CS Úřední věstník Evropské unie L 112/41

ROZHODNUTÍ KOMISE

ze dne 20. prosince 2006

o režimu podpor, které poskytla Francie podle článku 39 CA Obecného daňového zákoníku – státní podpora C 46/2004 (ex NN 65/2004)

(oznámeno pod číslem K(2006) 6629)

(Pouze francouzské znění je závazné)

(Text s významem pro EHP)

(2007/256/ES)

KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,

s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 88 odst. 2 první pododstavec uvedené smlouvy,

s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) uvedené dohody,

poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1), a s ohledem na tyto připomínky,

vzhledem k těmto důvodům:

I. POSTUP

(1) V dopise ze dne 19. února 2004 (D/51178) Komise zaslala francouzským orgánům žádost o informace týkající se předpisu leasingu s daňovým zvýhodněním ve prospěch určitých podniků schválených ministerstvem pro rozpočet, zavedeného článkem 77 zákona č. 98-546 ze dne 2. července 1998, který obsahuje ustanovení pro oblast hospodářství a financí (2). V dopise ze dne 18. března 2004 francouzské orgány požádaly o prodloužení termínu k podání požadovaných informací. Komise tyto informace od francouzských orgánů obdržela v dopise ze dne 3. května 2004 (A/33117). V dopise ze dne 6. července 2004 (D/54933) Komise francouzské orgány požádala o zaslání doplňujících informací, které obdržela dne 2. srpna 2004 (A/36007).

(2) V dopise ze dne 14. prosince 2004 (D/205909) Komise francouzským orgánům oznámila své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy. Toto rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise v tomto rozhodnutí vyzvala Francii a zúčastněné strany, aby v daném termínu vyjádřily své připomínky.

(3) V dopisech ze dne 6. ledna 2005 (A/30266) a 4. února 2005 francouzské orgány požádaly o prodloužení této lhůty a Komise těmto žádostem vyhověla v dopisech ze dnů 11. ledna 2005 (D/50220) a 16. února 2005 (D/51190).

(4) Komise obdržela připomínky francouzských orgánů dne 15. března 2005 (A/32251). V daném termínu také obdržela připomínky šestnácti zúčastněných stran, které byly předány francouzským orgánům dne 9. června 2005 (D/54454).

(5) V dopise ze dne 7. července 2005 (A/35587) francouzské orgány Komisi požádaly o prodloužení termínu k odpovědi na připomínky zúčastněných stran. Komise této žádosti vyhověla a francouzské orgány předložily své připomínky v dopise ze dne 20. července 2005 (A/35981).

(6) V dopise zaslaném elektronickou poštou dne 2. března 2006 (A/31655) francouzské orgány Komisi předaly zejména doplňující připomínky k dotčenému režimu.

II. PODROBNÝ POPIS REŽIMU

(7) Podle čl. 39 C prvního pododstavce obecného daňového zákoníku (ODZ) je odpisování majetku pronajatého nebo jinou formou poskytnutého k užívání rozvrženo na celou obvyklou dobu používání.

(8) Článek 77 zákona č. 98-546 zavádí do ODZ dvě ustanovení zaměřená na boj proti daňovým únikům při financování movitého majetku obchodními společnostmi a hospodářskými zájmovými sdruženími (HZS) (4).

(9) Čl. 39 C druhý pododstavec ODZ rovněž stanoví, že daňové odpisy majetku, který HZS pronajímá, nesmí být vyšší než poplatek za pronájem vybíraný sdružením minus další poplatky spojené s tímto majetkem.

(10) Vzhledem ke zrychlenému odpisování a k finančním nákladům, které ze své podstaty převažují v prvních letech používání majetku, jsou výsledky HZS v těchto letech značně ztrátové a začínají vykazovat zisk až v dalším období, kdy vybírané poplatky za pronájem převyšují celkové zjištěné náklady (včetně odpisů a finančních nákladů). Jelikož se na HZS vztahuje režim osobních společností, jeho ztráty v prvních letech činnosti se odečítají ze zdanitelných příjmů, kterých jeho členové dosáhli z jiné výdělečné činnosti. Účelem stanovení horní hranice odpisu v čl. 39 C druhém pododstavci je tedy boj proti zneužívání tohoto druhu financování za účelem daňové optimalizace.

(11) U ODZ byla však zavedena výjimka z tohoto systému odpisů ve prospěch určitých podniků. Článek 39 CA ODZ uvádí, že se stanovení horní hranice podle čl. 39 C druhého pododstavce ODZ nepoužije na financování movitého majetku prostřednictvím HZS, jestliže lze odpisování tohoto majetku degresivně rozložit na dobu nejméně osmi let (5) a pokud byla taková operace předběžně schválena ministerstvem pro rozpočet.

(12) Tento souhlas podléhá v podstatě několika podmínkám, a to: — aby kupní cena majetku odpovídala tržní ceně, — aby tato investice měla velký hospodářský a sociální význam, zejména pro zaměstnanost, — aby uživatel majetku dokázal, že je tento majetek pro jeho provoz nezbytný a že způsob odvodů z financování není pouze fiskální povahy, — a aby se alespoň dvě třetiny schválených daňových zvýhodnění vztahovaly na uživatele majetku.

(13) HZS, které je převážně tvořeno finančními ústavy, většinou majetek k financování koupí za tržní cenu a poskytne ho na leasing jeho uživateli. Nájemné hrazené uživatelem a cena za uplatnění kupní opce při ukončení smlouvy dovolují HZS krýt své financování, úroky a vložený kapitál.

(14) Vedle zrušení horní hranice odpisů (6) dovoluje schválení ministerstva o jeden bod zvýšit koeficient zrychleného odpisování, obvykle používaného pro dotčený majetek. Na prodej majetku HZS jeho uživateli, a to zejména pokud uplynou dvě třetiny obvyklé doby používání majetku, se také vztahuje osvobození od daně ze zisku z převodu.

(15) Co se týče podmínky spojené s existencí velkého hospodářského a sociálního významu (7), francouzské orgány uvedly, že neexistují pokyny k vyhodnocení takového významu a že je vyšetřování vedeno na jedné straně zejména ve světle nepřímého dopadu investice na vznik pracovních příležitostí, na podmínky hospodářské soutěže a na rozvoj činnosti v dotčené hospodářské oblasti, a to zejména na přínos pro rozvoj a vytváření výrobních středisek nebo středisek pro řízení či rozhodování, a na druhé straně z pohledu přínosu této investice pro zlepšení bezpečnosti a ochrany životního prostředí.

(16) Co se týče postoupení uživateli majetku nejméně dvou třetin daňového zvýhodnění, které HZS získá díky povolení výjimky (8), z článku 39 CA ODZ vyplývá, že se toto postoupení provádí snížením poplatku za pronájem nebo odkupní ceny. Při schvalování musí být rovněž určena přesná částka zvýhodnění, kterou má HZS uživateli postoupit.

(17) Na žádost Komise předložily francouzské orgány seznam žadatelů o povolení a příjemců v tomto režimu podle jednotlivých odvětví: Odvětví činnosti Žádosti o povolení výjimky Rozhodnutí o povolení výjimky Investice do námořní dopravy 142 110 Investice do letecké dopravy 32 18 Investice do železniční dopravy 5 2 Průmyslové investice 7 3 Investice do vesmírných projektů 3 0

(18) Francouzské orgány v této souvislosti uvedly, že z 56 neschválených žádostí jich bylo 21 staženo, 13 bylo odloženo a 22 zamítnuto. Pokud jde o 22 zamítnutých žádostí, francouzské orgány upřesnily, že 15 se jich týkalo operací financování majetku z oblasti námořní dopravy a 7 ostatních financování majetku z oblasti letecké dopravy.

(19) Francouzské orgány rovněž uvedly, že schvalovací řízení vedená podle článku 39 ODZ byla od 14. prosince 2004 zastavena, tedy od doby, kdy jim bylo oznámeno rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení.

III. DŮVODY VEDOUCÍ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

(20) Ve svém rozhodnutí ze dne 14. prosince 2004 se Komise domnívala, že investorům, členům HZS a uživatelům majetku financovaného prostřednictvím HZS bylo poskytnuto zvýhodnění s použitím článku 39 CA ODZ. Jelikož se jednalo o selektivitu dotčeného opatření, Komise na jednu stranu zjistila, že ministerstvo pověřené schvalováním mělo diskreční pravomoc při hodnocení podmínek k udělení výjimky, která mu dovolovala vybírat příjemce dotčeného režimu podle vlastních subjektivních kritérií. Na druhou stranu se zdálo, že daňový režim podle článku 39 CA ODZ zakládá podpůrné opatření obvykle ve prospěch odvětví dopravy. Komise se domnívala, že v této souvislosti nemůže být dotčené opatření odůvodněno povahou nebo ekonomikou francouzského daňového systému. Podle ní tato zvýhodnění rovněž vedla k používání státních příjmů a také k narušování hospodářské soutěže a ovlivňování obchodu mezi členskými státy.

(21) Jelikož se jedná o vyšetřování slučitelnosti dotčeného režimu se společným trhem, Komise se v této fázi domnívala, že žádná z výjimek stanovených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy není v projednávané věci patřičná. Zdálo se, že dotčený daňový režim nesplňuje podmínky stanovené v hlavních pokynech, rámcích a obecných zásadách Společenství, přijatých v oblasti státních podpor. Zdálo se tedy, že není slučitelný se společným trhem.

(22) Komise se v důsledku toho rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení, aby se zbavila svých pochybností ohledně hodnocení státní pomoci dotčeného režimu a jeho slučitelnosti se společným trhem.

IV. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ

(23) Francouzské orgány v rámci svých připomínek v prvé řadě tvrdí, že režim podle článku 39 CA ODZ nezakládá státní podporu. Údajně se totiž jedná pouze o technický způsob použití obecného práva umožňujícího umístit pod veřejnou kontrolu způsob příslušného financování a nikoliv o výjimku z obecného práva. Jelikož byla omezením daňových odpisů podle čl. 39 C druhého pododstavce ODZ zavedena presumpce daňového úniku, mělo by být jeho cílem zabránit použití tohoto mechanismu financování za účelem daňové optimalizace. Účelem režimu článku 39 CA ODZ by také měl být boj proti daňovým únikům. Protože dlouhodobý hmotný majetek většího objemu, k němuž se toto ustanovení vztahuje, však znamená relativně dlouhou návratnost investic, využití leasingu s daňovým zvýhodněním by za tohoto předpokladu odpovídalo nejen snaze o daňovou optimalizaci, ale také ekonomické nutnosti.

(24) Francouzské orgány v této souvislosti tvrdí, že soubor podmínek, které musí být splněny k udělení výjimky, údajně dovoluje předem kontrolovat operace financování dlouhodobého hmotného majetku prostřednictvím pronájmu s opcí koupě a vyloučit poskytování dotčeného daňového režimu u všech financování, která jsou motivována především úvahami o daňové optimalizaci.

(25) To by se zvláště pak týkalo podmínky, podle níž musí mít investice velký hospodářský a sociální význam, zejména co se týče zaměstnanosti, takže její splnění předpokládá, aby byly v žádosti o povolení výjimky uvedeny závazky ve smyslu pracovních míst. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že vytvořená pracovní místa musí být zachována nejméně po dobu provozování majetku, tedy v délce trvání smlouvy o pronájmu nebo o poskytnutí k užívání, a to nejméně na osm let. Vytvořená pracovní místa musí podle nich umožnit čistý růst počtu zaměstnanců společnosti, která žádá o povolení výjimky, a musí být přímo spojena s investicí.

(26) Francouzské orgány v tomto ohledu upřesňují, že některé žádosti o povolení výjimky byly zamítnuty z toho důvodu, že předložený projekt financování neměl velký hospodářský a sociální význam. Absenci jednoho z těchto dvou významů údajně charakterizovaly dva druhy situací. První případ vykazoval kvantitativní či kvalitativní nedostatky přijímání nebo náboru pracovních sil, které by mohlo posílit nebo umožnit zřízení střediska pro rozhodování a řízení. V druhém případě existoval předpoklad, že by finanční situace žadateli umožňovala využít jiné prostředky financování, které nemají povahu pobídky.

(27) Podmínka spojená s tím, že je většina daňového zvýhodnění poskytovaného členům HZS na základě použití článku 39 CA ODZ postoupeno uživateli, by měla rovněž umožnit bojovat proti daňové optimalizaci, jelikož jsou z využívání tohoto předpisu vyloučeny operace určené ke vzniku jiných než peněžních zisků.

(28) Francouzské orgány rovněž upozorňují, že takto zavedené kontrolní opatření nemá diskreční povahu. V tomto ohledu se odkazují na nález francouzské Ústavní rady, podle něhož povolení výjimky, jak ji stanoví článek 39 CA ODZ, není diskreční povahy, ale má ministerstvu pro rozpočet poskytovat pouze pravomoc zajistit, aby dotčená operace splňovala zákonem stanovené podmínky (9).

(29) Daňové zvýhodnění související s daňovým odpisem údajně není spojeno s nižšími příjmy do státního rozpočtu, ale s odlišným rozložením daňového základu v čase. Určení přesného podílu zvýhodnění, který si ponechají investoři, členové HZS, by mělo být spojeno s odměnou, jejíž výše by vyplývala z podmínek trhu a z klasického obchodního vyjednávání.

(30) Co se týče selektivity dotčeného daňového režimu, na kterou se Komise odvolává, francouzské orgány předkládají několik argumentů.

