zákoně a celním zákoně, v zákoně o oznamování a používání určitých informací o finančních transakcích, resp. v zákoně o ochraně důvěrnosti komunikacíUstanovení čl. 9 odst. 1 zákona o boji proti terorismu.. Pro shromažďování údajů o vstupu do Koreje a opuštění Koreje odkazuje zákon o boji proti terorismu na postupy stanovené v imigračním a celním zákoně. Uvedené akty však v současnosti takové pravomoci nestanoví. Pro shromažďování údajů o komunikaci a údajů o finančních transakcích odkazuje zákon o boji proti terorismu na omezení a záruky uvedené v zákoně o ochraně důvěrnosti komunikací (které jsou podrobněji popsány níže) a zákoně o oznamování a používání určitých informací o finančních transakcích (který, jak je vysvětleno v oddíle 2.1, není pro posouzení pro účely rozhodnutí o odpovídající ochraně relevantní).Kromě toho čl. 9 odst. 3 protiteroristického zákona stanoví, že ředitel Národní zpravodajské služby může od správce osobních údajůJak je definován v článku 2 zákona o ochraně osobních údajů, tj. veřejná instituce, právnická osoba, organizace, fyzická osoba atd., která přímo nebo nepřímo zpracovává osobní údaje za účelem používání souborů osobních údajů pro úřední nebo obchodní účely. nebo poskytovatele údajů o polozeJak je definován v článku 5 zákona o ochraně, používání a jiném nakládání s údaji o poloze (dále jen zákon o údajích o poloze), tj. kdokoli, kdo získal povolení od Korejské komise pro komunikace k podnikání v oblasti informací o poloze. požadovat osobní údaje nebo údaje o poloze osoby podezřelé z terorismu. Tato možnost je omezena na žádosti o dobrovolné zpřístupnění údajů, na které nejsou správci osobních údajů a poskytovatelé údajů o poloze povinni reagovat, přičemž v každém případě tak mohou učinit pouze v souladu se zákonem o ochraně osobních údajů a zákonem o údajích o poloze (viz oddíl 3.2.2.2 níže).3.2.2.2.Omezení a záruky vztahující se na dobrovolné zpřístupnění podle zákona o ochraně osobních údajů a zákona o údajích o polozeŽádosti o dobrovolnou spolupráci podle zákona o boji proti terorismu musí být omezeny na informace o osobách podezřelých z terorismu (viz bod 3.2.2.1 výše). Jakákoli taková žádost Národní zpravodajské služby musí být v souladu se zásadami zákonnosti, nezbytnosti a proporcionality vyplývajícími z korejské ústavy (čl. 12 odst. 1 a čl. 37 odst. 2)Viz rovněž čl. 3 odst. 2 a 3 zákona o boji proti terorismu. a rovněž s požadavky zákona o ochraně osobních údajů týkajícími se shromažďování osobních údajů (čl. 3 odst. 1 zákona o ochraně osobních údajů, viz oddíl 1.2 výše). Zákon o Národní zpravodajské službě dále upřesňuje, že Národní zpravodajská služba nesmí zneužíváním své úřední pravomoci nutit žádnou instituci, organizaci nebo fyzickou osobu k ničemu, co není její povinností, ani bránit žádné osobě ve výkonu právUstanovení čl. 11 odst. 1 zákona o Národní zpravodajské službě.. Porušení tohoto zákazu může podléhat trestním sankcímČlánek 19 zákona o Národní zpravodajské službě..Správci osobních údajů a poskytovatelé údajů o poloze, kteří obdrží žádosti Národní zpravodajské služby na základě zákona o boji proti terorismu, nejsou povinni žádostem vyhovět. Mohou vyhovět dobrovolně, ale smí tak činit pouze v souladu se zákonem o ochraně osobních údajů a zákonem o údajích o poloze. Pokud jde o soulad se zákonem o ochraně osobních údajů, správce musí zejména vzít v úvahu zájmy subjektu údajů a nesmí tyto informace zpřístupnit, pokud by to mohlo nekorektním způsobem narušit zájem jednotlivce nebo třetí stranyUstanovení čl. 18 odst. 2 zákona o ochraně osobních údajů.. Kromě toho musí být v souladu s oznámením č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů o zpřístupnění údajů informována dotčená osoba. Ve výjimečných situacích může být takové oznámení odloženo, zejména pokud a dokud by ohrozilo probíhající vyšetřování trestného činu nebo by pravděpodobně způsobilo újmu na životě či zdraví jiné osoby, přičemž tato práva nebo tyto zájmy jsou zjevně nadřazeny právům subjektu údajůOznámení Komise pro ochranu osobních údajů č. 2021-1 o doplňkových pravidlech pro výklad a použití zákona o ochraně osobních údajů, oddíl III bod 2 podbod iii)..3.2.2.3.Omezení a záruky podle zákona o ochraně důvěrnosti komunikacíNa základě zákona o boji proti terorismu mohou zpravodajské služby shromažďovat údaje o komunikaci (obsah komunikace i údaje potvrzující komunikaci), pouze pokud je to nezbytné pro protiteroristické činnosti, tedy činnosti související s předcházením terorismu a opatřeními v rámci boje proti terorismu. Postupy zákona o ochraně důvěrnosti komunikací popsané v oddíle 3.2.1 se vztahují na shromažďování údajů o komunikaci pro účely boje proti terorismu.3.2.3.Dobrovolné zpřístupnění ze strany poskytovatelů telekomunikačních služebNa základě zákona o telekomunikačních službách mohou poskytovatelé telekomunikačních služeb vyhovět žádosti o zpřístupnění komunikačních údajů ze strany zpravodajské služby, která hodlá shromáždit informace, aby zabránila ohrožení národní bezpečnostiUstanovení čl. 83 odst. 3 zákona o telekomunikačních službách.. Každá taková žádost