SMĚRNICE KOMISE 2004/104/ES

ze dne 14. října 2004

o přizpůsobení technickému postupu směrnice Rady 72/245/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zážehovými motory namontovanými do motorových vozidel a doplnění směrnice 70/156/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel

(Text s významem pro EHP)

KOMISE EVROPSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,

s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,

s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (1), a zejména na čl. 13 odst. 2 této směrnice,

s ohledem na směrnici Rady 72/245/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potlačení vysokofrekvenčního rušení způsobovaného zážehovými motory namontovanými do motorových vozidel (2), a zejména na článek 4 této směrnice,

vzhledem k těmto důvodům:

PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

Článek 1

Přílohy směrnice 72/245/EHS jsou nahrazeny přílohami této směrnice.

Článek 2

1. S účinností od 1. ledna 2006 platí pro vozidla, součásti nebo samostatné technické jednotky, které vyhovují požadavkům formulovaným v přílohách I až X směrnice 72/245/EHS ve smyslu příloh podle této směrnice, ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě, že žádný členský stát nesmí:

2. S účinností od 1. července 2006 pro typ vozidla, součást nebo samostatnou technickou jednotku, u kterých požadavky na elektromagnetickou kompatibilitu formulované v přílohách I až X směrnice 72/245/EHS ve smyslu úprav podle této směrnice nejsou splněny, členské státy:

3. S účinností od 1. ledna 2009, pokud opatření formulovaná v přílohách I až X směrnice 72/245/EHS ve smyslu úprav podle této směrnice nejsou splněna, pak ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě, členské státy:

4. Opatření formulovaná v přílohách I až X směrnice 72/245/EHS, ve smyslu úprav podle této směrnice, která se vztahují k elektromagnetické kompatibilitě, budou muset být počínaje 1. lednem 2009 aplikována na součásti nebo samostatné technické jednotky pro účely čl. 7 odst. 2 směrnice 70/156/EHS.

Článek 3

Směrnice 70/156/EHS se mění takto:

Článek 4

Přechodné období

1. Členské státy musí převzít a zveřejnit nejpozději do 31. prosince 2005 zákony, předpisy a administrativní opatření nezbytná k dodržení této směrnice. Musí neprodleně sdělit Komisi text těchto opatření a srovnávací tabulky mezi opatřeními a touto směrnicí.

Členské státy musí uplatnit tato opatření od 1. ledna 2006.

Jakmile členské státy tato opatření přijmou, musí opatření obsahovat odkaz na tuto směrnici, nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

2. Členské státy sdělí Komisi znění (hlavních ustanovení) vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

Článek 5

Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

Článek 6

Tato směrnice je určena členským státům.

(1) Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/78/ES (Úř. věst. L 153, 30.4.2004, s. 103).

(2) Úř. věst. L 152, 6.7.1972, s. 15. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady (Úř. věst. L 266, 8.11.1995, s. 1).

(3) Úř. věst. L 139, 23.5.1989, s. 19. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 93/68/EHS (Úř. věst. L 220, 30.8.1993, s. 1).

(4) Úř. věst. L 91, 7.4.1999, s. 10.

PŘÍLOHA I

POŽADAVKY NA VOZIDLA A ELEKTRICKÉ/ELEKTRONICKÉ PODSESTAVY MONTOVANÉ DO VOZIDLA

1. ROZSAH

Tato směrnice platí pro elektromagnetickou kompatibilitu vozidel zahrnutých v článku 1, považovaných za vozidla nebo přípojná vozidla (zde dále uváděny jako vozidla) v provedení dodávaném výrobcem vozidla a k součástem nebo samostatným technickým jednotkám určeným pro umístění ve vozidlech.

To zahrnuje:

— požadavky týkající se odolnosti vůči rušení vyzařováním a vedením funkcí, které se vztahují k přímé kontrole nad vozidlem, souvisejících s ochranou řidiče, spolujezdce a dalších účastníků silničního provozu a vztahujících se k poruchám, které by mohly způsobit zmatek řidiče nebo dalších účastníků silničního provozu,

— požadavky na kontrolu nežádoucích emisí způsobených vyzařováním a vedením pro ochranu při zamýšleném použití elektrické nebo elektronické výstroje ve vlastních nebo sousedních či jim blízkých vozidlech a kontroly poruch pocházejících z příslušenství, která mohou být dodatečně namontována do vozidla.

2. DEFINICE

2.1. Pro účely této směrnice:

2.1.1. „Elektromagnetická kompatibilita“ znamená schopnost vozidla nebo komponenty nebo samostatné technické jednotky fungovat uspokojivě ve vlastním elektromagnetickém prostředí bez vyvolání nepřípustných elektromagnetických poruch čehokoliv v daném prostředí.

2.1.2. „Elektromagnetické rušení“ znamená každý elektromagnetický jev, který může snížit funkčnost vozidla nebo komponenty nebo samostatné technické jednotky nebo jiného zařízení, jednotku výstroje nebo systému provozovaného v okolí vozidla. Elektromagnetické rušení může mít formu elektromagnetického šumu, nežádoucího signálu nebo změny šíření samotného prostředí.

2.1.3. „Elektromagnetická odolnost“ znamená schopnost vozidla nebo součásti nebo samostatné technické jednotky pracovat bez snížení výkonu za přítomnosti (specifikovaného) elektromagnetického rušení, které zahrnuje žádané vysokofrekvenční signály z rozhlasových vysílačů nebo vyzařovaných v hovorovém pásmu vyslání z průmyslových-vědeckých-lékařských (ISM) přístrojů, umístěných uvnitř vozidla nebo mimo něj.