(31) Za prvé, tento režim údajně představuje obecné opatření, které by se mohlo týkat průmyslového a zároveň dopravního odvětví. Francouzské orgány se například odkazují na zařízení na zpracování papíroviny, skladovací nádrže uhlovodíků, tiskařské lisy a chladicí agregáty, což je průmyslový majetek, který lze odpisovat zrychleně po dobu nejméně osmi let. Francouzské orgány dále uvádějí, že některé dopravní prostředky jsou z pole působnosti tohoto předpisu vyloučeny, jako kamiony a autobusy, a to z důvodu jejich kratší doby odpisování. Dotčená doba odpisování tedy platí pro všechen majetek, k návratnosti jehož investic je potřeba velmi dlouhá doba.

(32) Za druhé, koncentrace příjemců tohoto režimu v pořizování dopravního parku údajně ve skutečnosti vyplývá z nezávislého vývoje vůle francouzských orgánů veřejné moci, tedy na jednu stranu z vývoje finanční situace průmyslových společností a na druhou stranu ze zájmu investorů o zařízení na přepravu. V dopravním parku se totiž nacházejí velmi zajímavá aktiva z pohledu investorů, kteří ve snaze snížit svá rizika si vybírají snadno obchodovatelný majetek za předpokladu obtíží, s nimiž by se jejich provozovatel mohl setkat.

(33) Za třetí, dotčený režim údajně nedává přednost francouzským podnikům, takže státní příslušnost by neměla být patřičným faktorem k získání členství v HZS. Zahraniční investor, zvláště finanční ústav, by tak mohl být příjemcem v tomto režimu a dosahovat peněžního zisku bez ohledu na místo svého daňového sídla.

(34) Každopádně i za předpokladu, že by režim podle článku 39 CA ODZ zakládal výjimku z obecného práva, měl by neomezenou oblast působnosti, neomezenou dobu použití a byl by založen na objektivních a horizontálních kritériích boje proti daňovým únikům. Neměl by tedy být označován za státní podporu, jak je tomu v případě dotčeného daňového režimu v rozhodnutí Komise 96/369/ES týkající se daňové podpory ve formě odpisu ve prospěch německých leteckých společností (10).

(35) Co se týče osvobození od daně ze zisku z převodu majetku, francouzské orgány uvádějí, že zvýhodnění, které členové HZS získají z tohoto osvobození, musí ve výši nejméně dvou třetin postoupit konečnému uživateli majetku. Tvrdí, že toto osvobození, podléhající těmto podmínkám, je odůvodněno povahou a ekonomikou francouzského daňového systému. Je údajně nutné ho použít v případě předčasného odkoupení, aby bylo zajištěno zachování daňového zvýhodnění vyplývajícího z daňových odpisů za podmínek obecného práva. Francouzské orgány dále upozorňují, že toto osvobození bude odpovídat obecnému právu od 1. ledna 2007. Od tohoto data by totiž zisky z převodu majetkových cenných papírů, držených déle než dva roky, měly být osvobozeny od daně, s výhradou části výdajů a nákladů ve výši 5 % čistého příjmu ze zisků z převodu zahrnutého do zdanitelných příjmů. S přihlédnutím k datu uzavření smluv mezi HZS a uživateli o poskytnutí majetku k užívání, by datum možného předčasného odkoupení mohlo být pozdější než 1. ledna 2007, jelikož by toto odkoupení mohlo nastat až po uplynutí dvou třetin trvání těchto smluv. Členové HZS by tudíž byli příjemci tohoto osvobození s použitím obecného práva.

(36) Francouzské orgány rovněž uvádějí, že osvobození od daně ze zisků z převodu není samozřejmé. Jedna z podmínek tohoto osvobození je, že skutečný uživatel majetku dokáže, že není schopen si ho pořídit přímo vzhledem k jeho ceně, aniž by narušil svou finanční rovnováhu. Podle zprávy Finančního výboru Národního shromáždění ze dne 25. března 1998 by se tato podmínka vztahovala zejména na budoucí zavedení alternativních mechanismů daňových odpisů z upisování podílů spoluvlastníků lodí, která byla zrušena zákonem o státním rozpočtu na rok 1998 (dále jen „režim podílů na vlastnictví lodí“).

(37) Co se týče slučitelnosti dotčeného daňového režimu se společným trhem, francouzské orgány tvrdí, že pokud by tento režim zakládal státní podporu, je v souladu s čl. 87 odst. 3 Smlouvy, protože usnadňuje rozvoj určitých činností, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jenž by byla v rozporu se společným zájmem. Předpis článku 39 CA ODZ tedy nezvýhodňuje vnitrostátní hospodářské subjekty na úkor subjektů ostatních členských států a nepřináší větší výhody, než mají stávající režimy jiných členských států.

(38) Francouzské orgány se v tomto ohledu odkazují na zvláštní situaci námořní dopravy, kde jsou hospodářské subjekty hlavními příjemci dotčeného režimu. Konstatují, že tento režim je ve skutečnosti ekvivalentem režimu podílů na vlastnictví lodí – režimu, jenž se vztahuje na financování lodí zaregistrovaných ve Francii – který byl předběžně oznámen Komisi, jenž ho schválila na základě čl. 87 odst. 3 Smlouvy (11). Režim podílů na vlastnictví lodí byl zrušen v roce 1998 z důvodu příliš velké zátěže pro státní rozpočet. Dále uvádějí, že zákonodárce se rozhodl pozměnit leasing s daňovým zvýhodněním v souladu se situací, kdy stagnoval počet obchodních lodí registrovaných ve Francii, a ve snaze snížit daňové výdaje. Nabytí platnosti článku 39 CA ODZ tedy nemělo způsobit růst francouzského odvětví námořní dopravy, ale konsolidovat a modernizovat loďstvo plující pod francouzskou vlajkou. Loďstva jiných členských států by ve stejnou dobu mohla zvýšit svůj počet i nosnost. Nabytím platnosti výše uvedeného režimu tedy nebyl dotčen rozvoj odvětví námořní dopravy ostatních členských států.

(39) Režim podle článku 39 CA ODZ dokonale zapadá do rámce obecných zásad Společenství o státní podpoře v námořní dopravě (dále jen „obecné zásady z roku 1997“) a sdělení Komise K(2004) 43 – obecné zásady o státní podpoře v námořní dopravě (dále jen „obecné zásady z roku 2004“) (12). Tento režim především přispívá k podpoře konkurenceschopnosti loďstev Společenství na světovém trhu, zachování zaměstnanosti Společenství na moři i na pevnině, ochraně know-how odvětví námořní dopravy Společenství a rozvoji způsobilosti námořní dopravy (oddíl 2.2 výše uvedených obecných zásad). Dále účinně přispívá ke zlepšení bezpečnosti a k ochraně životního prostředí díky obnově loďstva. Co se týče zejména zachování pracovních míst posádek lodí a vysoce kvalifikovaných zaměstnanců na pevnině, francouzské orgány připomínají, že mezi požadovanými kompenzacemi za účelem poskytnutí výjimky je také nutnost mít na území Unie k dispozici středisko strategického rozhodování o řízení činností námořní dopravy a o řízení lodí. Z dotčeného daňového režimu by tak měla nepřímo prospěch i pracovní místa spojená s přímým řízením námořní dopravy, ale také pracovní místa spojená se souvisejícími činnostmi, jako jsou pojištění, zprostředkování a financování.

(40) Francouzské orgány však upozorňují na skutečnost, že obecné zásady z roku 1997 (13) ani z roku 2004 (14) přesně nestanovují spojení mezi podporou potřebnou k zachování a k rozvoji námořní dopravy a úrovní vytvořených pracovních míst. Z obecných zásad z roku 2004 podle francouzských orgánů dále vyplývá, že „za stávající situace nic nenaznačuje, že by docházelo k narušování hospodářské soutěže mezi členskými státy v rozporu se společným zájmem“ a že „přijatá opatření se osvědčila jako prospěšná k zachování vysoce kvalifikovaných pracovních míst (…)“ (oddíl 3.1).

(41) Co se týče použití zásady oprávněného očekávání, francouzské orgány se odkazují na rozhodnutí Komise 2002/15/ES ze dne 8. května 2001 o státní podpoře, kterou Francie uplatňuje ve prospěch společnosti Bretagne Angleterre Irland („BAI“ nebo „Brittany Ferries“) (15), kde byl dotčený režim šetřen.

(42) Francouzské orgány se rovněž odkazují na svůj dopis Komisi ze dne 17. března 1998 (A/32232), kde informují o vložení druhého pododstavce článku 39 C a článku 39 CA ODZ. Domnívají se, že i když byl zaslán tento dopis a i když Komise šetřila případy (16), v jejichž rámci byl zmíněn článek 39 ODZ, nebylo zahájeno žádné řízení týkající se tohoto režimu v průběhu šesti let po jeho nabytí platnosti.

(43) Za těchto okolností vedlo mlčení Komise k oprávněnému očekávání slučitelnosti článku 39 CA ODZ se společným trhem, která stojí proti požadavku na navrácení podpor od dotčených podniků.

V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

(44) Šestnáct zúčastněných stran zaslalo Komisi své připomínky s použitím čl. 88 odst. 2 Smlouvy v termínu, který jim byl udělen. Seznam zúčastněných stran je přiložen k tomuto rozhodnutí.

(45) Za prvé, co se týče otázky označení dotčeného režimu jako podpory, většina zúčastněných stran se staví proti postoji Komise v této věci.

(46) Zejména podle Caisse Nationale des Caisses d'Epargne et de Prévoyance (CNCE), Calyon Corporate and Investement Bank (dále jen „Calyon“) a BNP Paribas (dále jen „BNP“) ustanovení článku 39 CA ODZ nezakládá státní podporu, ale vytváří režim kontroly použití obecného práva týkajícího se odpisů určitých aktiv. Spojení čl. 39 C druhého pododstavce a článku 39 CA ODZ by mělo mít za cíl bojovat proti příliš velkým ztrátám daňových příjmů, o nichž hovoří práce parlamentu před přijetím zákona č. 98-546 (zpráva Finančního výboru Národního shromáždění ze dne 25. března 1998).

(47) Société Générale (SG), BNP a Brittany Ferries tvrdí, že článek CA ODZ nevytváří daňový rámec odchylný od obecného práva, ale je považován za přiblížení se obecnému právu ve věci odpisů. Jednalo by se tak o režim obecné povahy. Podle SG musí být ekonomické zvýhodnění plynoucí z odkladu daní za použití článku 39 CA ODZ porovnáno s obecným právem o odpisech a nikoliv s režimem omezujícím výjimky podle čl. C druhého pododstavce ODZ. Dotčený režim je údajně otevřený pro všechny hospodářské subjekty působící na francouzském území a článek 39 CA ODZ se ostatně nevztahuje na žádný zvláštní majetek nebo hospodářské odvětví. Udělení výhod plynoucích z použití tohoto článku se tedy neomezuje ani na francouzské obchodní loďstvo ani na francouzské bankovní instituce.

(48) Totožnost členů HZS by ostatně neměla být považována za kritérium udělení výjimky a dotčený režim neobsahuje žádné omezení na členy HZS, solventní plátce daně. Podle těchto zúčastněných stran tedy nemůže být důvodné uvažovat, že spojení článků 39 C a 39 CA ODZ dává členům HZS selektivní daňové zvýhodnění.

(49) Povolení výjimky podle článku 39 CA ODZ ostatně není udělováno diskrečně. Podle Gaz de France a BNP udělení ministerské výjimky naopak podléhá podmínkám objektivním a nikoliv diskriminačním. BNP v této souvislosti připomíná, že podle rozhodnutí Soudního dvora (17), přísluší Komisi, aby dokázala diskreční zacházení s hospodářskými subjekty v rámci jednotlivých opatření. Existence prostoru pro uvážení, který správní orgán má, by mohla vést ke zjištění selektivní povahy opatření, pouze pokud se jedná o jednotlivé opatření, ale ne o obecný režim, na němž se toto opatření zakládá. V této souvislosti by bylo vhodné připomenout, že správce daní si nemůže vynucovat podmínky, které nejsou stanoveny zákonem. V projednávané věci zákon výslovně stanoví, která kritéria se mají použít pro hodnocení, zda se jedná o „velký hospodářský a sociální význam“. BNP, CNCE a Calyon se v této souvislosti odkazují na rozhodnutí Ústavní rady (18), kterého se dovolávají francouzské orgány. Toto rozhodnutí o zamítnutí žádosti o povolení výjimky by každopádně mohlo být předmětem odvolání ke správnímu soudu proti zneužití pravomoci, který by rozhodl podle vlastního uvážení o důvodu tohoto zamítnutí.

(50) Zejména podle Calyon a BNP selektivita dotčeného režimu vyplývá z praxe na trhu a ze zvláštností aktiv v dopravě (určité záruky dlouhodobého zhodnocení a likvidity) a nikoliv ze znění článku 39 CA ODZ. Dopravní infrastruktura má totiž takové zvláštnosti, které lze využít k dlouhodobému financování. I kdyby ostatně článek 39 CA ODZ nevyžadoval předběžný souhlas ministerstva pro rozpočet, příjemci, kteří mají prospěch z tohoto předpisu, by byli stejně ti, kterým bylo povolení výjimky uděleno.

(51) Podle BNP jsou podmínky použití předpisu článku 39 CA ODZ odůvodněny také povahou a ekonomikou francouzského daňového systému, protože určitá odvětví činnosti vyžadují značně velké investice.

