CS Úřední věstník Evropské unie L 262/4

PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2016/1731

ze dne 28. září 2016

o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné společnostmi General Footwear Ltd (Čína), Diamond Vietnam Co Ltd a Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd, o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14

EVROPSKÁ KOMISE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména na článek 266 této smlouvy,

s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/1036 ze dne 8. června 2016 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropské unie (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na články 9 a 14 uvedeného nařízení,

vzhledem k těmto důvodům:

A. POSTUP

(1) Dne 23. března 2006 přijala Komise nařízení (ES) č. 553/2006 (2), kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně (dále jen „obuv“) pocházející z Čínské lidové republiky (dále též „ČLR“ nebo „Čína“) a Vietnamu (dále jen „prozatímní nařízení“).

(2) Nařízením (ES) č. 1472/2006 (3) uložila Rada konečná antidumpingová cla v rozmezí od 9,7 do 16,5 % na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a z ČLR na dobu dvou let (dále jen „nařízení Rady (ES) č. 1472/2006“ nebo „sporné nařízení“).

(3) Nařízením (ES) č. 388/2008 (4) rozšířila Rada konečná antidumpingová opatření na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z ČLR na dovoz zasílaný ze Zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze Zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao.

(4) K okamžiku uplynutí platnosti opatření Rada na základě přezkumu před pozbytím platnosti zahájeného dne 3. října 2008 (5) znovu prodloužila antidumpingová opatření o dobu patnácti měsíců, tj. do 31. března 2011, a to prostřednictvím nařízení (EU) č. 1294/2009 (6) (dále jen „prováděcí nařízení (EU) č. 1294/2009“).

(5) Společnosti Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (dále jen „žalobkyně“) napadly sporné nařízení u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál). Svými rozsudky ze dne 4. března 2010 ve věci Brosmann Footwear (HK) a další v. Rada, T-401/06, Sb. rozh. 2010, s. II-671, a ze dne 4. března 2010 ve spojených věcech Zhejiang Aokang Shoes a Wenzhou Taima Shoes v. Rada, T-407/06 a T-408/06, Sb. rozh. 2010, s. II-747, Tribunál tyto žaloby zamítl.

(6) Žalobkyně se proti těmto rozsudkům odvolaly. Soudní dvůr tyto rozsudky ve svých rozsudcích ze dne 2. února 2012 ve věci Brosmann a další, C-249/10 P, a ze dne 15. listopadu 2012 ve věci Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd, C-247/10 P (dále jen „rozsudky Brosmann a Aokang“) zrušil. Soudní dvůr rozhodl, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení věci, neboť dospěl k závěru, že Komise nebyla povinna zkoumat žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství podle čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení od hospodářských subjektů nezařazených do vzorku (bod 36 rozsudku ve věci C-249/10 P a body 29 a 32 rozsudku ve věci C-247/10 P).

(7) Soudní dvůr poté sám v dané věci rozhodl. Uvedl, že: „[…] Komise měla přezkoumat odůvodněné žádosti, které jí navrhovatelky předložily na základě čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) základního nařízení za účelem přiznání STH v rámci antidumpingového řízení upraveného sporným nařízením. Dále je třeba konstatovat, že není vyloučeno, že takový přezkum povede k tomu, že jim bude uloženo konečné antidumpingové clo lišící se od cla ve výši 16,5 %, které se na ně vztahuje podle čl. 1 odst. 3 sporného nařízení. Z téhož ustanovení totiž vyplývá, že ve sporném nařízení bylo konečné antidumpingové clo ve výši 9,7 % uloženo pouze jedinému čínskému hospodářskému subjektu zařazenému do vzorku, kterému byl přiznán STH. Platí přitom, jak vyplývá z bodu 38 tohoto rozsudku, že pokud by Komise konstatovala, že podmínky tržního hospodářství převažují i v případě navrhovatelek, měla by se posledně uvedená sazba cla, v případě nemožnosti vypočítat individuální dumpingové rozpětí, vztahovat i na ně“ (bod 42 rozsudku ve věci C-249/10 P a bod 36 rozsudku ve věci C-247/10 P).