2.1.4. „Elektromagnetické prostředí“ znamená úhrn elektromagnetických jevů existujících v daném místě.

2.1.5. „Širokopásmová emise“ znamená emisi, které má šířku pásma větší, než je hodnota jednotlivého měřicího zařízení nebo přijímače (Mezinárodní zvláštní výbor pro radiové interference (CISPR)) č. 25, druhé vydání).

2.1.6. „Úzkopásmová emise“ znamená vysílání, které má šířku pásma menší, než je hodnota jednotlivého měřicího zařízení nebo přijímače (CISPR č. 25, druhé vydání).

2.1.7. „Elektrický/elektronický systém“ znamená elektrické a/nebo elektronické zařízení nebo sadu společných zařízení bez přidružených elektrických připojení, která tvoří součást vozidla, ale která nejsou pro schválení typu oddělena od vozidla.

2.1.8. „Elektrická/elektronická podsestava“ (ESA) znamená elektrické a/nebo elektronické zařízení nebo sadu zařízení určených jako součást vozidla, společně se všemi přidruženými elektrickými připojeními a kabelovými vedeními, které vykonává jednu nebo více specializovaných funkcí. ESA může být schválena na základě žádosti výrobce nebo jeho oprávněného zástupce buď jako „součást“ nebo jako „samostatná technická jednotka (STU)“ (viz článek 2 směrnice 70/156/EHS).

2.1.9. „Typ vozidla“ ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě znamená vozidla, která se podstatně neodlišují v hlediscích jako: 2.1.9.1. celková velikost a tvar prostoru pro motor; 2.1.9.2. dispoziční uspořádání elektrických a/nebo elektronických součástí a uspořádání hlavního vedení; 2.1.9.3. základní materiál, ze kterého je zkonstruována kostra nebo karoserie (pokud je to použitelné) vozidla (například ocel, hliník nebo karoserie ze skelných vláken). Přítomnost panelů z různého materiálu nemění typ vozidla za předpokladu, že základní materiál kostry je nezměněn. Nicméně, takové odchylky musí být oznámeny.

2.1.10. „Typ ESA“ ve vztahu k elektromagnetické kompatibilitě znamená typ elektrických/elektronických podsestav, který se neliší v takových základních hlediscích jako: 2.1.10.1. funkce vykonávané elektrickou/elektronickou podsestavou; 2.1.10.2. dispoziční uspořádání elektrických a/nebo elektronických součástí, pokud je to použitelné.

2.1.11. „Svazek vodičů vozidla“ znamená systém napájení napětím, sběrnicový systém (např. datová sběrnice místní sítě), přijímací nebo vysílací anténní kabely, které jsou nainstalovány výrobcem vozidla.

2.1.12. Funkce související s odolností jsou: a) funkce mající vztah k přímé kontrole nad vozidlem: — zhoršení vlastností nebo změnu např. v motoru, převodovce, brzdném systému, odpružení, aktivním řízení, zařízení pro omezení rychlosti, — ovlivňující polohu řidičů: například sedadlo nebo nastavení polohy volantu, — ovlivňující viditelnost řidičů: například tlumené světlo, stěrač předního skla; b) funkce související s ochranou řidiče, cestujících a dalších účastníků silničního provozu: — např. nafukovací vak a bezpečnostní zádržné systémy; c) funkce, jejichž případné narušení, způsobí zmatek řidiče nebo dalších účastníků silničního provozu: — optické poruchy, nesprávná funkce např. směrových světel, brzdových světel, koncových obrysových světel, osvětlení značky, polohy zadní svítilny, světelné lišty nouzového systému, špatné informace z výstražných indikátorů, světel nebo zobrazení související s funkcemi v bodu a) nebo b), která by mohla být pozorována v přímém pohledu řidiče, — zvukové poruchy: nesprávná funkce např. výstrahy proti zlodějům, houkačky; d) funkce související s provozuschopností datové sběrnice vozidla: — blokování přenosu dat na systémech datových sběrnic vozidla, které jsou užívány pro přenos dat, vyžadovaných pro zajištění správné provozuschopnosti dalších funkcí souvisejících s odolností; e) funkce, které, jsou-li narušeny, ovlivní povinné údaje vozidla, např. rychloměr, měřidlo vzdálenosti.

3. APLIKACE ES SCHVÁLENÍ TYPU

3.1. Schválení typu vozidla

3.1.1. Žádost o schválení typu vozidla s ohledem na jeho elektromagnetickou kompatibilitu ve shodě s čl. 3 odst. 4 směrnice 70/156/EHS musí být předložena výrobcem vozidla.

3.1.2. Vzor informační dokumentace je uveden v příloze IIA.

3.1.3. Výrobce vozidla musí vyhotovit seznam popisující všechny související elektrické/elektronické systémy vozidla nebo elektrické/elektronické podsestavy, provedení konstrukce (1), odchylky v materiálu tělesa (1), obecné uspořádání kabelového vedení, varianty motoru, verze levostranného/pravostranného řízení a verze rozvoru. Příslušné elektrické/elektronické systémy vozidla nebo elektrické/elektronické podsestavy jsou takové, které mohou vysílat významné širokopásmové nebo úzkopásmové záření a/nebo takové, které mají vztah k odolnosti souvisejících funkcí vozidla (viz bod 2.1.12 této přílohy).