(52) CNCE rovněž tvrdí, že podobná finanční zvýhodnění jako ta, která vyplývají z článku 39 CA ODZ, lze získat prováděním ustanovení obecného práva. Zvláštnosti článku 39 CA ODZ totiž údajně nezpůsobuje skutečné odchýlení od obecného práva o odpisech z hlediska množství daňových důsledků. Podle CNCE jsou tyto zvláštnosti na jedné straně zisk ze zvýšení koeficientu zrychleného odpisování o jeden bod a na druhé straně možnost využít osvobození od daně ze zisku z převodu. BNP však připouští, že stát vypočítává rozpočtové náklady při použití článku 39 CA ODZ s odkazem na čl. 39 C druhý pododstavec ODZ.

(53) Co se týče zvýšení koeficientu odpisování o jeden bod, je toto zvýhodnění údajně kompenzováno skutečností, že zjištěné ztráty lze podle článku 39 CA ODZ odečíst pouze do výše jedné čtvrtiny zisků zdanitelných sazbou daně platné pro společnosti obecného práva, které každý člen HZS dosahuje z jiné výdělečné činnosti. Toto daňové zvýhodnění by také mělo kompenzovat zvláštní omezení zavedená za účelem udělení výjimky. BNP v této souvislosti upřesňuje, že zisk, který pro HZS plyne ze zvýšení koeficientu odpisování o jeden bod je podmíněný a relativně nízký. Každopádně nemůže přinést žádné zvýhodnění před konkurencí. Air France v této souvislosti uvádí, že financování provedené za použití dotčeného režimu v porovnání s financováním pomocí přímé půjčky umožňuje ušetřit 6 až 10 % z ceny letounu. Tvrdí rovněž, že úspory nájemce jsou zcela srovnatelné s finančním ziskem, který může být výsledkem jiných plánů financování.

(54) Co se týče osvobození od daně ze zisku z převodu, CNCE poukazuje, že možnost o ně požádat vyplývá z ekonomiky francouzského daňového systému, a tudíž by neměl být označován jako státní podpora. Díky své hospodářské racionalitě je nutný nebo funkční ve vztahu k účinnosti systému. Osvobození od daně ze zisku z převodu je tedy údajně odůvodněno nutností zachovat peněžní zvýhodnění plynoucí z první části předpisu článku 39 CA ODZ. Podle Calyon osvobození v případě lodí umožňuje loďaři, aby se dostal do situace srovnatelné s tím, že by si loď koupil přímo a že by měl dostatek finančních prostředků k daňovým odpisům. Podle BNP je účelem osvobození od daně ze zisku nezpochybnit zvýhodnění spojené s odkladem daní, pokud uživatel přistoupí k předčasnému odkoupení. SG uvádí, že osvobození od daně ze zisku z převodu nekompenzuje zvláštní omezení spojené s dotčeným předpisem o daních, jako je zejména zákaz převodu podílů pronajímatele, pokud o ně výslovně nepožádá sám uživatel. A zvýšení provozních nákladů uživatele by toto osvobození kompenzovalo.

(55) Podle Brittany Ferries není osvobození od daně ze zisku podle článku 39 CA ODZ výhodnější než osvobození, které bude vyplývat z ustanovení obecného práva(s výhradou 5 % podílu výdajů a nákladů) platného od roku 2007.

(56) Air France upozorňuje, že úspory plynoucí z tohoto daňového předpisu jsou srovnatelné s úsporami na základě jiných způsobů financování s využitím daňových pák, které ve světě existují. Operace financované s použitím článku 39 CA ODZ jsou údajně také kompenzovány takovým způsobem, že jsou zvýhodnění podle tohoto předpisu relativní. Air France ostatně informuje, že v určitých případech může HZS smluvně přenést na nájemce daňová rizika a vedlejší náklady, což by mělo za následek znatelné snížení úspor, kterých by mohli uživatelé dosáhnout.

(57) Mnoho zúčastněných stran, jako například Compagnie Méridionale de navigation, tvrdí, že dotčený režim zavádí pro loďaře mnoho omezení, která tak tvoří kompenzaci, kterou stát vyžaduje k udělení výjimky. Zvýhodnění vyplývající z tohoto daňového režimu údajně kompenzuje nárůst provozních nákladů lodí plujících pod francouzskou vlajkou, jež je dán převážně náklady na francouzskou posádku, která je jedna z nejdražších v Evropě. Zúčastněná strana Fouquet Sacop v této souvislosti zdůrazňuje, že tento režim ji přivedl k tomu, aby si zvolila rychlejší rozvoj lodí pod francouzskou vlajkou, protože omezení a nárůst provozních nákladů na tyto lodě jsou kompenzovány dotčeným daňovým režimem. CMA CGM, Broström Tankers, Pétro Marine a Louis Dreyfus Armateurs upozorňují, že bez příjmu z tohoto režimu by nebyly schopny zajistit své investice do lodí plujících pod francouzskou vlajkou, a tudíž se účastnit rozvoje loďstva Společenství. Bourbon Maritime informuje, že předpis článku 39 CA ODZ umožňuje zachovat vysoce kvalifikovaná pracovní místa spojená s přímým řízením námořní dopravy a se souvisejícími činnostmi a že účinně přispívá ke zlepšování bezpečnosti a ochrany životního prostředí.

(58) Za druhé, co se týče podmínky čl. 87 odst. 1 Smlouvy spojené s ovlivňováním obchodu mezi členskými státy, několik zúčastněných stran uvádí, že členové HZS a uživatelé dotčeného majetku mohou být zahraniční subjekty nebo jejich francouzské pobočky. Dotčený režim také není výhodnější než stávající režimy v jiných členských státech. SG v této souvislosti upřesňuje, že francouzských zákazníků, kterých se povolené výjimky týkaly, je jen malá část.

(59) Za třetí, co se týče slučitelnosti dotčeného režimu se společným trhem, CNCE uvádí, že výjimky udělené subjektům působícím v námořní dopravě odpovídají duchu obecných zásad Společenství z roku 1997 a 2004 (19). Dotčené opatření je tedy slučitelné se společným trhem při použití čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, pokud je vykládáno ve smyslu těchto obecných zásad Společenství.

(60) Brittany Ferries tvrdí, že režim podle článku 39 CA ODZ je slučitelný se společným trhem při použití čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, pokud je cílem tohoto ustanovení pouze napravit „selhání trhu“ ve věci financování dlouhodobého movitého majetku většího objemu. Většina zúčastněných stran dále zdůrazňuje, že ostatní členské státy v důsledku toho reagovaly zavedením podobných ustanovení.

(61) Za čtvrté, co se týče použití zásady oprávněného očekávání v projednávané věci, většina zúčastněných stran – příjemců v tomto režimu – tvrdí, že byly vždy přesvědčeny, že dotčené opatření není státní podpora ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Použití výše uvedené zásady tedy v projednávané věci stojí proti jakémukoliv navrácení.

(62) SG v této souvislosti uvádí, že podle režimu, jenž předcházel dotčenému režimu, bylo možné provést zápočet veškerých ztrát z odpisů osobních společností s daňovými výsledky společníků těchto společností. Komise by se tedy neměla domnívat, že by tento režim obecného práva mohl být považován za státní podporu.

(63) Strany rovněž tvrdí, že Komise po dobu šesti let nezasáhla. Podle společnosti Calyon se zdá, že byla Komise obeznámena s několika operacemi financování aktiv při použití článku 39 CA ODZ, aniž by se někdy dotazovala na jejich platnost v souladu s článkem 87 Smlouvy (20). CNCE v této souvislosti tvrdí, že doba, která uplynula mezi dnem, kdy byla Komise obeznámena o podpoře, a dnem zahájení formálního vyšetřovacího řízení, je příliš dlouhá, a Calyon tuto dobu označuje za nepřiměřenou. Komise ostatně dosud jen výjimečně zjistila existenci oprávněného očekávání příjemce výjimky, který odmítal navrácení podpory, přičemž mezi obeznámením Komise o opatření a přijetím jejího konečného rozhodnutí uplynuly přibližně tři roky (21).

(64) Některé zúčastněné strany rovněž zdůrazňují, že Komise již dříve schválila režim podílů na vlastnictví lodí – režim z daňového hlediska výhodnější než režim, jenž je předmětem tohoto případu – a že tato okolnost založila oprávněné očekávání zákonnosti dotčeného režimu. Podle CNCE předpokladem vzniku oprávněného očekávání příjemců nebylo ostatně to, že se Komise ke stejnému režimu již vyjádřila. Schválení i jen podobného režimu by mohlo takové očekávání vyvolat. Ve svém rozhodnutí ze dne 8. května 2001 (22) Komise údajně podobný režim schválila. CNCE a SG se rovněž odkazují na několik podobných režimů schválených Komisí (23) a na rozsudek Soudního dvora v případě RSV v. Komise (24).

(65) Brittany Ferries se konkrétně domnívá, že rozhodnutí Komise ze dne 8. května 2001 (25) samo od sebe vyvolalo oprávněné očekávání, že dotčený režim neobsahuje státní podporu.

(66) CNCE rovněž zdůrazňuje, že Francie zákon č. 98-546 přijala přibližně tři měsíce poté, co o něm informovala Komisi v souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Jelikož se Komise zdržela odpovědi ve dvou měsících následujících po tomto oznámení, dotčené opatření spadá do režimu podpor existujících ve smyslu soudního rozhodnutí Lorenz (26).

(67) Dvě zúčastněné strany, které Komisi předložily připomínky v rámci formálního vyšetřovacího řízení, požádaly, aby jejich totožnost byla utajena.

(68) První z těchto zúčastněných stran v připomínkách, které Komisi v daném termínu zaslala, tvrdí, že dotčený režim je protiprávní. Žádá Komisi, aby rozšířila rámec tohoto správního řízení na režim podílů na vlastnictví lodí. Tato strana se, stejně jako Komise ve svém rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, na jednu stranu domnívá, že dotčený režim je selektivní, protože podporuje francouzské loďaře, a na druhou stranu, že ovlivňuje obchod mezi členskými státy, a to zejména na trhu přes Lamanšský průliv. Upozorňuje v této souvislosti, že dotčený režim, jemuž předcházel režim podílů na vlastnictví lodí, byl zaveden k uspokojení francouzského průmyslu námořní dopravy, jak vyplývá ze zprávy finančního výboru ze dne 25. března 1998.

(69) Tím, že podporuje francouzské subjekty, dotčený daňový režim údajně také přispívá ke zvyšování příliš vysoké kapacity na trhu přes kanál La Manche, jelikož subjektům působícím v tomto odvětví umožňuje nákup nových lodí, i když na to nemají finanční prostředky. Narušování hospodářské soutěže vyplývající z použití tohoto režimu by bylo dále možné doložit nákupem lodí prostřednictvím tohoto daňového mechanismu společnostmi Seafrance a Brittany Ferries. Tyto společnosti věděly, že jejich možnosti po koupi nových lodí značně vzrostou.

(70) Druhá zúčastněná strana, která požádala o utajení své totožnosti, se v rámci svých připomínek odkazuje na zvýhodněné konkurenční postavení francouzských subjektů, mezi nimiž je na prvním místě Brittany Ferries, a to z důvodu financování svých lodí díky dotčenému režimu. Odkazuje se v této souvislosti na zachování Brittany Ferries na linkách přes Lamanšský průliv a na lince Francie – Irsko navzdory nepříznivým konkurenčním podmínkám, které na těchto linkách převažují a které již ostatně vedly k odchodu P&O z trhu.

VI. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM TŘETÍCH ZÚČASTNĚNÝCH STRAN

(71) Podle francouzských orgánů připomínky většiny třetích zúčastněných stran potvrzují jejich postoj, co se týče vyhodnocení dotčeného režimu, tedy zejména, že: — článek 39 CA ODZ je opatření obecné povahy, používané zejména, ale nikoliv výhradně, k financování obchodních lodí, — dotčený režim má dopad srovnatelný s vnitrostátními právními opatřeními i s předpisy jiných členských států, — schvalování výjimky nemá diskreční povahu a její udělení závisí na splnění objektivních kritérií, — dotčený daňový režim má pro hospodářství Společenství velký význam, a to zvláště ve smyslu vytváření a zachování pracovních míst, — většina třetích zúčastněných stran se dovolává svého oprávněného očekávání ohledně slučitelnosti dotčeného předpisu s předpisy Společenství.

(72) Co se týče připomínek předložených dvěma zúčastněnými stranami, které požádaly o utajení totožnosti, podle francouzských orgánů se zakládají na nesprávných nebo nepřesných údajích.

(73) Co se týče argumentu, podle něhož udělení režimu fiskálních HZS pro Brittany Ferries nepřímo vedlo k odchodu P&O ze západní a střední části Lamanšského průlivu, francouzské orgány odpovídají, že byl udělen pouze pro dvě lodě Brittany Ferries a že financování její lodi „Mont St Michel“ tímto mechanismem bylo schváleno rozhodnutím Komise ze dne 8. května 2001 (27).

(74) Britské orgány v této souvislosti údajně vedly podrobné vyšetřování hospodářské soutěže u příležitosti odchodu výše uvedeného subjektu z trhu. Jejich závěry však neuvádějí případné narušování hospodářské soutěže jako příčinu odchodu tohoto subjektu. Snížení obratu určitých subjektů navíc vyplývá z neustálého růstu konkurence nízkonákladových leteckých společností a nikoliv ze zahájení provozu nových lodí jinými loďaři.