(8) V důsledku toho zrušil Soudní dvůr sporné nařízení v rozsahu, ve kterém se týká dotčených žalobkyň.

(9) V říjnu 2013 Komise prostřednictvím oznámení uveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie (7) oznámila, že se rozhodla obnovit antidumpingové řízení k okamžiku vzniku nesrovnalostí a přezkoumat, zda v případě žalobkyň převažovaly v období od 1. dubna 2004 do 31. března 2005 podmínky tržního hospodářství, a vyzvala zúčastněné strany, aby se přihlásily.

(10) V březnu 2014 Rada prováděcím rozhodnutím Rady 2014/149/EU (8) zamítla návrh Komise na přijetí prováděcího nařízení Rady o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd a o konečném výběru jim uloženého prozatímního cla a ukončila řízení týkající se uvedených výrobců. Rada vyjádřila názor, že dovozci, kteří nakoupili obuv od vyvážejících výrobců a kterým bylo příslušnými vnitrostátními orgány příslušné clo nahrazeno na základě článku 236 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (9) (dále jen „celní kodex Společenství“), nabyli na základě ustanovení čl. 1 odst. 4 sporného nařízení, na jehož základě se ustanovení celního kodexu Společenství (10), zejména článku 221, na výběr cla uplatnila, legitimní očekávání.

(11) Tři dovozci dotčeného výrobku, C&J Clark International Ltd (dále jen „Clark“), Puma SE (dále jen „Puma“) a Timberland Europe B.V. (dále jen „Timberland“) (dále jen „dotčení dovozci“), antidumpingová opatření uvalená na dovoz některé obuvi pocházející z Číny a Vietnamu napadli s odvoláním na judikaturu uvedenou v 5. až 7. bodě odůvodnění u vnitrostátních soudů, které se s žádostí o rozhodnutí o předběžné otázce obrátily na Soudní dvůr.

(12) Ve spojených věcech C & J Clark International Limited, C-659/13, a Puma SE, C-34/14, Soudní dvůr prohlásil nařízení (ES) č. 1472/2006 a prováděcí nařízení (EU) č. 1294/2009 za neplatná, jelikož Evropská komise nepřezkoumala žádosti podané vyvážejícími výrobci z ČLR a Vietnamu, kteří nebyli zařazeni do vzorku, o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení (dále jen „rozsudky“), a to v rozporu s požadavky stanovenými v ustanoveních čl. 2 odst. 7 písm. b) a čl. 9 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (11).

(13) Co se týče třetí věci Timberland Europe B.V. v. Inspecteur van de Belastingdienst, kantoor Rotterdam Rijnmond, C-571/14, Soudní dvůr dne 11. dubna 2016 rozhodl o výmazu této věci z rejstříku na žádost předkládajícího vnitrostátního soudu.

(14) Článek 266 SFEU stanoví, že orgány musí přijmout opatření nezbytná k zajištění souladu s rozsudky Soudního dvora. V případě zrušení aktu přijatého orgány v rámci správního řízení, jako je antidumpingové řízení, spočívá zajištění souladu s rozsudkem Soudního dvora v nahrazení zrušeného aktu novým aktem, ve kterém je protiprávnost zjištěná Soudním dvorem odstraněna (12).

(15) Podle judikatury Soudního dvora lze v postupu nahrazení zrušeného aktu pokračovat k okamžiku, kdy nastala protiprávnost (13). To zejména znamená, že za situace, kdy je akt, kterým je správní řízení ukončeno, zrušen, nemá tento fakt, že akt byl zrušen, nutně vliv na přípravné úkony, jako je zahájení antidumpingového řízení. Za situace, kdy je zrušeno nařízení, které ukládá konečná antidumpingová opatření, to znamená, že pokud k protiprávnosti nedošlo k okamžiku zahájení řízení, zůstává po tom, co bylo nařízení zrušeno, antidumpingové řízení nadále otevřeno, protože akt, jímž bylo antidumpingové řízení uzavřeno, byl z právního řádu Unie odstraněn (14).