3.1.4. Z tohoto seznamu musí být ve vzájemné shodě mezi výrobcem a příslušným orgánem pro zkoušení vybráno reprezentující vozidlo. Toto vozidlo bude představovat typ vozidla (viz dodatek 1 přílohy IIA). Volba vozidla musí být založená na elektrických/elektronických systémech nabízených výrobcem. Z tohoto seznamu smí být pro zkoušení vybráno jedno nebo více vozidel, pokud je uvažováno, po vzájemné dohodě mezi výrobcem a příslušným orgánem, s použitím různých elektrických/elektronických systémů, které pravděpodobně budou mít významný účinek na elektromagnetickou kompatibilitu vozidla v porovnání s prvním představitelem vozidla.

3.1.5. Volba vozidla (vozidel) ve shodě s odstavcem 3.1.4 je omezena na kombinace vozidlo/elektrický/elektronický systém zamýšlené pro skutečnou výrobu.

3.1.6. Výrobce může doplnit žádost o zprávu s výsledky zkoušek, které byly provedeny. Jakékoliv takové poskytnuté údaje mohou být použity schvalovacím orgánem pro účely formulace certifikátu schválení typu.

3.1.7. Pokud technická služba odpovědná za schválení typu provede zkoušení sama, pak musí být poskytnuto vozidlo reprezentující schvalovaný typ v souladu s bodem 3.1.4.

3.1.8. Výrobce vozidla musí poskytnout přehled kmitočtových pásem, hladin výkonu, umístění antény a instalačních opatření pro montáž rádiových vysílačů, dokonce i když vozidlo v době provádění typových zkoušek těmito vysílači vybaveno není. Přehled musí zahrnovat všechny mobilní rádiové služby normálně užívané ve vozidlech. Tato informace musí být provedena jako veřejně dostupná následně po schválení typu.

Výrobci vozidla musí poskytnout důkaz, že provozuschopnost vozidla není nepříznivě ovlivněna instalacemi takových vysílačů.

3.2. Schválení typu elektrické/elektronické podsestavy (ESA)

3.2.1. Použitelnost této směrnice pro ESA:

3.2.2. Žádost o schválení typu elektrické/elektronické podsestavy týkající se jeho elektromagnetické kompatibility podle čl. 3 odst. 4 směrnice 70/156/EHS musí být předložena výrobcem vozidla nebo výrobcem elektrické/elektronické podsestavy nebo jeho oprávněným zástupcem.

3.2.3. Vzor informační dokumentace je uveden v příloze II B.

3.2.4. Výrobce může doplnit žádost zprávou s výsledky zkoušek, které byly provedeny. Takové poskytnuté údaje mohou být použity schvalovacím orgánem pro formulaci certifikátu schválení typu. Pro vybavení určené k instalaci do vozidla může výrobce doplnit žádost prohlášením shody výrobce v souladu s opatřeními dle směrnice 99/5/ES nebo směrnice 89/336/EHS, protokolem o zkoušce elektromagnetické kompatibility a návodem pro uživatele na instalaci takového vybavení ve vozidlech.

3.2.5. Pokud technická služba odpovědná za schválení typu provede zkoušení sama, pak musí být poskytnut vzorek systému elektrické/elektronické podsestavy reprezentující typ určený ke schválení a dále, bude-li to nezbytné, po projednání s výrobcem například možné změny v uspořádání, počtu součástí, počtu snímačů. Pokud to bude technická služba považovat za nezbytné, může vybrat další vzorek.

3.2.6. Vzorek (vzorky) musí být zřetelně a nesmazatelně označen (označeny) obchodním názvem výrobce nebo značkou a označením typu.

3.2.7. Kde to lze použít, musí být popsána jakákoliv omezení použití. Taková omezení musí být zahrnuta v přílohách IIB a/nebo IIIB.

3.2.8. Pro elektrické/elektronické podsestavy, které jsou dodávány na trh jako náhradní díly, se nevyžaduje žádné schválení typu, pokud jsou řádně označeny jako náhradní díl identifikačním číslem a pokud jsou identické a od stejného výrobce jako je výrobce příslušného dílu originálu přístroje (OEM) pro vozidlo již typově schválené.

3.2.9. Součásti prodávané na trhu s autopříslušenstvím a zamýšlené pro instalaci v motorových vozidlech nepotřebují žádné typové schválení, pokud nemají vztah k funkcím vázaným na odolnost (bod 2.1.12 přílohy I). V tomto případě musí být vydáno prohlášení shody v souladu s postupy podle směrnic 89/336/EHS nebo 1999/5/ES. Součástí tohoto prohlášení musí být konstatování, že elektrické/elektronické podsestavy vyhovují limitům definovaným v bodech 6.5, 6.6, 6.8 a 6.9 přílohy I této směrnice.

Během přechodného období 4 let po nabytí platnosti této směrnice pak musí osoba, odpovědná za umístění takového produktu na trh, předložit všechny příslušné informace a/nebo vzorek technické službě, která stanoví, zda vybavení má vazbu na odolnost nebo ne. Výsledek kontroly musí být k dispozici během 3 týdnů a nevyžaduje dodatečné zkoušení. Dokument podle příkladu uvedeného v příloze III C musí být vydán technickou službou během stejné doby. Členské státy musí oznámit do tří let od data nabytí platností této směrnice jakékoliv případy odmítnutí z bezpečnostních důvodů. Na základě praktické zkušenosti s tímto požadavkem a na základě zpráv předložených členskými státy bude rozhodnuto v souladu s postupem uvedeným v článku 13 směrnice 70/156/EHS a před koncem přechodného období, zda bude tento dokument ještě požadován navíc k prohlášení shody.