(75) Co se týče požadavku jedné z těchto zúčastněných stran, aby Komise rozšířila rozsah svého šetření na režim podílů na vlastnictví lodí, francouzské orgány připomínají, že tento režim byl prohlášen jako slučitelný s pravidly Smlouvy v rozhodnutí ze dne 3. května 1996.

(76) Zvýšení kapacity přes Lamanšský průliv by nemělo být důsledkem činnosti společností příjemců v režimu fiskálních HZS. Bylo by vhodné v této souvislosti vzít v úvahu nově příchozí podnikatele na linky, na nichž dříve působily tradiční subjekty. Francouzské orgány v této souvislosti rovněž informují, že Eurotunnel v letech 2000 až 2003 kapacitu nákladní dopravy zdvojnásobil a že P&O odkoupila podíly subjektu Stena-Line a zmodernizovala své loďstvo.

VII. HODNOCENÍ PODPORY

(77) Po formálním vyšetřovacím řízení zahájeném na základě čl. 88 odst. 2 Smlouvy a s přihlédnutím k argumentům předloženým v této souvislosti francouzskými orgány a zúčastněnými stranami se Komise domnívá, že daňový režim podle článku 39 CA ODZ zakládá státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.

1. Státní podpora

(78) Podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem“.

(79) K označení vnitrostátního opatření za státní podporu musejí být splněny následující kumulativní podmínky, a to: 1) dotčené opatření poskytuje zvýhodnění ze státních prostředků, 2) toto zvýhodnění je selektivní a 3) dotčené opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a může ovlivnit obchod mezi členskými státy (28).

(80) Je nutno přednést důvody, které dovolují se domnívat, že výše popsaný režim podle článku 39 CA ODZ splňuje tyto kumulativní podmínky.

(81) Je na místě připomenout, že podle čl. 39 C prvního pododstavce ODZ je odpisování majetku pronajatého nebo jakýmkoliv jiným způsobem poskytnutého do užívání rozloženo na obvyklou dobu používání.

(82) Čl. 39 C druhý pododstavec a článek 39 CA ODZ se týkají pravidel odpisů použitelných na financování majetku, který byl pronajat nebo poskytnut do užívání, a to zejména prostřednictvím HZS. Podle francouzských orgánů byla tato dvě ustanovení zavedena za účelem boje proti zneužívání tohoto způsobu financování.

(83) Francouzské orgány i zúčastněné strany upozorňují, že režim podle článku 39 CA ODZ odpovídá přiblížení se obecnému právu ve věci daňových odpisů, tedy k ustanovením čl. 39 odst. 1 druhého pododstavce a čl. 39 C prvního pododstavce výše uvedeného zákoníku, a tudíž nezakládá státní podporu. Čl. 39 C druhý pododstavec ODZ by tedy zakládal výjimku z ustanovení těchto článků.

(84) Podle stálé judikatury použití čl. 87 odst. 1 Smlouvy pouze nařizuje, aby bylo určeno, zda v rámci daného právního režimu má státní opatření takovou povahu, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ před jinými, které by se z pohledu cíle sledovaného uvedeným režimem nacházely ve srovnatelné faktické a právní situaci (29).

(85) Aby bylo tedy možné zjistit, co zakládá zvýhodnění ve smyslu soudních rozhodnutí týkajících se pojmu státní podpory, je nezbytné určit referenční pravidlo nebo obecně použitelný režim v rámci daného právního režimu, podle něhož bude toto zvýhodnění posuzováno (30). Soudní dvůr v tomto ohledu již ostatně soudil, že určení referenčního rámce nabývá větší důležitosti v případě daňových opatření, jelikož samotná existence zvýhodnění může být zjištěna jedině v porovnání s takzvaným „obvyklým“ zdaněním, tedy se sazbou daně platnou v referenční zeměpisné oblasti (31).

(86) V projednávané věci je k určení tohoto referenčního pravidla v rámci režimu odpisování majetku pronajatého nebo poskytnutého k užívání nutné přihlížet k ustanovením souvisejícím s financováním tohoto majetku prostřednictvím osobních společností, jako jsou HZS. V opačném případě by nebylo možné faktickou a právní situaci, k níž se přihlíží, aby bylo možné určit zvýhodnění, porovnat z hlediska členů HZS ani z hlediska uživatelů dotčeného majetku.

(87) Referenčním pravidlem použitelným v projednávané věci, týkající se určení daňových odpisů, je omezení zásady těchto odpisů u majetku financovaného HZS podle čl. 39 C druhého pododstavce ODZ (32). Nejedná se tedy o čl. 39 C první pododstavec ODZ, jelikož toto ustanovení není použitelné na operaci financování prostřednictvím HZS, tedy subjekty, jež sdružují několik právnických osob, většinou finančních ústavů, které se společně dělí o riziko spojené s operací na rozdíl od operace financování, kterou provádí pouze jeden finanční ústav, který nese zvažovaná rizika sám. V tomto ohledu je dále nutno uvést, že na rozdíl od způsobů financování mimo HZS umožňuje operace financování prostřednictvím daňově transparentní entity daňovou optimalizaci, jelikož ztrátové výsledky HZS v prvních letech činnosti jsou odečteny ze zdanitelných zisků dosažených jeho členy z jiné výdělečné činnosti.

(88) Komise se tedy domnívá, že francouzské orgány a některé zúčastněné strany nedůvodně tvrdí, že režim podle článku 39 CA ODZ zakládá přiblížení se obecnému právu o odpisech a že čl. 39 C druhý pododstavec výše uvedeného zákoníku zakládá referenční režim, podle něhož musí být hodnoceno daňové zvýhodnění vyplývající z použití článku 39 CA. Je ostatně nutné uvést, že článek 39 CA ODZ výslovně stanoví, že se toto daňové zvýhodnění vypočítává z kladného nebo záporného zůstatku současných hodnot, které souvisejí se snížením nebo s dodatečnou platbou daně, podle hodnot vyplývajících z řádného použití ustanovení druhého pododstavce tohoto článku.

(89) Co se týče zvýhodnění s použitím článku 39 CA ODZ, je nutné uvést, že pouze členové HZS (33), kteří financují movitý majetek, jehož doba odpisování je nejméně osm let, mohou získat daňové zvýhodnění při použití článku 39 CA ODZ, a to 1) výjimku ze stanovení horní hranice zásady daňových odpisů, 2) zvýšení koeficientu odpisování o jeden bod a 3) případné osvobození od zisku z převodu.

(90) Na jednu stranu, co se týče zrušení horní hranice daňových odpisů při použití článku 39 CA ODZ, je na místě připomenout, že každý člen HZS může během období odpisování majetku, kdy jsou výsledky HZS ztrátové, provést zápočet ztrát HZS se svými vlastními zdanitelnými zisky v poměru výše svého podílu. V této souvislosti se nepřihlíží ke stanovení horní hranice daňových odpisů podle čl. 39 C druhého pododstavce ODZ.

(91) Použití výjimky stanovené v článku 39 CA ODZ tudíž každému členovi HZS umožňuje v období ztrát snížit daňový základ, na který by se jinak použil čl. 39 C druhý pododstavec ODZ. Skutečnost, že výše odpisů není omezena na vybíraný poplatek za pronájem minus další poplatky související s pronajatým majetkem, totiž umožňuje v počátečních účetních obdobích, která jsou ztrátová, odpisy zvýšit. Okolnost, že podle článku 39 CA ODZ lze tyto ztráty odpisovat pouze do výše jedné čtvrtiny zisků zdanitelných sazbou daně platnou pro společnosti veřejného práva, které každý člen HZS dosahuje z jiné výdělečné činnosti, může v tomto ohledu toto zvýhodnění jistě omezit, ale nemůže ho zpochybnit.

(92) Francouzské orgány v této souvislosti upozorňují, že daňové úspory takto dosažené v prvních letech operace financování jsou vyrovnány dodatečnou daní, která přichází, jakmile HZS začne realizovat zisky, protože dlužné poplatky za pronájem jsou vyšší než roční náklady na odpis. Komise se však domnívá, že poskytnuté zvýhodnění spočívá v odkladu platby daně a odpovídá zůstatku současných hodnot daní odvedených v průběhu celkové doby odpisování s přihlédnutím k použité úrokové sazbě.

(93) Zpráva senátu č. 413 (34) ostatně potvrzuje, že tento rozbor, jelikož je zde uvedeno, že „daňové úspory, kterých členové sdružení takto dosáhnou během prvních let provozování činnosti, jsou kompenzovány dodatečnou daní, která přichází, jakmile finanční entita začne realizovat zisky“. Tento odklad však podle této zprávy umožňuje dosáhnout peněžního zisku, který odpovídá rozdílu mezi současnými hodnotami daňových úspor prvních období a platbami dodatečné daně z posledních období. Komise rovněž poznamenává, že je v daňových pokynech č. 120 ze dne 17. června 1999 (35) uvedeno, že daňové zvýhodnění vyplývající z použití článku 39 CA ODZ umožňuje dosáhnout daňové úspory.

(94) Zdá se tedy, že cílem režimu zavedeného článkem 39 CA ODZ je umožnit členům HZS, aby získali zvýhodnění formou odkladu daní.

(95) V tomto ohledu nemůže obstát argument, podle něhož uživatelé, pro které HZS neobdrží povolení výjimky podle článku 39 CA ODZ, využívají jiné způsoby financování, aby unikli stanovení horní hranice daňových odpisů podle čl. 39 C druhého pododstavce výše uvedeného zákoníku, a nejsou tedy znevýhodněni v porovnání s těmi, pro koho HZS povolení obdrželo. Je totiž především nutné připomenout, že co se týče režimu podpor, může se Komise omezit na prozkoumání obecné povahy dotčeného režimu, aniž by byla povinna prozkoumat každý jednotlivý případ zvlášť (36). Takový argument dále vede k zohledňování jednotlivých situací, které se z faktického a právního hlediska liší (37) a jsou navíc hypotetické.

(96) Nelze ani vyloučit, že uživatelé, kteří nemohou těžit z ustanovení článku 39 CA ODZ, nemají možnosti k použití jiného způsobu financování. To by mohlo nastat, pokud by se banka s přihlédnutím k finanční situaci dotčeného podniku rozhodla, že na sebe sama nevezme rizika spojená s operací financování (leasingu jako takového), anebo kdyby z důvodů plynoucích z účetní závěrky nebo z finanční solventnosti uživatelů nebyly jiné způsoby financování možné (přímá investice s půjčkou nebo z vlastního jmění). I kdyby každopádně tito uživatelé byli skutečně schopni použít jiný způsob financování a v této souvislosti by byla zrušena horní mez jejich odpisů, neznamená to, že by se měli původně zvoleného nejvýhodnějšího řešení vzdát ve prospěch jiné volby, která by byla nutně méně výhodná, a že by neměli využívat zvláštního zdanění leasingu prostřednictvím HZS (díky povinnosti postoupení stanovené v článku 39 CA ODZ).

(97) Na druhou stranu členové HZS kromě zrušení horní meze daňových odpisů mají prospěch ze zvýšení koeficientu zrychleného odpisování o jeden bod a z osvobození od daně ze zisku za předpokladu anticipovaného postoupení majetku uživateli, pokud jsou splněny určité podmínky (38).

(98) Tento zvýšený koeficient a toto případné osvobození od daně ze zisku z převodu zakládají zvýhodnění, z něhož mají členové HZS prospěch při použití článku 39 CA ODZ, ale z něhož by neměli výhodu při použití referenčního daňového rámce, a to čl. 39 C druhého pododstavce výše uvedeného zákoníku. Co se týče těchto dvou zvýhodnění, použití článku 39 CA ODZ by v žádném případě nemohlo být považováno jako přiblížení se obecnému právu odpisování, čehož se dovolávají francouzské orgány, jelikož čl. 39 C první pododstavec výše uvedeného zákoníku takové daňové zvýhodnění nijak nestanoví.

(99) Co se týče argumentu, podle něhož bude od roku 2007 osvobození od daně ze zisku z převodu dáno obecným právem, je na místě v této souvislosti uvést, že tento argument každopádně není patřičný, jelikož existence tohoto zvýhodnění musí být hodnocena s přihlédnutím k platnému právnímu rámci a nelze ji měřit metrem budoucí právní situace (39). Strany ostatně neuvádějí, že by z důvodu změny právního rámce byla dříve poskytovaná zvýhodnění ukončena.

(100) Co se týče státních prostředků použitých na zvýhodnění podle dotčeného režimu, je nutné připomenout, že podpora je obecnější pojem než dotace, protože zahrnuje nejen kladné plnění, jako samotné dotace, ale rovněž intervenci, která v různých formách ulevuje od nákladů, jež jdou obvykle k tíži rozpočtu podniku, a která je tudíž stejné povahy a má stejný účinek (40), aniž by to byla podpora v úzkém slova smyslu. Z toho vyplývá, že opatření, podle kterého veřejné orgány udělují výjimky určitým podnikům, snížení nebo také odklad platby běžně dlužné daně, posunuje příjemce do výhodnější finanční situace, než mají ostatní poplatníci, a i když nezahrnuje převod státních prostředků, zakládá státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy (41). V projednávané věci, i když opatření vyplývající z článku 39 CA ODZ nezahrnují převody státních prostředků, proto není možné popřít, že způsobují nižší daňové příjmy a tímto zakládají státní financování.

(101) Komise se za těchto okolnosti domnívá, že jsou členové HZS příjemci zvýhodnění formou daňových úspor (zrušení horní hranice a zvýšení koeficientu odpisování) a osvobození od daně za předpokladu předčasného odkoupení majetku při splnění určitých podmínek, což představuje výdaj z rozpočtu francouzského státu.