(16) S výjimkou skutečnosti, že orgány nepřezkoumaly žádosti podané vyvážejícími výrobci z ČLR a Vietnamu, kteří nebyli zařazeni do vzorku, o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení, zůstala všechna ostatní zjištění učiněná v nařízení (ES) č. 1472/2006 a prováděcím nařízení (EU) č. 1294/2009 i nadále v platnosti.

(17) V daném případě protiprávnost nastala až po zahájení řízení. Proto se Komise rozhodla stávající antidumpingové řízení, jež bylo v návaznosti na rozsudky stále otevřené, obnovit, a to od okamžiku, kdy nastala protiprávnost, a přezkoumat, zda v případě dotčených vyvážejících výrobců převažovaly v období od 1. dubna 2004 do 31. března 2005 podmínky tržního hospodářství, což bylo období šetření v šetření, které vedlo k uložení konečných cel uvedených v 1. a 2. bodě odůvodnění (dále jen „původní šetření“). Komise rovněž v příslušném případě zkoumala, zda byli dotčení vyvážející výrobci způsobilí pro individuální zacházení v souladu s čl. 9 odst. 5 nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 (15) (dále jen „základní nařízení ve znění před změnou“) (16).

(18) Prováděcím nařízením Komise (EU) 2016/1395 (17) Komise opětovně uložila konečné antidumpingové clo na některou obuv se svrškem z usně pocházející z ČLR, dováženou společnostmi Clark a Puma a vyráběnou třinácti čínskými vyvážejícími výrobci, kteří v rámci šetření, které vedlo k uložení konečných cel (dále jen „původní šetření“), podali žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení, ale nebyli během uvedeného šetření zařazeni do vzorku, a s konečnou platností vybrala uložené prozatímní clo.

(19) Prováděcím nařízením Komise (EU) 2016/1647 (18) Komise opětovně uložila konečné antidumpingové clo, pokud jde o společnosti Clark, Puma a Timberland, na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a vyráběné některými vietnamskými vyvážejícími výrobci, kteří podali žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení v původním šetření, avšak během uvedeného šetření nebyli zařazeni do vzorku, a s konečnou platností vybrala uložené prozatímní clo.

(20) Následně bylo zjištěno, že v původním šetření předložili formuláře žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení další dva dodavatelé společnosti Puma ve Vietnamu, Diamond Vietnam Co Ltd a Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd (dále jen „Ty Hung Co Ltd“). Pokud jde o společnost Ty Hung Co Ltd, je třeba poznamenat, že ve spisu u vnitrostátního soudu týkajícího se společnosti Puma byl jeden z vietnamských dodavatelů uveden jako „Lac Hung Co. Ltd“, zatímco dostupné informace poukazovaly na možnou změnu názvu mezi obdobím původního šetření a podáním u vnitrostátního soudu. Zdálo se, že dotčená společnost se dříve jmenovala „Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd“ (dále jen „Ty Hung Co Ltd“).

(21) Pokud jde o dovoz společnostiTimberland, jeden ze dvou čínských dodavatelů zjištěných ve věci C-571/14, společnost General Shoes Ltd, byla ve skutečnosti usazena ve Vietnamu a jako taková byla posuzována. Zjištění týkající se této společnosti byla zveřejněna ve výše uvedeném prováděcím nařízení (EU) 2016/1647 (19. bod odůvodnění). Tuto skutečnost zpochybnila Federace evropského sportovního průmyslu (dále jen „FESI“), jež tvrdila, že společnost General Shoes Ltd byla ve skutečnosti čínským dodavatelem. FESI tvrdila, že by se rovněž měla posoudit žádost o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení čínské společnosti General Footwear Ltd Komise podotýká, že ačkoli z příslušného formuláře žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení nebylo jasné, zda je dotčená společnost ve skutečnosti čínská, nebo vietnamská, byl nyní pro úplnost formulář žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení společnosti General Footwear Ltd rovněž posouzen.