4. SCHVÁLENÍ TYPU

4.1. Postupy schválení typu

4.1.1. Schválení typu vozidla

Následující alternativní postupy schválení typu vozidla mohou být použity podle uvážení výrobce vozidla.

4.1.1.1. Schválení montáže vozidla

Montáž vozidla může být podrobena schválení typu přímo podle opatření formulovaných v příslušných částech bodu 6 této přílohy. Pokud výrobce vozidla zvolí tento postup, pak žádné další samostatné zkoušení elektrických/elektronických systémů nebo elektrických/elektronických podsestav není požadováno.

4.1.1.2. Schválení typu vozidla zkoušením jednotlivých elektrických/elektronických podsestav

Výrobce vozidla může získat schválení pro vozidlo poskytnutím důkazu schvalovacímu orgánu, že všechny příslušné (viz bod 3.1.3 této přílohy) elektrické/elektronické systémy nebo elektrické/elektronické podsestavy byly jednotlivě schváleny v souladu s touto směrnicí a byly instalovány v souladu s dalšími podmínkami přiloženými k tomuto dokumentu.

4.1.1.3. Výrobce, pokud si bude přát, může získat schválení podle této směrnice, jestliže vozidlo nemá žádné vybavení takového typu, které podléhá zkouškám odolnosti nebo emisí. Taková schválení nepožadují zkoušení.

4.1.2. Schválení typu elektrické/elektronické podsestavy

Schválení typu může být uděleno elektrické/elektronické podsestavě pro montáž buď do každého typu vozidla (schválení součásti), nebo do specifického typu vozidla, nebo do typů požadovaných výrobcem elektrické/elektronické podsestavy (schválení samostatné technické jednotky).

4.1.3. Elektrické/elektronické podsestavy, které jsou rádiovými vysílači, které neobdržely schválení typu ve vazbě na výrobce vozidla, musí být dodány s vhodnými instalačními návody.

4.2. Udělení schválení typu

4.2.1. Vozidlo

4.2.1.1. Pokud reprezentující vozidlo vyhoví požadavkům této směrnice, potom ES schválení typu ve shodě s čl. 4 odst. 3 a v případě použití podle čl. 4 odst. 4 směrnice 70/156/EHS, bude uděleno.

4.2.1.2. Vzor pro certifikát ES schválení typu je uveden v příloze IIIA.

4.2.2. Elektrická/elektronická podsestava (ESA)

4.2.2.1. Pokud představitel systému elektrické/elektronické podsestavy vyhoví požadavkům této směrnice, potom ES schválení typu ve shodě s čl. 4 odst. 3 a v případě použití podle čl. 4 odst. 4 směrnice 70/156/EHS, bude uděleno.

4.2.2.2. Vzor pro certifikát ES schválení typu je uveden v příloze IIIB.

4.2.3. Pro vystavení certifikátu podle bodu 4.2.1.2 nebo 4.2.2.2 může příslušný orgán členského státu poskytující schválení využít zprávu připravenou zkušební laboratoří autorizovanou dle ISO 17025 a uznávanou schvalovacím orgánem.

4.3. Dodatky ke schválení

4.3.1. V případě dodatků ke schválením uděleným podle této směrnice musí být použita opatření podle článku 5 směrnice 70/156/EHS.

4.3.2. Dodatek schválení typu vozidla s ohledem na doplnění nebo náhrady elektrické/elektronické podsestavy.

4.3.2.1. Tam, kde výrobce vozidla získal schválení pro montáž vozidla a přeje si zabudovat další nebo náhradní elektrický/elektronický systém nebo elektrickou/elektronickou podsestavu, která již obdržela schválení podle této směrnice a která bude nainstalována v souladu s dalšími podmínkami připojenými k tomuto dokumentu, může být schválení vozidla provedeno bez dalšího zkoušení. Dodatečný nebo náhradní elektrický/elektronický systém nebo elektrická/elektronická podsestava musí být považována za součást vozidla pro shodu s výrobními účely.

4.3.2.2. Tam, kde další nebo náhradní část neobdržela schválení ve shodě s touto směrnicí, a jestliže zkoušení je považované za nezbytné, pak celé vozidlo musí být považováno za vyhovující, pokud může být doloženo, že nová nebo revidovaná část vyhovuje příslušným požadavkům podle bodu 6 nebo když v porovnávací zkoušce nový díl může prokázat, že je nepravděpodobné, že by nepříznivě ovlivnil shodu typu vozidla.

4.3.3. Dodání použitých elektrických/elektronických podsestav, které nemají schválení typu podle této směrnice, protože v době jejich první instalace žádné schválení typu nebylo požadováno, neruší platnost schválení typu, pokud instalace takových elektrických/elektronických podsestav je provedena v souladu s doporučeními výrobce elektrických/elektronických podsestav a výrobce vozidla.

5. ZNAČENÍ

5.1. Každá elektrická/elektronická podsestava vyhovující typovému schválení podle této směrnice musí nést značku ES schválení typu.

5.2. Značka ES schválení typu musí sestávat z:

pravoúhlého čtyřúhelníku obklopujícího malé písmeno „e“ následované rozlišujícím číslem členského státu, který dílci vystavil ES schválení typu:

1 pro Německo 2 pro Francii 3 pro Itálii 4 pro Nizozemsko 5 pro Švédsko 6 pro Belgii 7 pro Maďarsko 8 pro Českou republiku 9 pro Španělsko 11 pro Spojené království 12 pro Rakousko 13 pro Lucembursko 17 pro Finsko 18 pro Dánsko 20 pro Polsko 21 pro Portugalsko 23 pro Řecko 24 pro Irsko 26 pro Slovinsko 27 pro Slovensko 29 pro Estonsko 32 pro Lotyšsko 36 pro Litvu 49 pro Kypr 50 pro Maltu.