(102) Co se týče členů HZS, jelikož by měli postoupit nejméně dvě třetiny celkového daňového zvýhodnění vyplývajícího z použití článku 39 CA ODZ uživateli dotčeného majetku, Komise se domnívá, že zvýhodnění, které získají, je nejvýše jedna třetina tohoto celkového zvýhodnění. Komise v této souvislosti připomíná, že členy HZS jsou převážně finanční ústavy.

(103) Co se týče uživatelů příslušného majetku, postoupení části celkového daňového zvýhodnění, které získají členové HZS, je prováděno podle sporného předpisu formou snížení poplatku za pronájem nebo snížením odkupní ceny. Pokud je toto zvýhodnění převedeno na uživatele, snižuje tak náklady, které jdou běžně k tíži jejich rozpočtu v rámci leasingových operací. Jelikož postoupení představuje nejméně dvě třetiny zvýhodnění uděleného členům HZS ze státních prostředků, je nutné se domnívat, že uživatelé v této míře získávají zvýhodnění od státu ve smyslu článku 87 smlouvy, které činí nejméně dvě třetiny celkového zvýhodnění.

(104) Francouzské orgány a některé zúčastněné strany však tvrdí, že daňový režim zavedený článkem 39 CA ODZ zakládá obecné opatření francouzského daňového práva. Je tedy nutné prozkoumat, zda celkové zvýhodnění, jehož příjemci jsou členové HZS a uživatelé, je selektivní povahy.

(105) Je na místě nejdříve připomenout, že zvláštnost státního opatření, a to jeho selektivní povaha, zakládá jednu z charakteristik pojmu státní podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy. Z tohoto důvodu je důležité ověřit, zda dotčený daňový režim obsahuje zvýhodnění výhradně pro určité podniky nebo určitá odvětví výroby či nikoliv (42).

(106) Daňové opatření, které by mohlo být označeno za státní podporu, se od obecného daňového opatření v zásadě odlišuje právně nebo fakticky omezenou povahou počtu příjemců. Aby tedy mohlo být opatření označeno za státní podporu, podniky jejích příjemců musí náležet k jedné kategorii přesně určené právním nebo faktickým používáním kritéria stanoveného dotčeným opatřením (43).

(107) Článek 39 CA ODZ se v projednávané věci používá pouze na movitý majetek, který lze odpisovat zrychleně po dobu nejméně osmi let a který je pořízený jako nový, s výjimkou lodí, které mohou být použité. Ve zprávě senátu č. 413 (44) se ostatně uvádí, že „[…] účelem právního předpisu je podpořit značné investice díky velmi podnětné daňové páce“.

(108) Daňová úleva vyplývající z použití tohoto ustanovení je tedy podle práva prospěšná výhradně pro členy HZS, kteří takový majetek financují (45), a pro uživatele tohoto majetku díky povinnosti postoupit nejméně dvě třetiny celkového daňového zvýhodnění, které získají členové HZS. Investoři – členové HZS – kteří nefinancují majetek podle článku 39 CA ODZ a uživatelé majetku, jehož doba odpisování je kratší než osm let, naopak nemohou mít z tohoto daňového zvýhodnění prospěch.

(109) I kdyby však uživatelé majetku, kteří nemohou mít prospěch z režimu článku 39 CA ODZ, měli v této souvislosti zájem využít jinou formu financování od fiskálního HZS, byli by nicméně připraveni o možnost tohoto způsobu financování.

(110) S ohledem na dobu odpisování dotčeného majetku, stanovenou v článku 39 CA ODZ, toto ustanovení navíc podle skutečnosti přináší prospěch především podnikům působícím v odvětví dopravy, zejména námořní a letecké, a HZS financujícím majetek, který se tohoto odvětví týká.

(111) Z informací poskytnutých v tomto ohledu francouzskými orgány na jednu stranu vyplývá, že se 182 ze 189 žádostí o povolení výjimky podaných na základě článku 39 CA ODZ týkalo odvětví dopravy. Podle těchto údajů 75 % podaných žádostí o povolení výjimky a 82 % udělených výjimek připadá jen na odvětví námořní dopravy (viz výše tabulka v 17. bodě odůvodnění).

(112) Na druhou stranu, zavedení tohoto režimu, který se odchyluje od stanovení horní hranice odpisování majetku financovaného HZS, byl především motivován vůlí zákonodárce zvýhodnit odvětví dopravy a zvláště pak námořní dopravu.

(113) Tento skutkový stav vyplývá z několika prvků.

(114) Za prvé, z majetku způsobilého podle článku 39 CA ODZ se daňové pokyny č. 120 (46) zaměřují výhradně jen na lodě. Je tedy stanoveno, že použitým majetkem, který může mít prospěch z daňového režimu článku 39 CA ODZ, jsou pouze lodě. Co se týče postupu udělování výjimky, je rovněž stanoveno, že pokud jde o lodě, žádosti o povolení výjimky musí být předloženy před jejich objednáním, protože se začínají odpisovat od okamžiku, kdy jsou přemístěny do doku (47).

(115) Za druhé, z přípravných prací k přijetí zákona č. 98-546 a zvláště pak ze zprávy senátu č. 413 (48) vyplývá, že dřívější daňový předpis se používal na všechna hospodářská odvětví, zatímco článek 39 CA ODZ se používá „pouze na dlouhodobý hmotný majetek velkého objemu (letadla, vlaky TGV, lodě atd.)“. Co se týče zvláště odvětví námořní dopravy, tato zpráva uvádí, že v porovnání s režimem podílů na vlastnictví lodí je povaha dotčeného režimu nedostatečně výhodná pro povzbuzení investic v tomto odvětví. Je zde rovněž uvedeno, že ustanovení zavedené článkem 39 CA ODZ, které stanoví osvobození od daně ze zisku z převodu v případě předčasného odkoupení majetku uživatelem, bylo motivováno méně výhodnou povahou dotčeného režimu pro investice do námořní dopravy. Francouzské orgány v tomto ohledu stejným způsobem upozorňují v rámci svých připomínek ze dne 3. května 2004, že v souvislosti se snahou zastavit stagnaci počtu obchodních lodí registrovaných ve Francii a z vůle snížit spojitosti s odpisováním stanoveno, že HZS bude moci mít za určitých podmínek prospěch z osvobození od daně ze zisku z převodu majetku.

(116) Za třetí, obecná zpráva č. 66 o návrhu zákona o státním rozpočtu na rok 1999 (49) uvádí, že „zákon č. 98-546 […] umožnil vytvořit nový daňový předpis ve prospěch investic do námořní dopravy“. Je zde rovněž uvedeno, že i když se zvýhodněný režim financování formou leasingu, který byl zaveden článkem 39 CA ODZ, nepoužívá pouze na lodě, ve skutečnosti byl vytvořen především pro ně.

(117) S přihlédnutím ke všem výše uvedeným úvahám se Komise domnívá, že režim článku 39 CA ODZ je selektivní povahy, jelikož zvýhodňuje určité hospodářské subjekty působící v dopravním a finančním odvětví. Jelikož se tento režim nepoužívá na všechny hospodářské subjekty, nemůže být považován za obecné opatření daňové politiky.

(118) Toto hodnocení nemůže být zpochybněno argumenty, kterých se dovolávaly francouzské orgány.

(119) Za prvé, argument francouzských orgánů založený na velkém množství různých odvětví, kterých se může dotčené daňové opatření týkat, nemůže obstát. Kromě skutečnosti, že se dotčený daňový režim týká jen určitého majetku, se nelze domnívat, že tak malý počet žádostí o povolení výjimky k financování majetku z jiných odvětví než z dopravy (50) může stačit ke zpochybnění zvláštní povahy dotčeného režimu. V tomto ohledu již byla ostatně okolnost, že počet podniků, které mohou nárokovat výhodu, je velmi významná, nebo že tyto podniky patří do odvětví s různou činností, souzeny jako nedostatečné ke zpochybnění jeho selektivní povahy (51).

(120) Za druhé, oproti tomu, na co se odvolávají francouzské orgány, argument, podle něhož existují obdobná daňová opatření v ostatních členských státech, není vhodný k tomu, aby odůvodnil existenci režimu článku 39 CA ODZ. Nelze totiž přistupovat ke srovnávacímu zkoumání daňových pravidel použitelných ve všech, ale pouze v některých členských státech, aniž by byl zkreslen záměr ustanovení týkajících se kontroly státní podpory. Pokud chybí harmonizace daňových předpisů členských států na úrovni Společenství, porovnávalo by takové zkoumání odlišné faktické a právní situace, které vyplývají z právních a regulativních odlišností mezi členskými státy (52). Bylo již ostatně souzeno, že okolnost, že se jeden členský stát snaží se jednostrannými opatřeními přiblížit podmínky hospodářské soutěže v určitém hospodářském odvětví podmínkám, které převažují v jiných členských státech, nemůže tato opatření zbavit povahy podpory (53). Okolnost, že konkurenti z jiných členských zemí mají prospěch ze srovnatelných daňových opatření, třeba i protiprávních, stejně tak nemá žádný vliv na označení dotčeného režimu za podporu (54).

(121) Za třetí, Francie a zúčastněné strany uvádějí, že neselektivní povaha dotčeného režimu je dána nepřítomností diskreční pravomoci, kterou by jinak měly francouzské orgány za účelem udělování dotčených výjimek.

(122) Komise připomíná, že podle soudních rozhodnutí dokonce i intervence, které jsou na první pohled použitelné pro všechny podniky, mohou vykazovat určitou selektivitu, a tudíž být považovány za opatření určená ke zvýhodnění určitých podniků nebo určitých odvětví výroby. To je zejména ten případ, kdy správní orgán, který je povolán k použití obecného pravidla, má určitou diskreční pravomoc, co se týče použití tohoto aktu (55).

(123) V projednávané věci je nutno zároveň připomenout, že jelikož z dotčeného daňového předpisu mohou mít prospěch pouze uživatelé určitého majetku a členové HZS, které ho financují, a jelikož z něj podle skutečnosti mají prospěch pouze dopravní a finanční odvětví, podmínka zvláštnosti je tímto již splněna. Jiné projekty financování, týkající se majetku z jiných odvětví než dopravy a/nebo s dobou odpisování kratší než osm let, by totiž mohly vykazovat takové záruky, které by vylučovaly veškerou snahu o daňovou optimalizaci. S ohledem na omezený rozsah použití tohoto daňového předpisu tudíž není nutné za účelem stanovení selektivní povahy sporného opatření stanovovat, že příslušné vnitrostátní orgány mají diskreční pravomoc pro používání tohoto opatření (56).

(124) Francouzské orgány každopádně na otázku ohledně dosahu ověření, které jsou povinny provést, jelikož se jedná o podmínku odpovídající tomu, zda investice v projednávané věci z hlediska obecného zájmu a především z hlediska zaměstnanosti mají velký hospodářský a sociální význam (57), uvedly, že tento význam se zjišťuje podle 6 kritérií, mezi něž patří kritérium „účinku investice na hospodářské prostředí oblasti, v níž bude realizována a kde bude působit uživatel“. Komise se domnívá, že splnění této podmínky nutně ponechává vnitrostátním orgánům diskreční prostor pro uvážení.

(125) Navzdory oprávněné povaze tohoto cíle je ostatně namístě uvést, že schází spojitost mezi touto podmínkou, která se pojí s existencí hospodářského významu investice a sledovaným cílem zákonodárce, který stanovil, že ministerská výjimka má být schválena před realizací investice. Podmínky k udělení výjimky musí být totiž takové, aby bylo možné stanovit, že cílem využití financování prostřednictvím HZS není daňová optimalizace. Povaha podmínky spojené s hospodářským významem však této optimalizaci nebrání. Cílem těchto operací financování by bez ohledu na dobu odpisování dotčeného majetku nemusela být daňová optimalizace, přičemž by zároveň mohly mít velký hospodářský a sociální význam, a to především pro zaměstnanost.

(126) V této souvislosti je nutné se opět odkazovat na zprávu senátu č. 413 (58), z níž vyplývá, že podmínka spojená s velkým hospodářským a sociálním významem je „prostředek ke zvýhodnění statků vyráběných na vnitrostátním území nebo financování realizovaného ve prospěch francouzských uživatelů“. Obecněji řečeno, v téže zprávě již bylo uvedeno, že schvalovací postup správním orgánům ponechává příliš velký prostor pro uvážení.

(127) Nevhodnost podmínky spojené s hospodářským významem investice z pohledu sledovaného cíle tedy podle Komise posiluje prostor pro uvážení, který mají vnitrostátní orgány při jejím uplatňování.

(128) Co se týče prostoru pro uvážení, který mají francouzské orgány za účelem udělování výjimky, je nutné uvést, že rozhodnutí Ústavní rady ze dne 30. prosince 1987 (59), jehož se dovolávaly francouzské orgány a některé zúčastněné strany, není v této souvislosti patřičný. V projednávaném případě se jednalo o daňový předpis, který pro novou právnickou osobu vzniklou sloučením dvou společností stanovil řešení, podle něhož mohla po časově omezenou dobu převzít celou výši ztráty sloučených společností nebo její část, a který po schválení ministerstvem pro rozpočet a v mezích tohoto schválení umožňoval v případě částečného vkladu aktiv do jedné společnosti tohoto koncernu převést ztráty neodepsané před sloučením na snížení zisků příštích období. Ústavní rada byla vyzvána, aby se vyjádřila ke slučitelnosti tohoto schvalovacího postupu s článkem 34 ústavy, který dává zákonodárci pravomoc určit rozsah použití daňové výhody. V této souvislosti uvážila, že dotčené ustanovení zákonodárci neumožňuje předat svoji daňovou pravomoc dále ministerstvu a že ministerstvu byla pouze dána pravomoc se ujistit v souladu s cílem zákonodárce zabránit daňovým únikům, že byly dodrženy zákonem podmínky stanovené. Ústavní rada byla v tomto rozhodnutí vyzvána, aby se vyjádřila k dodržování příslušných právních a regulativních kompetencí ve věci daní, ale nikoliv o jednotlivých opatřeních potřebných k používání zákona.