(22) Pokud jde o dovoz společností Puma a Timberland z Číny a Vietnamu, Komise posoudila žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení, jež poskytli příslušní výše uvedení vyvážející výrobci nezařazení do vzorku, kteří tyto žádosti podali v původním šetření.

B. PROVEDENÍ ROZSUDKŮ SOUDNÍHO DVORA VE SPOJENÝCH VĚCECH C-659/13 A C-34/14 VE VZTAHU K DOVOZU Z VIETNAMU A ČLR

(23) Komise má možnost napravit ty aspekty sporného nařízení, které vedly k jeho prohlášení za neplatné, přičemž může ty části posouzení, kterých se rozsudek nedotýká, ponechat beze změny (19).

(24) Cílem tohoto nařízení je opravit ty aspekty sporného nařízení, které nejsou v souladu se základním nařízením, a tudíž vedly k prohlášení nařízení za neplatné, a to v rozsahu, ve kterém jsou dotčeni určití vyvážející výrobci z Vietnamu a ČLR.

(25) Všechna ostatní zjištění, která byla v sporném nařízení učiněna a která nebyla Soudním dvorem prohlášena za neplatná, zůstávají v platnosti a tímto se do tohoto nařízení začleňují.

(26) Následující body odůvodnění se tak omezují na nové posouzení, které bylo nezbytné za účelem dosažení souladu s rozsudky.

(27) Komise přezkoumala, zda v případě tří vyvážejících výrobců, dodavatelů společností Puma a Timberland, uvedených výše v 20. a 21. bodě odůvodnění, kteří v rámci původního šetření podali žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení, převažovaly v období od 1. dubna 2004 do 31. března 2005 podmínky pro zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení. Smyslem tohoto zkoumání je stanovit rozsah, v němž jsou tito dva dotčení dovozci oprávněni k tomu, aby jim bylo vráceno antidumpingové clo, které bylo uhrazeno v souvislosti s antidumpingovými cly odvedenými za vývoz těchto dodavatelů.

(28) V případě, že z analýzy vyplyne, že zacházení jako v tržním hospodářství nebo individuální zacházení mělo být těm dotčeným čínským a vietnamským vyvážejícím výrobcům, na jejichž vývoz bylo uvaleno antidumpingové clo, jež některý ze dvou dotčených dovozců uhradil, přiznáno, bude muset být danému vyvážejícímu výrobci přiznána individuální celní sazba a hodnota vráceného cla bude omezena na částku odpovídající rozdílu mezi odvedeným clem a individuální celní sazbou, tj. v případě Číny rozdílu mezi 16,5 % a clem uvaleným na jedinou vyvážející společnost zařazenou do vzorku, které bylo přiznáno zacházení jako v tržním hospodářství, tedy Golden Step, konkrétně ve výši 9,7 % a v případě Vietnamu rozdílu mezi 10 % a případnou individuální celní sazbou vypočtenou pro dotčeného vyvážejícího výrobce.

(29) V opačném případě, tedy pokud z analýzy předmětných žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení vyplyne, že zacházení jako v tržním hospodářství i individuální zacházení by mělo být zamítnuto, nebude moci být vráceno žádné antidumpingové clo.

(30) Jak je vysvětleno v 12. bodě odůvodnění, Soudní dvůr sporné nařízení a prováděcí nařízení (EU) č. 1294/2009 zrušil ve vztahu k vývozu některé obuvi pocházející od některých čínských a vietnamských vyvážejících výrobců (dále jen „dotčení vyvážející výrobci“), jelikož Komise nepřezkoumala žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení, které podali dotčení vyvážející výrobci.

(31) Komise proto přezkoumala žádosti dotčených vyvážejících výrobců o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení za účelem určení celní sazby platné pro jejich vývoz. Z posouzení vyplynulo, že předložené informace nebyly dostatečné k prokázání skutečnosti, že dotčení vyvážející výrobci působili v podmínkách tržního hospodářství nebo že byli způsobilí pro individuální zacházení (podrobné vysvětlení je uvedeno ve 32. bodě odůvodnění a bodech následujících).

1. Posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství

(32) Je nutné připomenout, že v souladu s ustanovením čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení leží důkazní břemeno na výrobci, který o zacházení jako v tržním hospodářství žádá. Za tímto účelem čl. 2 odst. 7 písm. c) první pododstavec stanoví, že žádost podaná takovým výrobcem musí obsahovat dostatečné důkazy k doložení toho, že výrobce působí v podmínkách tržního hospodářství, jak jsou vymezeny v daném ustanovení. Orgány Unie tudíž nemají žádnou povinnost prokázat, že výrobce podmínky stanovené pro přiznání takového statusu nesplňuje. Úkolem orgánů Unie naopak je, aby posoudily, zda jsou důkazy předložené dotčeným výrobcem dostatečné k prokázání toho, že kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci základního nařízení jsou splněna, aby mu bylo přiznáno zacházení jako v tržním hospodářství, a úkolem unijního soudu je, aby ověřil, že takovéto posouzení není zjevně nesprávné (bod 32 rozsudku ve věci C-249/10 P a bod 24 rozsudku ve věci C-247/10 P).

(33) V souladu s čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení by mělo být splněno všech pět kritérií uvedených v tomto článku, aby vyvážejícímu výrobci mohlo být zacházení jako v tržním hospodářství přiznáno. Komise měla tedy za to, že pro zamítnutí žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství postačí, pokud alespoň jedno z těchto kritérií splněno není.

(34) Žádný z dotčených vyvážejících výrobců nebyl schopen prokázat splnění prvního kritéria (obchodní rozhodnutí). Konkrétně z informací, jež poskytl každý ze tří vyvážejících výrobců, vyplývá, že obchodní rozhodnutí nebyla přijímána na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku bez zásadních zásahů státu.

(35) Pokud jde o druhé kritérium (účetnictví), dvě společnosti (společnosti 1 a 2) toto kritérium nesplňují. Účetní závěrky obou společností vykazovaly nedostatky a nebyly v souladu s mezinárodními účetními standardy. Takže některé výdaje byly nesprávně klasifikovány jako aktivum, ačkoli měly být v příslušném období zaúčtovány jako výdaj (společnost 2), zatímco v jiném případě se v poznámkách auditorů uvádí, že účetní závěrky nejsou v souladu s účetními pravidly a zásadami v zemích za hranicemi dané země. Co se týče společnosti 3, ta předložila jednu sadu základních účetních záznamů, které byly podrobeny nezávislému auditu v souladu s mezinárodními účetními standardy.

(36) Pokud jde o třetí kritérium (aktiva a „přenos“), žádný ze tří dotčených vyvážejících výrobců nemohl prokázat, že předchozí systém netržního hospodářství nezpůsobil žádné zkreslení. Žádný z vyvážejících výrobců neposkytl kompletní informace (např. důkazy o nájmu nebo nájemní smlouvu, informace týkající se podmínek, cen a plateb nebo zprávy o ověření kapitálu) k prokázání toho, že systém netržního hospodářství nezpůsobil žádné zkreslení.

(37) Z důvodů uvedených ve 32. bodě odůvodnění nebylo v návaznosti na nesplnění prvního a třetího kritéria žádným z vyvážejících výrobců a druhého kritéria dvěma vyvážejícími výrobci posuzováno ani splnění čtvrtého (právní předpisy o úpadku a o vlastnictví) a pátého (převod směnných kurzů) kritéria.

(38) Na základě výše uvedených zjištění Komise dospěla k závěru, že zacházení jako v tržním hospodářství by nemělo být přiznáno žádnému ze tří dotčených vyvážejících výrobců, a o tomto závěru tyto vyvážející výrobce informovala, přičemž je vyzvala, aby se k tomuto závěru vyjádřili. Komise neobdržela vyjádření od žádného ze tří dotčených vyvážejících výrobců.