V nejbližším okolí pravoúhlého čtyřúhelníku musí být uvedeno „základní registrační číslo“ obsažené v části 4 čísla schválení typu odpovídajícího příloze VII směrnice 70/156/EHS, kterému předchází dvě čísla udávající pořadové číslo přidělené poslednímu významnějšímu technickému dodatku k této směrnici. Pořadová čísla dodatku a schválení typu komponenty zobrazená na certifikátu musí být oddělena jednou mezerou. V této směrnici je pořadové číslo 03.

5.3. Značka schválení typu musí být připevněna k hlavní části elektrické/elektronické podsestavy (například elektronické řídicí jednotce) takovým způsobem, aby byla zřetelně čitelná a nesmazatelná.

5.4. Příklad značky ES schválení typu je uveden v dodatku 8.

5.5. Žádné označení není požadováno pro elektrické/elektronické systémy obsažené ve vozidlech s ES schválením typu podle této směrnice ani pro náhradní díly ve smyslu ustanovení bodu 3.2.8.

5.6. Označení na elektrických/elektronických podsestavách v souladu s bodem 5.3 nemusí být viditelné, pokud je elektrická/elektronická podsestava instalována ve vozidle.

6. TECHNICKÉ PODMÍNKY

6.1. Všeobecná specifikace

6.1.1. Vozidlo a jeho elektrické/elektronické systémy nebo elektrické/elektronické podsestavy musí být navrženy, konstruovány a montovány tak, aby za normálních podmínek použití umožnily vozidlu vyhovět požadavkům této směrnice.

6.1.1.1. Vozidlo musí být zkoušeno na radiové emise a na odolnost vůči radiovému rušení. Pro schválení typu vozidla nejsou požadovány žádné zkoušky na emise svodů nebo na odolnost vůči rušení šířeného svodem.

6.1.1.2. Elektrická/elektronická podsestava musí být zkoušena na emise vyzařované a svodem a na odolnost vůči rušení šířeného vyzařováním a svodem.

6.1.2. Před zkoušením musí technická služba připravit plán zkoušení ve spolupráci s výrobcem, který bude obsahovat minimálně provozní režim, podpůrnou funkci, kontrolní funkci, kritéria pro přijetí/zamítnutí a určené emise.

6.2. Technické podmínky vztahující se k širokopásmovému elektromagnetickému záření z vozidel

6.2.1. Metoda měření

Elektromagnetické záření generované vozidlem reprezentujícím svůj typ, musí být měřeno za použití metod popsaných v příloze IV. Metoda měření musí být definována výrobcem vozidla ve shodě s technickou službou.

6.2.2. Širokopásmové limity schválení typu vozidla

6.2.2.1. Pokud jsou měření provedena s použitím metod popsaných v příloze IV a použitím vzdušné vzdálenosti vozidlo-anténa v rozsahu 10,0 ± 0,2 m, pak limity musí činit 32 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz a 32 až 43 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 75 až 400 MHz, tento limit logaritmicky vzrůstá s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 2 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 Mhz zůstává limit konstantní na úrovni 43 dB mikrovoltů/m.

6.2.2.2. Pokud jsou měření provedena s použitím metod popsaných v příloze IV a použitím vzdušné vzdálenosti vozidlo-anténa v rozsahu 3,0 ± 0,05 m, pak limity musí činit 42 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz a 42 až 53 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 75 až 400 MHz, tento limit logaritmicky vzrůstá s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 3 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 MHz zůstává limit konstantní na úrovni 53 dB mikrovoltů/m.

6.2.2.3. Na vozidle reprezentujícím svůj typ, hodnoty naměřené a vyjádřené v dB mikrovoltech/m, musí ležet pod hodnotami limitů schválení typu.

6.3. Technické podmínky vztahující se k úzkopásmovému elektromagnetickému záření z vozidel.

6.3.1. Metoda měření

Elektromagnetické záření generované vozidlem reprezentujícím svůj typ musí být měřeno za použití metod popsaných v příloze IV. Tyto musí být definovány výrobcem vozidla ve shodě s technickou službou.

6.3.2. Úzkopásmové limity schválení typu vozidla

6.3.2.1. Pokud jsou měření provedena s použitím metod popsaných v příloze V a použitím vzdušné vzdálenosti vozidlo-anténa v rozsahu 10,0 ± 0,2 m, pak limity musí činit 22 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz a 22 až 33 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 75 až 400 MHz, tento limit logaritmicky vzrůstá s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 4 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 MHz zůstává limit konstantní na úrovni 33 dB mikrovoltů/m.

6.3.2.2. Pokud jsou měření provedena s použitím metod popsaných v příloze V a použitím vzdušné vzdálenosti vozidlo-anténa v rozsahu 3,0 ± 0,05 m, pak limity musí činit 32 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz a 32 až 43 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 75 až 400 MHz, tento limit logaritmicky vzrůstá s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 5 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 MHz zůstává limit konstantní na úrovni 43 dB mikrovoltů/m.

6.3.2.3. Na vozidle reprezentujícím svůj typ musí ležet naměřené hodnoty vyjádřené v dB mikrovoltech/m pod hodnotami limitů schválení typu.