(129) Komise se každopádně domnívá, že podmínky čl. 87 odst. 1 Smlouvy nemohou být zpochybněny soudním rozhodnutím vnitrostátních soudních orgánů.

(130) Za čtvrté, co se týče argumentu, podle něhož vnitrostátní orgány nemají pravomoc volného uvážení, protože by jejich rozhodnutí mohlo být předmětem odvolání k vnitrostátním soudním orgánům ohledně zpochybnění důvodů zamítnutí žádosti, je na místě připomenout, že není nutné ověřovat, zda chování správy daně má povahu volného uvážení, aby bylo možné vyloučit obecné opatření. Stačí totiž uvést, že tato správa má diskreční pravomoc k uvážení, která jí umožňuje zacházet s podmínkami schvalování dotčené daňové výhody se zřetelem k povaze investičních projektů, které jí byly předloženy k uvážení (60). Dále bylo souzeno, že případy odložení dluhů, které byly schváleny v rámci soudního řízení a v souladu s použitelným vnitrostátním právem, mají selektivní povahu, protože automaticky nevyplývají z použití zákona, ale z diskreční volby těchto veřejných orgánů. Soud Společenství v této souvislosti připomenul, že čl. 87 odst. 1 Smlouvy nerozlišuje mezi příčinami či cíli státních intervencí, ale rozhoduje o nich se zřetelem na jejich účinky (61). V projednávané věci okolnost, že rozhodnutí zamítnout žádost o povolení výjimky by se mohlo stát předmětem odvolání k vnitrostátnímu soudnímu orgánu, tím spíše nemůže zpochybnit existenci prostoru pro uvážení vnitrostátních orgánů v rámci používání podmínek udělování ministerské výjimky.

(131) Za páté, Komise se domnívá, že odkazování francouzských orgánů na neexistenci rozdílů v přístupu podle státní příslušnosti členů HZS a uživatelů rovněž nemůže zpochybnit selektivní povahu režimu článku 39 CA ODZ (62), když navíc zpráva senátu č. 413 (63) uvádí, že podmínka spojená s existencí velkého hospodářského a sociálního významu je „prostředek ke zvýhodnění statků vyráběných na vnitrostátním území nebo financování realizovaného ve prospěch francouzských uživatelů“.

(132) S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že režim článku 39 CA ODZ má selektivní povahu.

(133) Francouzské orgány upozorňují, že ustanovení čl. 39 C druhého pododstavce a článku 39 CA ODZ společně předem vytvářejí prostředek kontroly, který má správa daně pro boj proti daňovým únikům vyplývajícím ze zneužívání operací financování movitého majetku prostřednictvím transparentních daňových entit, jako jsou HZS. Domnívají se, že režim článku 39 CA ODZ je tudíž odůvodněn povahou a ekonomikou daňového systému. Upřesňují v tomto ohledu, že režim článku 39 CA ODZ je „založen na objektivních a horizontálních kritériích boje proti daňovým únikům“.

(134) Je pravda, že pojem státní podpora se nevztahuje na státní opatření, jež zavádějí rozlišování mezi podniky, pokud toto rozlišování vyplývá z povahy a ekonomiky poplatkového systému, v němž se nacházejí. Toto odůvodnění, založené na povaze a ekonomice daňového systému, se odkazuje na soulad zvláštního daňového opatření s vnitřní logikou celého daňového systému. Rozlišování v oblasti daní však nemohou být jen tak diktována obecnými účely a cíli, které stát sleduje, když přijímá dotčená opatření (64).

(135) V projednávané věci se Komise domnívá, že čl. 39 C druhý pododstavec ODZ tím, že omezuje výši daňových odpisů, se snaží skutečně bojovat proti zneužívání transparentních daňových entit s cílem realizovat daňový zisk v rámci operací financování majetku pronajatého nebo poskytnutého k užívání. Tento cíl se zdá být nutný a rozumný za účelem zajištění účinnosti daňového systému odpisování majetku pronajatého nebo poskytnutého k užívání a musí být tedy považován jako vlastní tomuto systému (65).

(136) Režim zavedený článkem 39 CA ODZ naopak nelze odůvodnit povahou a ekonomikou francouzského systému odpisování majetku pronajatého nebo poskytnutého k užívání. I když jsou výjimky z původně stanovené horní hranice odpisování podle čl. 39 C druhého pododstavce ODZ přijatelné, měly by se tyto výjimky zakládat pouze na podmínkách, jejichž splnění by mohlo zabránit financování tohoto majetku za účelem daňové optimalizace prostřednictvím transparentních daňových entit, jako jsou HZS.

(137) Na jednu stranu, podmínku omezení rozsahu použití dotčené výjimky na financování majetku, který lze odpisovat po dobu nejméně osmi let, nelze jednotlivě ani ve spojení s dalšími schvalovacími podmínkami odůvodnit z pohledu cíle, který sledují francouzské orgány. Ty ostatně v rámci tohoto správního řízení neposkytly žádné vysvětlení, proč si s přihlédnutím ke sledovanému cíli boje proti daňovým únikům zvolily omezení této výjimky na majetek s touto dobou odpisování.

(138) Na druhou stranu, jak již bylo konstatováno výše, jedna z podmínek k udělení ministerské výjimky pro operaci financování, a to podmínka zaměřená na existenci hospodářského a sociálního významu zejména v oblasti zaměstnanosti, ponechává vnitrostátním orgánům prostor pro uvážení. Tato podmínka ostatně nemá žádnou spojitost s cílem sledovaným Francií v boji proti daňovým únikům. Tento sociální cíl každopádně sám o sobě nedokáže zabránit označení dotčeného režimu za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, jelikož tento článek nerozlišuje mezi příčinami či cíli státních intervencí, ale rozhoduje o nich se zřetelem na jejich účinky (66). Dříve již bylo ostatně souzeno, že by čl. 87 odst. 1 Smlouvy pozbyl významu, pokud by z důvodů týkajících se vytvoření nebo zachování pracovních zvláštní opatření nebyla označena za státní podporu, jelikož většina podpor byla udělena ve snaze vytvořit a zachovat pracovní místa (67).

(139) Francouzské orgány v této souvislosti rovněž upozorňují, že daňový režim podle článku 39 CA ODZ umožnil modernizaci a konsolidaci námořního loďstva. Air France obdobně uvádí, že tento režim napomáhá obnovit její flotilu, což bylo nutné vzhledem ke změně norem životního prostředí. Kromě toho, že tyto odkazy potvrzují uvážení Komise ohledně selektivní povahy tohoto režimu, nelze se domnívat, že sledování cílů hospodářské nebo průmyslové politiky může zabránit tomu, aby byl na selektivní opatření použit čl. 87 odst. 1 Smlouvy (68). V podobné souvislosti bylo již ostatně souzeno, že režim stanovující preferenční úrokové sazby na úvěry, které byly poskytnuty na nákup vozidel nebo na jejich pronájem s kupní opcí, ve prospěch fyzických osob, malých a středních podniků, místních veřejných organizací a místních organizací poskytujících veřejné služby je podpora a že nemůže být odůvodněn okolností, že bylo cílem tohoto opatření umožnit obnovu průmyslového vozového parku ve Španělsku ve snaze o ochranu životního prostředí a bezpečnost na silnicích (69).

(140) Všechny důvody obecného zájmu, které by mohly být cílem nebo důsledkem snah dotčeného režimu, a to zaměstnanost, obnova nebo konsolidace dotčených lodí nebo letounů, i když jsou oprávněné, nejsou odůvodněny povahou a ekonomikou dotčeného daňového systému a nemají ani žádný účinek, co se týče označení tohoto režimu za státní podporu s přihlédnutím k čl. 87 odst. 1 Smlouvy.

(141) Komise se rovněž domnívá, že je za účelem použití čl. 87 odst. 1 Smlouvy lhostejné, že režim článku 39 CA ODZ zvýhodňuje své příjemce méně, než tomu bylo u režimu podílů na vlastnictví lodí, jelikož Komise musí hodnotit režim projednávaný v tomto případě v době jeho provádění (70).

(142) Z výše uvedeného vyplývá, že je Komise toho názoru, že režim podle článku 39 CA ODZ není odůvodněn povahou a ekonomikou dotčeného daňového systému, a že jeho selektivní povaha tudíž nemůže být zpochybněna.

(143) Jak již bylo konstatováno výše, příjemci v daňovém režimu podle článku 39 CA ODZ jsou na jedné straně hospodářské subjekty působící v odvětvích dopravy a průmyslu a na druhé straně členové HZS financující majetek spojený s těmito odvětvími, kterými jsou převážně finanční ústavy. Všechny tyto subjekty působí na trzích Společenství ve výše uvedených odvětvích.

(144) Je nutné v této souvislosti připomenout, že podpora zaměřená na osvobození podnikatelského subjektu od nákladů, které by jinak musel nést v rámci svého běžného provozu nebo své běžné činnosti v zásadě narušují hospodářskou soutěž (71). Bylo již totiž souzeno, že každé poskytnutí podpory podniku, který vykonává svou činnost na trhu Společenství, může způsobit narušování hospodářské soutěže a ovlivnit obchod mezi členskými státy (72).

(145) Komise se v projednávané věci s přihlédnutím k povaze a k mezinárodnímu rozměru dotčených odvětví domnívá, že dotčená podpora posiluje postavení subjektů z těchto odvětví, které se účastní vnitrostátního obchodu a obchodu uvnitř Společenství.

(146) Příjemci v dotčeném režimu tak mají zvýhodněné postavení oproti své vnitrostátní konkurenci (73) i oproti konkurenci jiných členských států, která nemůže mít prospěch z tohoto režimu z toho důvodu, že nefinancuje nebo nepoužívá majetek způsobilý podle tohoto režimu nebo že nepodléhá zdanění ve Francii.

(147) V tomto posledním bodě je pravda, že z formálního hlediska nebrání hospodářským subjektům jiných členských států, než je Francie, žádná právní překážka ve financování a používání majetku, jehož se týká článek 39 CA ODZ, je nepopiratelné, že dotčený režim v praxi zvýhodňuje subjekty, které mají daňové sídlo ve Francii. V tomto ohledu je patřičné uvést, že všechny zúčastněné strany, příjemci v dotčeném režimu, které předložily své připomínky v rámci formálního vyšetřovacího řízení, jsou společnosti založené podle francouzského práva. Je rovněž vhodné připomenout, že co se týče odvětví především dotčeného zkoumaným daňovým předpisem, a to námořní dopravy, samy francouzské orgány upozornily, že snahou přijetí tohoto předpisu je ukončit stagnaci počtu obchodních lodí registrovaných ve Francii a snížit daňové výdaje. Je také patřičné v této souvislosti připomenout, že zpráva senátu č. 143 (74) uvádí, že tento režim je „prostředek ke zvýhodnění statků vyráběných na vnitrostátním území nebo financování realizovaného ve prospěch francouzských uživatelů“.

(148) V důsledku toho, aniž by bylo na místě přistupovat k hospodářské analýze skutečné situace dotčených trhů (75), a s přihlédnutím k tomu, že daňový režim zavedený Francií posiluje postavení hospodářských subjektů, které z něj mají prospěch oproti konkurenčním subjektům v obchodu uvnitř Společenství, se Komise domnívá, že tento režim ovlivňuje obchod mezi členskými státy a narušuje hospodářskou soutěž mezi těmito subjekty.

(149) Se zřetelem na všechna předcházející uvážení se Komise domnívá, že režim článku 39 CA ODZ zakládá podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy.

2. Kvantitativní vyjádření a rozdělení podpory mezi příjemce

(150) Již bylo konstatováno, že daňové zvýhodnění vyplývající z použití článku 39 CA ODZ spočívá ve zrušení horní hranice daňových odpisů, ve zvýšení koeficientu odpisování o jeden bod a v případném osvobození od daně ze zisku z převodu.

(151) Výše podpory pro každou leasingovou operaci odpovídá rozdílu mezi současnými hodnotami daně odvedené v průběhu celkové doby odpisování, s přihlédnutím ke zvýšení koeficientu odpisování o jeden bod, a hodnotami, které by byly výsledkem použití ustanovení čl. 39 C druhého pododstavce ODZ, přičemž je k tomuto rozdílu nutné přičíst případné osvobození z daně ze zisku z převodu (76). Tato výše je určena pro každou leasingovou operaci způsobem stanoveným v odstavcích 46 a 47 daňových pokynů č. 120 (77) za účelem postoupení části celkového zvýhodnění uživateli.

(152) Co se týče přesného rozdělení celkového zvýhodnění přijatého při použití článku 39 CA ODZ, členové HZS – přímí příjemci – jsou povinni postoupit alespoň dvě třetiny tohoto zvýhodnění uživateli dotčeného majetku. V rámci každé leasingové operace je však přesná výše zvýhodnění, která má být postoupena uživateli, určena při udělení výjimky v souladu s ustanoveními článku 39 CA ODZ.