6.3.2.4. Bez ohledu na limity definované v bodech 6.3.2.1, 6.3.2.2 a 6.3.2.3 této přílohy, pokud během počátečního kroku popsaného v bodu 1.3 přílohy V bude intenzita signálu změřeného na anténě pro rádiové vysílání na vozidle menší než 20 dB mikrovoltů nad kmitočtovým rozsahem 76 až 108 MHz změřeným průměrným detektorem, pak vozidlo musí být považováno za vyhovující limitům pro úzkopásmové vyzařování a žádné další zkoušení není požadováno.

6.4. Technické podmínky vztahující se k odolnosti vozidel vůči elektromagnetickému záření.

6.4.1. Metoda zkoušení

Imunita vůči elektromagnetickému záření pro vozidlo reprezentujícího svůj typ musí být zkoušena metodou popsanou v příloze VI.

6.4.2. Limity odolnosti schválení typu vozidla.

6.4.2.1. Pokud budou zkoušky provedeny za použití metody popsané v příloze VI, intenzita pole musí být 30 V/m rms ve více než 90 % kmitočtového pásma 20 až 2 000 MHz a minimálně 25 V/m rms nad celý rozsah kmitočtového pásma 20 až 2 000 MHz.

6.4.2.2. Vozidlo reprezentující svůj typ musí být považováno za vyhovující z hlediska respektování požadavků na odolnost, pokud během testů vykonaných v souladu s přílohou VI nedojde k žádnému snížení výkonu „funkcí se vztahem k odolnosti“.

6.5. Technické podmínky vztahující se k širokopásmovému elektromagnetickému rušení generovanému elektrickými/elektronickými podsestavami

6.5.1. Metoda měření

Elektromagnetické záření generované elektrickou/elektronickou podsestavou představující svůj typ musí být měřeno metodou popsanou v příloze VII.

6.5.2. Širokopásmové limity schválení typu elektrické/elektronické podsestavy

6.5.2.1. Pokud jsou měření provedena za použití metod popsaných v příloze VII, musí být dodržen limit 62 až 52 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz, tento limit se snižuje logaritmicky s kmitočty nad 30 MHz, a limit 52 až 63 dB mikrovoltů/m v pásmu 75 až 400 MHz, tento limit vzrůstá logaritmicky s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 6 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 MHz zůstává limit konstantní na úrovni 63 dB mikrovoltů/m.

6.5.2.2. Na elektrické/elektronické podsestavě představující svůj typ naměřené údaje, vyjádřené v hodnotách dB mikrovolt/m, musí ležet pod limity schválení typu.

6.6. Technické podmínky vztahující se k úzkopásmovému elektromagnetickému rušení generovanému elektrickými/elektronickými podsestavami

6.6.1. Metoda měření

Elektromagnetické záření generované elektrickou/elektronickou podsestavou představující svůj typ musí být měřeno metodou popsanou v příloze VIII.

6.6.2. Úzkopásmové limity schválení typu elektrické/elektronické podsestavy.

6.6.2.1. Pokud jsou měření provedena za použití metod popsaných v příloze VIII, musí být dodržen limit 52 až 42 dB mikrovoltů/m v kmitočtovém pásmu 30 až 75 MHz, tento limit se snižuje logaritmicky s kmitočty nad 30 MHz, a limit 42 až 53 dB mikrovoltů/m v pásmu 75 až 400 MHz, tento limit vzrůstá logaritmicky s kmitočty nad 75 MHz, jak je zobrazeno v dodatku 7 k této příloze. V kmitočtovém pásmu 400 až 1 000 MHz zůstává limit konstantní na úrovni 53 dB mikrovoltů/m.

6.6.2.2. Na elektrické/elektronické podsestavě představující svůj typ naměřené údaje, vyjádřené v hodnotách dB mikrovolt/m, musí ležet pod limity typového schválení.

6.7. Technické podmínky vztahující se k odolnosti elektrické/elektronické podsestavy vůči elektromagnetickému vyzařování

6.7.1. Metoda (metody) zkoušení

Odolnost elektrické/elektronické podsestavy reprezentující svůj typ vůči elektromagnetickému vyzařování musí být zkoušena metodou (metodami) vybranou (vybranými) z těch, které jsou popsány v příloze IX.

6.7.2. Limity odolnosti pro schválení typu elektrické/elektronické podsestavy

6.7.2.1. Pokud jsou testy provedeny za použití metod popsaných v příloze IX, pak úrovně při zkoušce odolnosti musí být 60 V/m pro zkušební metodu páskového vedení 150 mm, 15 V/m pro zkušební metodu páskového vedení 800 mm, 75 V/m pro zkušební metodu článku s příčnou elektromagnetickou vlnou (TEM), 60 mA pro zkušební metodu celkového proudového nárazu (BCI) a 30 Voltů/m pro zkušební metodu volného pole v rozsahu nad 90 % kmitočtového pásma 20 až 2 000 MHz a minimálně 50 Voltů/m pro zkušební metodu páskového vedení 150 mm, 12,5 Voltů/m pro zkušební metodu páskového vedení 800 mm, 62,5 Voltů/m pro zkušební metodu článku s příčnou elektromagnetickou vlnou, 50 mA pro zkušební metodu celkového proudového nárazu (BCI) a 25 voltů/m pro zkušební metodu volného pole v celém rozsahu kmitočtového pásma 20 až 2 000 MHz.

6.7.2.2. Elektrická/elektronická podsestava představující svůj typ, musí být považována za vyhovující z hlediska respektování požadavků na odolnost, jestliže během zkoušek provedených v souladu s přílohou IX nedojde k žádnému snížení výkonu „funkcí se vztahem na odolnost“.

6.8. Technické podmínky vztahující se k odolnosti vůči krátkodobým poruchám vznikajícím svody podél napájecích vedení

6.8.1. Metoda zkoušení

Odolnost elektrické/elektronické podsestavy představující svůj typ musí být zkoušena metodou (metodami) v souladu s ISO 7637-2:DIS2002, jak je popsáno v příloze X, se zkušebními úrovněmi uvedenými v tabulce 1.

Tabulka 1: Odolnost elektrické/elektronické podsestavy

Počet zkušebních impulzů Zkušební úroveň odolnosti Funkční stav systémů Vazba na funkce se vztahem k odolnosti Bez vazby na funkce se vztahem k odolnosti 1 III C D 2a III B D 2b III C D 3a/3b III A D 4 III B (pro elektrickou/elektronickou podsestavu, která musí být v provozu během spouštění motoru) C (pro ESA) D

6.9. Technické podmínky vztahující se k emisi rušení šířeného svodem

6.9.1. Metoda zkoušení

Emise elektrické/elektronické podsestavy představující svůj typ musí být zkoušena metodou(metodami) v souladu s ISO 7637-2:DIS2002 jak je popsáno v příloze X s úrovněmi uvedenými v tabulce 2.

Tabulka 2: Maximální povolené amplitudy impulsu

Polarita amplitudy pulsu Maximum povolené výšky impulsu pro vozidla se systémy 12 V vozidla se systémy 24 V Positivní + 75 + 150 Negativní – 100 – 450

7. SHODA VE VÝROBĚ

7.1. Opatření k zajištění shody ve výrobě musí být zavedena v souladu s opatřeními stanovenými v článku 10 směrnice 70/156/EHS.

7.2. Shoda ve výrobě s ohledem na elektromagnetickou kompatibilitu vozidla nebo komponenty samostatné technické jednotky, musí být kontrolována na základě údajů obsažených v certifikátu schválení typu vydaném podle příslušnosti dle přílohy IIIA a/nebo IIIB této směrnice.

7.3. Jestliže orgán není spokojený s prověřovaným postupem výrobce, pak musí být použity body 2.4.2 a 2.4.3 přílohy X směrnice 70/156/EHS a níže uvedené body 7.3.1 a 7.3.2.

7.3.1. Jestliže je ověřována shoda vozidla, komponenty nebo samostatné technické jednotky odebrané ze sérií, pak produkce musí být považována za vyhovující požadavkům této směrnice ve vztahu na vyzařovaní širokopásmové emise a vyzařovaní úzkopásmové emise, pokud naměřené úrovně nejsou přesahovány o více než 4 dB (60 %) limitů schválení typu stanovených v bodech 6.2.2.1, 6.2.2.2, 6.3.2.1, 6.3.2.2, 6.3.2.4, 6.5.2.1 a 6.6.2.1 (podle příslušnosti).

7.3.2. Jestliže je ověřována shoda vozidla, komponenty nebo samostatné technické jednotky odebrané ze série, pak produkce musí být považována za vyhovující požadavkům odolnosti vůči elektromagnetickému záření podle této směrnice, pokud vozidlo, komponenta nebo samostatná technická jednotka nevykazuje žádné snížení výkonu funkcí majících vztah k odolnosti, když vozidlo, komponenta nebo samostatná technická jednotka je ve stavu definovaném v bodu 2 přílohy VI a bylo vystaveno intenzitě pole nebo proudu, vyjádřeným ve Voltech/m nebo mA, až do 80 % limitů schválení typu stanoveného v bodech 6.4.2.1 a 6.7.2.1 této přílohy podle příslušnosti.

7.3.3. Jestliže je ověřována shoda součásti nebo samostatné technické jednotky odebrané ze série, pak produkce musí být považována za vyhovující požadavkům odolnosti vůči rušení šířeného svodem a vyzařováním podle této směrnice, pokud součást nebo samostatná technická jednotka nevykazuje žádné snížení výkonu „funkcí majících vztah k odolnosti“ až do úrovní daných v 6.8.1 a nepřesahuje úrovně dané v 6.9.1.

8. VÝJIMKY

8.1. Pokud vozidlo nebo elektrický/elektronický systém nebo elektrická/elektronická podsestava neobsahuje elektronický oscilátor s pracovním kmitočtem větším než 9 kHz, musí být považováno za vyhovující požadavkům bodu 6.3.2 nebo 6.6.2 přílohy I a příloh V a VIII.

8.2. Vozidla, která nemají elektrické/elektronické systémy s „funkcí mající vztah k odolnosti“ nemusí být testována na odolnost vůči rádiovému rušení a budou považována za vyhovující bodu 6.4 přílohy I a příloze VI podle této směrnice.

8.3. Elektrické/elektronické podsestavy bez „funkcí se vztahem k odolnosti“ nemusí být testovány na odolnost vůči rádiovému rušení a musí být považovány za vyhovující bodu 6.7 přílohy I a příloze IX podle této směrnice.

8.4. Elektrostatické vybíjení

U vozidel vybavených pneumatikami může být karoserie vozu/podvozek považována za elektricky izolovanou konstrukci. Významné elektrostatické síly vůči vnějšímu prostředí vozidla se vyskytují jen v okamžiku nástupu nebo výstupu uživatele do/z vozidla. Protože v těchto okamžicích vozidlo stojí, není považována žádná zkouška schválení typu na elektrostatický výboj za nutnou.

8.5. Emise svodem

Elektrické/elektronické podsestavy, které nejsou spínány, neobsahují žádné spínače nebo indukční zátěže, nemusí být zkoušeny na emise svodem a musí být považovány za vyhovující odstavci 6.9 této přílohy.