3. Označení režimu za protiprávní podporu

(153) V souladu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy je členský stát povinen oznámit každý záměr poskytnout nebo upravit podpory. Dotyčný členský stát neprovede zamýšlená opatření, dokud toto řízení nedospělo ke konečnému rozhodnutí.

(154) V projednávané věci francouzské orgány v dopise ze dne 17. března 1998 (A/32232) informovaly Komisi o zavedení předpisu omezujícího odpisování pronajatého majetku s cílem bojovat proti využívání tohoto mechanismu pouze za účelem daňové optimalizace a stanovujícího výjimku z tohoto omezení. V tomto dopise francouzské orgány uvádějí, že tento předpis nezakládá státní podporu, která by měla být předmětem předběžného oznámení Komisi podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy.

(155) Komise se domnívá, že tento dopis nemůže být za těchto okolností považován za oznámení ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy. Jen pro úplnost, Komise zdůrazňuje, že tento dopis nedodržel formální pravidla zmíněná v dopise Komise členským státům SG (81) 12740 ze dne 2. října 1981, jenž byl v té době v platnosti. Francie tedy jednala protiprávním způsobem, když dala provádět režim podpory, a to z důvodu porušení čl. 88 odst. 3 Smlouvy.

4. Slučitelnost režimu podpory se společným trhem

(156) Jelikož dotčený daňový režim zakládá státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, je na místě prozkoumat jeho případnou slučitelnost ve světle výjimek stanovených v odstavcích 2 a 3 tohoto článku. V tomto ohledu je nutné připomenout, že skuteční příjemci v dotčeném režimu podle informací předaných francouzskými orgány jsou z odvětví námořní, letecké a železniční dopravy a v menším počtu z průmyslového odvětví (78). Tito příjemci jsou také z odvětví financí, protože členové HZS jsou převážně finanční ústavy.

(157) Co se týče výjimek stanovených v čl. 87 odst. 2 Smlouvy, týkajících se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určeným k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo, postačuje uvést, že v této souvislosti nejsou patřičné bez ohledu na totožnost příjemců v dotčeném režimu.

(158) Co se týče výjimky podle čl. 87 odst. 3 písm. b) Smlouvy, postačuje uvést, že dotčený daňový režim nezakládá velký projekt společného evropského zájmu a nesnaží se napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Stejně tak není určen na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví ve smyslu výjimky čl. 87 odst. 3 písm. d) Smlouvy.

(159) Komise v tomto ohledu informuje, že ani francouzské orgány ani zúčastněné strany se na výše uvedené výjimky v průběhu správního řízení neodvolaly.

(160) Šetření výjimek podle čl. 87 odst. 3 písm. a) a c) Smlouvy vyžaduje analýzu jednotlivých dotčených odvětví.

(161) Co se týče výjimky čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, která povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých činností, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, se Komise domnívá, že nic nedovoluje považovat podpory poskytované odvětví letecké dopravy při použití dotčeného režimu za slučitelné se společným trhem. Žádnou z výjimek v tomto ohledu stanovených v obecných zásadách Komise týkajících se použití článků 92 a 93 Smlouvy a článku 61 Smlouvy o EHS na státní podpory v odvětví letecké dopravy (79) nelze v projednávané věci použít.

(162) Je nutné poznamenat, že Komise výjimečně povoluje určité podpory v letecké dopravě: a) na základě pokynů k vnitrostátní regionální podpoře z roku 1998, pozměněných v roce 2000 (80), pro letecké linky s odletem z nejvzdálenějších regionů s cílem vyrovnání nárůstu nákladů vyplývajících ze stálých nevýhod těchto regionů, uvedených v čl. 299 odst. 2 Smlouvy; b) na základě pokynů Společenství pro financování letišť a pro státní podpory na zahájení činnosti pro letecké společnosti s odletem z regionálních letišť (81), pro nové letecké linky s odletem z regionálních letišť, pro která je charakteristický roční provoz méně než 5 milionů cestujících, do výše 30 % nákladů spojených pouze se zahájením činnosti v prvních třech letech (40 % těchto nákladů v prvních třech letech pro regionální letiště v regionech znevýhodněných ve smyslu pokynů).

(163) S přihlédnutím k výše uvedenému Komise souhlasí, že Francie do výpočtu podpor nezahrnuje výši podpor souvisejících případně: a) s letouny soustavně používanými na leteckých trasách s odletem z nejvzdálenějších regionů, pokud může dokázat, že údržba těchto letounů je prováděna v tomto regionu a že podpory jsou nižší než zjištěné nárůsty nákladů; b) a s letouny používanými na nových leteckých trasách s odletem z regionálního letiště do uvedené výše způsobilých nákladů, pokud tyto linky nejsou v dotyčném období předmětem smlouvy o veřejných službách s finanční náhradou podle článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 2408/92 ze dne 23. července 1992 o přístupu leteckých dopravců Společenství na letecké trasy uvnitř Společenství (82).

(164) Ve všech ostatních případech jsou podpory poskytované podnikům letecké dopravy při použití dotčeného režimu neslučitelné se smlouvou.

(165) S použitím čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy určují obecné zásady z roku 1997 a dále z roku 2004 (83) režimy státních podpor, které mohou být povoleny, aby podpořily zájmy podniků námořní dopravy Společenství oproti konkurenci třetích zemí při sledování obecných cílů, a to: — zachovat pracovní místa ve Společenství (na moři i na souši), — zlepšit bezpečnost, — chránit námořní know-how ve Společenství a rozvíjet námořní kvalifikaci.

(166) Se zřetelem na výše uvedené cíle povolují obecné zásady Společenství z roku 1997 a 2004 určitá daňová opatření ve prospěch námořních společností ve snaze zlepšit jejich konkurenceschopnost (oddíl 3.1).

(167) Tímto se připomíná, že cílem státních podpor v rámci společné politiky námořní dopravy je napomoci konkurenceschopnosti loďstva Společenství na světovém trhu. V důsledku toho musí režimy daňových úlev obecně vyžadovat, aby existovala spojitost s loďstvem plujícím pod vlajkou Společenství.

(168) Zvýhodnění poskytované těmito režimy musí navíc zvýhodňovat rozvoj námořní dopravy a zaměstnanost v tomto odvětví v zájmu Společenství. V důsledku toho musí být uvedená daňová zvýhodnění přísně omezena na činnost námořní dopravy. Pokud tedy společnost námořní dopravy vykonává rovněž jinou podnikatelskou činnost, je nutné vést oddělené účetnictví těchto dvou činností, aby se zabránilo „přelévání“ do činnosti, která nesplňuje definici námořní dopravy.

(169) Nelze popřít, že se dotčený režim snaží zvýhodňovat financování lodí plujících pod francouzskou vlajkou a zaměřuje se na rozvoj a zaměstnanost odvětví námořní dopravy.

(170) Podpory poskytované při použití dotčeného režimu také usnadňují financování lodí a přispívají tak k obnově loďstva Společenství. Komise v tomto ohledu sdílí názor francouzských orgánů, podle něhož dotčené podpory přispívají ke konsolidaci loďstva plujícího pod francouzskou vlajkou a k jeho modernizaci (84). Především souhlasí s argumentem, podle něhož tento režim přispívá k zachování zaměstnanosti v odvětví námořní dopravy Společenství na moři i na souši, a to zejména z důvodu mechanismu schvalování výjimek, který podřizuje použití dotčeného režimu povinnosti zřídit na území Společenství středisko strategického rozhodování ve věcech řízení činností námořní dopravy a řízení lodí a který přihlíží k důvodům spojeným se zaměstnaností (85). Tyto prvky ostatně potvrzuje několik loďařů, zúčastněných stran, kteří zdůrazňují důležitost dotčeného režimu, jenž umožňuje kompenzovat vyšší náklady na francouzské posádky, zajistit zachování vysoce kvalifikovaných pracovních míst v námořní dopravě a přispět k zachování či dokonce k rozvoji loďstva plujícího pod vlajkou členského státu (86). Komise však upřesňuje, že při použití obecných zásad Společenství z roku 2004, pokud se jedná o remorkéry nebo plovoucí bagry, nelze poskytované podpory považovat za slučitelné se společným trhem, pokud alespoň 50 % jejich roční činnosti neodpovídá definici námořní dopravy (87).

(171) S přihlédnutím k výše uvedenému je tedy možné daňový režim článku 39 CA ODZ, pokud odpovídá oddílu 3.1 obecných zásad Společenství z roku 2004, považovat za prospěšný pro odvětví námořní dopravy a slučitelný s cíli stanovenými v použitelných obecných zásadách.

(172) Aby bylo možné využívat výjimku podle čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, musí poskytované podpory přesně odpovídat sledovanému cíli a nesmí narušovat podmínky obchodu v rozporu se společným zájmem.

(173) V tomto ohledu francouzské orgány zaměřily svou pozornost na pravidlo omezení podpor stanovené v bodě 11 obecných zásad Společenství z roku 2004, podle nichž: „Maximální přijatelná úroveň podpory je odpuštění daně a příspěvků na sociální pojištění námořníků a snížení daně z obratu námořních společností. Aby se zabránilo narušování hospodářské soutěže, nelze poskytnout vyšší zvýhodnění jinými podpůrnými systémy. V důsledku toho, i když každý podpůrný systém oznámený členským státem je zkoumán v závislosti na svých přínosech, Komise se domnívá, že celková výše podpory ve formě přímých plateb v souladu s body 3, 4, 5 a 6 nesmí překročit celkovou výši daní a příspěvků na sociální zabezpečení odváděných z činností námořní dopravy a za námořníky“. Pro zavedení tohoto ustanovení budou francouzské orgány muset ověřit, že roční podpory, které byly loďaři poskytovány na základě tohoto režimu, v součtu s podporami poskytovanými na základě všech režimů podpor zahrnutých v sekcích 3 až 6 obecných zásad Společenství z roku 1997 a 2004, a to zejména systém paušálního zdanění na základě tonáže pro námořní společnosti (88) a osvobození od příspěvků na sociální pojištění a od platby daně z podnikání v námořní dopravě, nepřekračují pro téhož loďaře celkovou výši daní, poplatků a příspěvků na sociální pojištění, které by jinak byly odváděny z činností námořní dopravy a z námořníků. Každá položka, která by převyšovala celkovou uvedenou částku, je neslučitelná se společným trhem a musí být navrácena.

(174) V důsledku toho se Komise domnívá, že podpory poskytované podnikům námořní dopravy při použití režimu zavedeného článkem 39 CA ODZ, jsou slučitelné s čl. 87 odst. 3 písm.c) Smlouvy, s výhradou podmínek uvedených v 172. a 173. bodu odůvodnění.

(175) Komise se domnívá, že výjimky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. a) Smlouvy, pokud jde o rozvoj určitých oblastí, nelze použít na dotčený režim, pokud je zaměřen na financování majetku odvětví železniční dopravy. Komise však zkoumala slučitelnost tohoto režimu a výše uvedeného opatření s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy.

(176) Se zřetelem k historické situaci železničních podniků a k poklesu podílu železniční dopravy na trhu, je nutné urychlit proces obnovy vozového parku, aby bylo možné čelit konkurenci ostatních druhů dopravy. Je nutné vyvinout větší a rychlejší úsilí o modernizaci a/nebo obnovu vozového parku, aby se zabránilo dalšímu poklesu podílu železniční dopravy na trhu v porovnání s ostatními druhy dopravy, které jsou méně udržitelné a více škodí životnímu prostředí.

(177) Komise se domnívá, že výměna vozového parku je slučitelná se společnou politikou posílení interoperability. Výměna vozového parku také přispívá k bezpečnosti a k modernizaci služeb z hlediska přesnosti, spolehlivosti a rychlosti. Jelikož je výměna vozového parku zásadním prvkem politiky posílení rozvoje odvětví železniční dopravy, Komise se domnívá, že navrhovaná opatření nejsou v rozporu se společným zájmem.

(178) V důsledku toho se Komise domnívá, že podpory poskytované železničním podnikům při použití režimu zavedeného článkem 39 CA ODZ jsou slučitelné s čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy.

(179) Co se týče výjimky stanovené v čl. 87 odst. 3 písm. c) Smlouvy, která povoluje podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, je nutné poznamenat, že žádný prvek tohoto režimu nedovoluje považovat podpory poskytované průmyslovému odvětví při použití tohoto režimu za slučitelné se společným trhem.

(180) Komise však zároveň nemůže vyloučit předpoklad, podle něhož by byl určitý majetek z průmyslového odvětví, financovaný s použitím článku 39 CA ODZ, v souladu s podmínkami předepsanými v pokynech k vnitrostátní regionální podpoře (89), a to zejména že investice jsou realizovány v oblasti způsobilé podle čl. 88 odst. 3 písm. a) nebo c) Smlouvy a že podíl příjemců dotčeného financování dosahuje nejméně 25 %. Hranice výše regionálních podpor se každopádně musí dodržovat za předpokladu, že byl podnik příjemcem několika dotčených podpor a schválených regionálních podpor.

(181) S výhradou těchto podmínek se Komise domnívá, že podpůrná opatření takto poskytovaná v tomto odvětví jsou slučitelná se společným trhem.

(182) Co se týče finančního odvětví, Komise se domnívá, že výjimky, které nenáleží do výše uvedených odvětví, nemají být hodnoceny z hlediska slučitelnosti podpůrných opatření ve prospěch členů HZS se společným trhem.