8.6. Ztráta funkce přijímačů během zkoušky na odolnost, kdy se měřicí signál nachází uvnitř šířky pásem (kromě rádiového pásma) přijímače, jak je specifikováno pro charakteristickou rádiovou službu/produkt v harmonizované normě elektromagnetické kompatibility (EMC) a jehož odkaz je zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie, nevede nutně k nesplnění kritérií.

8.7. Radiofrekvenční vysílače musí být testovány v režimu vysílání. Hledané emise (například z rádiových přenosových systémů) uvnitř požadované šířky pásma a mimo pásma emisí jsou z hlediska účelu této směrnice zanedbávány. Rušivá vyzařování jsou předmětem této směrnice, ale nemusí být testována, pokud rádiový vysílač má prohlášení shody v souladu se směrnicí 1999/5/ES při použití harmonizované normy.

8.7.1. „Požadovaná šířka pásma“: pro danou třídu vyslání je taková šíře kmitočtového pásma, která právě dostačuje k tomu, aby zaručila přenos informací v míře a kvalitě požadované podle předepsaných podmínek (článek 1 nařízení o vysílání č. 1152).

8.7.2. „Emise mimo pásmo“: vysílání na kmitočtu nebo kmitočtech bezprostředně sousedících s požadovanou šířkou pásma, která vyplývají z modulačního procesu, ale nezahrnují rušivá vysílání (článek 1 nařízení o vysílání č. 1144).

8.7.3. „Rušivé emise“: v každém modulačním procesu existují dodatečné nežádoucí signály. Jsou zahrnovány pod pojem „rušivé vysílání“. Rušivá vysílání jsou vysílání na kmitočtu nebo kmitočtech, které leží mimo požadovanou šířku pásma a na úrovni, která může být snížena bez ovlivnění příslušného přenosu informací. Rušivá vysílání zahrnují harmonická vysílání, parazitní vysílání, intermodulační jevy a jevy kmitočtové přeměny, ale nezahrnují emise mimo pásmo (článek 1 nařízení o vysílání č. 1145).

(1) Pokud je použito.

Dodatek 1 Seznam norem uvedených v této směrnici 1. CISPR 12 CISPR 12 „Charakteristiky rádiového rušení vozidel, motorových člunů a zařízení poháněných zážehovým motorem – limity a metody měření“, 5. vydání 2001. 2. CISPR 16-1 „Technické podmínky pro rušivá vysílání a přístroje a metody na měření odolnosti – část 1: Rušivá vysílání a přístroje na měření odolnosti“, 2. vydání 2002. 3. CISPR 25 „Limity a metody měření charakteristik rušivého vysílání pro ochranu přijímačů používaných na palubách vozidel“, 2. vydání 2002. 4. ISO 7637-1 „Silniční vozidla – elektrické rušení z vedení a vazby – část 1: Definice a všeobecná hodnocení“, 2. vydání 2002. 5. ISO 7637-2 „Silniční vozidla – elektrické rušení z vedení a vazby – část 2: Elektrické přechodné svody podél přívodních vedení jen na vozidlech se jmenovitým napájecím napětím 12 V nebo 24 V“, 2. vydání 2004. 6. ISO-EN 17025 „Všeobecné požadavky pro způsobilost laboratoří ke zkoušení a kalibraci“, 1. vydání 1999. 7. ISO 11451 „Silniční vozidla – elektrická rušení elektromagnetické energie vyzařované v úzkém pásmu – metody zkoušky vozidla“ Část 1: Všeobecné a definice (ISO DIS 11451-1:2003) Část 2: Zdroj vyzařování mimo vozidlo (FDIS 11451-2:2004) Část 4: Proudový náraz (BCI) (ISO 11451-4: 1. vydání 1995) 8. ISO 11452 „Silniční vozidla – elektrická rušení úzkopásmovými elektromagnetickými sílami – metody zkoušky komponent“ Část 1: Všeobecně a definice (ISO DIS 11452-1:2003) Část 2: Tlumící komora (ISO DIS 11452-2:2003) Část 3: Článek s příčnou elektromagnetickou vlnou (TEM) (ISO 11452-3: 3. vydání 2001) Část 4: Proudový náraz (BCI) (ISO DIS 11452-4:2003) Část 5: Páskové vedení (ISO 11452-5: 2. vydání 2002) 9. ITU nařízení o vysílání, vydání 2001.

Dodatek 2 Širokopásmové referenční limity vozidla Vzdálenost anténa–vozidlo: 10 m Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 32 E = 32 + 15,13 log (F/75) E = 43

Dodatek 3 Širokopásmové referenční limity vozidla Vzdálenost anténa–vozidlo: 3 m Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 42 E = 42 + 15,13 log (F/75) E = 53

Dodatek 4 Úzkopásmové referenční limity pro vozidlo Vzdálenost anténa–vozidlo: 10 m Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 22 E = 22 + 15,13 log (F/75) E = 33

Dodatek 5 Úzkopásmové referenční limity pro vozidlo Vzdálenost anténa–vozidlo: 3 m Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 32 E = 32 + 15,13 log (F/75) E = 43

Dodatek 6 Elektrická/elektronická podsestava Širokopásmové referenční limity Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 62 – 25,13 log (F/30) E = 52 + 15,13 log (F/75) E = 63

Dodatek 7 Elektrická/elektronická podsestava Úzkopásmové referenční limity Limit E (dBμV/m) pro kmitočet F (MHz) 30–75 MHz 75–400 MHz 400–1 000 MHz E = 52 – 25,13 log (F/30) E = 42 + 15,13 log (F/75) E = 53