(183) S přihlédnutím k celkovému charakteru operace financování formou leasingu se však Komise domnívá, že pokud lze podpůrná opatření v námořním, leteckém a železničním odvětví a také v průmyslovém odvětví prohlásit za slučitelná se společným trhem, bude tomu tak nejen vůči uživatelům předmětného majetku, ale také vůči členům dotyčných HZS. Je totiž důležité nepenalizovat členy HZS z toho důvodu, že nepatří k výše uvedeným odvětvím, jelikož jejich zprostředkování bylo nezbytné k uskutečnění předmětných operací financování a k tomu, aby uživatelé mohli mít prospěch z výše uvedených výjimek. Komise se domnívá, že tuto analýzu podporuje skutečnost, že přesná část celkového zvýhodnění, jež má být postoupena uživateli a která představuje nejméně 2/3 celkového zvýhodnění v souladu s článkem 39 CA ODZ, vyplývá z obchodního jednání mezi členy HZS a uživateli, na což upozorňovaly francouzské orgány. Tato okolnost totiž dosvědčuje, že v souladu s pravidly hodnocení slučitelnost výše uvedených podpůrných opatření si členové HZS ponechají pouze část celkového zvýhodnění nezbytného k dosažení sledovaného cíle.

5. Navrácení podpory

(184) Komise připomíná, že každá podpora, jež je považována za neslučitelnou se společným trhem a je poskytována v souladu s dotčeným režimem, musí být nahrazena s použitím čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy [nyní článek 88 Smlouvy] (90).

(185) Ve smyslu výše uvedeného čl. 14 odst. 1 „Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství“. V tomto ohledu bylo souzeno, že Komise je z moci úřední povinna vzít v úvahu výjimečné okolnosti, které by v souladu s citovaným čl. 14 odst. 1 odůvodnily, že nenařídí, aby byly protiprávně poskytnuté podpory navráceny, pokud by toto navrácení bylo v rozporu s obecnou zásadou práva Společenství (91).

(186) V této souvislosti je na místě připomenout, že základní požadavek právní jistoty má zajistit předvídatelnost právních situací a vztahů týkajících se práva Společenství a tudíž brání tomu, aby Komise dlouhodobě odkládala výkon svých pravomocí (92).

(187) V projednávané věci, i když se nelze domnívat, že byla porušena zásada oprávněného očekávání (93), je Komise z pohledu velmi zvláštních okolností projednávaného případu toho názoru, že zásada právní jistoty nebyla vůči příjemcům v dotčeném režimu dodržena.

(188) Komise se totiž domnívá, že existují určité výjimečné indicie, které umožňují uvažovat, že se Komise opozdila ve výkonu svých pravomocí, pokud jde o šetření zde dotčeného režimu a že příjemci v tomto režimu byli uvedeni v omyl, co se týče jeho řádnosti.

(189) Je nutné připomenout, že v dopise ze dne 17. března 1998 francouzské orgány Komisi informovaly o existenci mechanismu čl. 39 C druhého pododstavce a článku 39 CA ODZ. Je pravda, že tento dopis nezakládá oznámení ve smyslu čl. 88 odst. 3 Smlouvy (94) a že chybějící reakce Komise na tento dopis by tedy sama o sobě mohla zakládat porušení zásady právní jistoty, pokud by zde ustanovení článků 87 a 88 Smlouvy neměla zcela pozbýt své účinnosti. To však neznamená, že by pozornost Komise v tu dobu nebyla zaměřena na dotčený režim (95).

(190) V rámci vyšetřování dvou přijatých stížností ve věci podpůrných opatření ve prospěch námořních společností Sea France a BAI se Komise dvakrát dotazovala francouzských orgánů na způsob financování jejich určitých lodí. Ve svých odpovědích ze dne 10. července 2000 a ze dne 2. dubna 2003 francouzské orgány jasně uvedly režim článku 39 CA ODZ (96) a jasně vyložily jeho obsah.

(191) Komise nereagovala na tyto dopisy zaslané francouzskými orgány na její žádost a na popis dotčeného režimu, takže je na místě se domnívat, že se opozdila ve výkonu svých pravomocí, jelikož formální vyšetřovací řízení bylo zahájeno až dne 14. prosince 2004 a současně otázku řádnosti tohoto režimu nevyjasnila.

(192) Co se týče odkazování francouzských orgánů na rozhodnutí Komise ze dne 8. května 2001 o státní podpoře, kterou Francie poskytla společnosti Brittany Ferries (97), je nutné poznamenat, že Komise zde uvedla, že v daném případě dotčený režim zakládá obecné opatření, jelikož byl otevřen pro všechna hospodářská odvětví a vycházel z obecného práva. Je sice pravda, že zde dotčený režim byl platný před rokem 1998, avšak je nutné uvést, že tato skutečnost jasně nevyplývala z odůvodnění tohoto rozhodnutí a že tato okolnost tedy mohla přispět k uvedení příjemců ve zde dotčeném režimu v omyl.

(193) Z toho vyplývá, že spojení výše uvedených prvků může dokázat výjimečnou povahu dotčených okolností v projednávané věci a že za účelem dodržování zásady právní jistoty s ohledem na příjemce v dotčeném režimu odůvodňuje, že má být navrácení podpor omezeno na základě rozlišení podle data jejich poskytnutí.

(194) Komise se tedy domnívá, že Francie nemusí navrátit neslučitelné podpory protiprávně poskytnuté po nabytí platnosti zákona č. 98-546 v roce 1998 v rámci operací financování, v jejichž souvislosti se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly, že budou udělovat výhodu režimu podle článku 39 CA ODZ ve smyslu dřívějšího právně závazného aktu (98) než rozhodnutí Komise ze dne 14. prosince 2004 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy zveřejněné v Úředním věstníku Evropské unie dne 13. dubna 2005.

(195) Z každé operace financování, v jejíž souvislosti se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly, že budou udělovat výhodu režimu podle článku 39 CA ODZ až ve smyslu pozdějšího právně závazného aktu než výše uvedené zveřejnění, bude neslučitelná podpora od příjemců vymáhána. V této souvislosti se bude přihlížet ke konečné výši zvýhodnění, kterou si ponechali členové HZS, a k výši postoupené uživateli (99). V případě částečné slučitelnosti podpory, pokud se jedná o uživatele dotčeného majetku, bude částka, která má být nahrazena ze strany členů HZS určena ve stejném poměru, který byl použit pro postoupení části zvýhodnění uživateli majetku.

(196) Komise se domnívá, že je nutné v této souvislosti upřesnit, že skutečnost, že daňová a právní rizika nesená členy HZS mohla být v určitých případech smluvně přenesena na uživatele majetku, není v rozporu se zásadou, podle níž je cílem, který Komise sleduje při vyžadování případného navrácení protiprávní podpory, připravit jednotlivé příjemce o zvýhodnění, které měli na svém trhu oproti svým konkurentům a navrátit situaci do stavu před poskytnutím uvedené podpory. Na formě, kterou byla podpora poskytnuta může záviset pouze uskutečnění tohoto cíle, přičemž jeho uskutečnění nemůže záviset na smluvních ujednáních příjemců podpory (100).

VIII. ZÁVĚR

(197) Komise konstatuje, že Francie protiprávně zavedla režim podpor podle článku 39 CA ODZ, přičemž porušila čl. 88 odst. 3 Smlouvy.

(198) V důsledku toho musí Francie přijmout veškerá nutná opatření k navrácení podpor, s výjimkou těch, u nichž se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly, že je budou udělovat ve smyslu právně závazného aktu platného před rozhodnutím Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie dne 13. dubna 2005, s výjimkou těch, které se týkají majetku v odvětví železniční dopravy, a, co se týče ostatních operací, po odpočtu maximální přijatelné výše podpory ve smyslu platných odvětvových pravidel ve věci státních podpor a s přihlédnutím k podporám poskytnutým z jiného titulu. Těmito odvětvovými pravidly jsou obecné zásady Společenství o státních podporách v námořní dopravě z roku 1997 a z roku 2004, pokyny k vnitrostátní regionální podpoře z roku 1998, pozměněné v roce 2000, a pokyny Společenství pro financování letišť a pro státní podpory na zahájení činnosti pro letecké společnosti s odletem z regionálních letišť z roku 2005 a pro financování velkých investičních projektů v průmyslovém odvětví, pokyny k vnitrostátní regionální podpoře.

(199) Je nutné přistoupit k navrácení ze strany příjemců výše uvedených neslučitelných podpor, které se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly poskytovat až ve smyslu pozdějšího právně závazného aktu než výše uvedené zveřejnění, a to v souladu se 151., 152. a 194. až 196. bodem odůvodnění.

(200) V případech poskytnutí těchto podpor Komise žádá Francii, aby jí zaslala přiložený formulář týkající se vývoje postupu navrácení podpor a aby vypracovala seznam příjemců podléhajících navrácení těchto podpor.

PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:

Článek 1

Režim podle článku 39 CA obecného daňového zákoníku, který Francie zavedla v rozporu s čl. 88 odst. 3 Smlouvy, je neslučitelný se společným trhem, s výjimkou opatření podle článku 2.

Článek 2

Podpůrná opatření poskytovaná ve smyslu režimu uvedeného v článku 1 jsou slučitelná se společným trhem:

1) v odvětví námořní dopravy a v odvětví letecké dopravy do maximální výše podpory, kterou podle jednotlivých případů umožňují obecné zásady Společenství o státní podpoře v námořní dopravě či obecné zásady použitelné v odvětví letecké dopravy, s přihlédnutím k podporám poskytnutým v dotyčném období;

2) v odvětví železniční dopravy a

3) v průmyslovém odvětví do maximální výše podpory, kterou umožňují pokyny k vnitrostátní regionální podpoře.

S přihlédnutím ke globálnímu charakteru operace financování s použitím uvedeného režimu jsou podpůrná opatření v odvětvích námořní, letecké a železniční dopravy a v průmyslovém odvětví, která lze prohlásit za slučitelná se společným trhem, jsou s ním slučitelná nikoliv pouze co se týče uživatelů předmětného majetku, ale rovněž co se týče subjektů finančního odvětví, dotyčných členů HZS.

Článek 3

Francie ukončí režim podpor uvedených v článku 1 v mezích jeho neslučitelnosti, a nebude tedy povolovat další výjimky z tohoto opatření.

Článek 4

1. Francie přijme všechna nezbytná opatření, aby od svých příjemců vymohla podpory poskytované protiprávně na základě režimu uvedeného v článku 1, s výjimkou těch podpor, které byly poskytnuty v rámci operací financování, v jejichž souvislosti se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly, že budou udělovat výhodu uvedeného režimu ve smyslu právně závazného aktu, jenž byl přijat dříve než 13. dubna 2005, a podpor uvedených v článku 2.

2. Navrácení se uskuteční bez prodlení v souladu s jednacím řádem vnitrostátního práva, aby bylo umožněno okamžité a účinné provedení tohoto nařízení. Vymáhané podpory budou zahrnovat úroky počínaje datem, kdy byly dány k dispozici příjemcům a konče datem jejich navrácení. Úroky budou vypočteny v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (101).

Článek 5

Francie ve dvouměsíční lhůtě od data oznámení tohoto rozhodnutí uvědomí Komisi o opatřeních, která přijala a která má v úmyslu přijmout k provedení tohoto rozhodnutí.

Francie poskytne tyto informace Komisi v dotazníku, jenž je přílohou II, a vypracuje úplný seznam podniků, které měly prospěch z podpůrných opatření podle režimu uvedeného v článku 1, udělovaných za podmínek podle čl. 4 odst. 1, dotčeného hmotného majetku – dopravních prostředků a částek poskytnutých v každém jednotlivém případě.

Francie rovněž vypracuje seznam podniků, které měly prospěch z podpůrných opatření podle čl. 4 odst. 1, a upřesní výši podpor, které byly jednomu každému podniku poskytnuty. Za tímto účelem Francie použije formuláře, které jsou přílohou III.

Článek 6

Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.

V Bruselu dne 20. prosince 2006. Za Komisi Neelie KROES členka Komise

(1) Úř. věst. C 89, 13.4.2005, s. 15.

(2) Úřední věstník Francouzské republiky č. 152, 3.7.1998, s. 10127.

(3) Úř. věst. C 89, 13.4.2005, s. 15.

(4) Viz články L 251-1 až L 251-23 obchodního zákoníku a článek 239c ODZ. Ve smyslu těchto článků je HZS sdružení dvou nebo více fyzických nebo právnických osob, které má postavení právnické osoby. Jeho cílem je podporovat a rozvíjet hospodářskou činnost svých členů a zlepšovat nebo zvyšovat výsledky této činnosti. Jeho činnost se musí vztahovat k hospodářské činnosti jeho členů a smí mít pouze pomocnou povahu. HZS v zásadě nepodléhá dani platné pro společnosti. Každý člen sdružení je však osobně plátcem daně z příjmů nebo daně ze zisku společností, a to z té části zisků, na niž má nárok. Na druhou stranu jsou členové HZS neomezeně a solidárně odpovědní za závazky sdružení svým vlastním jměním.

(5) Způsobilý majetek musí být pořízen jako nový, s výjimkou lodí, které mohou být použité.

(6) Ztráty z činnosti sdružení, na jejichž výsledky se vztahují dotace na odpisy zaúčtované v prvních dvanácti měsících odpisování majetku, lze ve smyslu článku 39 CA ODZ odpisovat pouze do výše jedné čtvrtiny