(39) Žádný ze tří dotčených vyvážejících výrobců tedy všechny podmínky stanovené v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení nesplnil, v důsledku čehož žádnému z nich zacházení jako v tržním hospodářství přiznáno nebylo.

2. Posouzení žádostí o individuální zacházení

(40) Podle čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou se v případě použití čl. 2 odst. 7 písm. a) téhož nařízení však stanoví individuální clo pro vývozce, kteří prokáží splnění všech kritérií stanovených v čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou.

(41) Jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění, je nutné připomenout, že v souladu s ustanovením čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou leží důkazní břemeno na výrobci, který o individuální zacházení žádá. Za tímto účelem čl. 9 odst. 5 první pododstavec stanoví, že předložená žádost musí být řádně odůvodněna. Orgány Unie tudíž nemají žádnou povinnost prokázat, že vývozce podmínky stanovené pro přiznání takového statusu nesplňuje. Úkolem orgánů Unie je naopak posoudit, zda důkazy, které dotčený vývozce předložil, jsou dostatečné k prokázání toho, že kritéria stanovená v čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou jsou splněna, aby výrobci mohlo být individuální zacházení přiznáno.

(42) V souladu s čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou by měli vývozci prokázat na základě řádně odůvodněné žádosti, že všech pět kritérií uvedených v tomto článku je splněno, aby jim mohlo být individuální zacházení přiznáno.

(43) Komise měla tedy za to, že pro zamítnutí žádosti o individuální zacházení postačí, pokud alespoň jedno z těchto kritérií splněno není.

(44) Jedná se o těchto pět kritérií: a) v případě plného nebo částečného zahraničního vlastnictví daných podniků nebo společných podniků (joint ventures) mohou vývozci svobodně repatriovat základní kapitál a zisk; b) vývozní ceny a množství a prodejní podmínky jsou svobodně určeny; c) většinu akcií nebo podílů vlastní soukromé osoby a buď jsou státní úředníci zasedající ve správní radě nebo zastávající klíčové řídící funkce v menšině, nebo je společnost dostatečně nezávislá na státních zásazích; d) měnové přepočty se provádějí podle tržních směnných kursů; a e) státní zásahy nejsou takového rozsahu, aby umožňovaly obcházení opatření, pokud se jednotlivým vývozcům uloží rozdílné celní sazby.

(45) Všichni tři dotčení vyvážející výrobci, kteří požádali o zacházení jako v tržním hospodářství, požádali také o individuální zacházení, pokud by jim zacházení jako v tržním hospodářství nebylo přiznáno.

(46) Žádný z těchto tří dotčených vyvážejících výrobců nebyl schopen prokázat splnění druhého kritéria (prodej na vývoz a ceny svobodně určeny). Konkrétně v případě dvou dotčených vyvážejících výrobců (společnosti 1 a 2) povolení k podnikání stanoví omezení množství prodeje na konkrétních trzích, zatímco v případě třetí společnosti (společnost 3) stanovy stanoví omezení produkce, stejně jako omezení množství prodeje na konkrétních trzích. A proto neprokázaly, že obchodní rozhodnutí, například vyvážená množství, jsou určována svobodně a na základě tržních signálů odrážejících nabídku a poptávku.

(47) Pokud jde o třetí kritérium (společnost – klíčové řídící funkce a akcie nebo podíly – je dostatečně nezávislá na státních zásazích), společnost 1 nemohla prokázat, že se na ni vztahuje platba nájemného za užívání pozemků, zatímco finanční výkaz uvádí, že je zproštěna těchto plateb na určité období. Pokud jde o společnost 2, ta poskytla rozporuplné informace a údaje o příspěvku společníků týkajícím se závodu, infrastruktury a počátečních nákladů na nákup pozemků byly nejasné. Společnost 3 nepředložila žádné důkazy ohledně smlouvy o pronájmu pozemků ani informace týkající se podmínek, cen a úhrad. Kromě toho u všech tří společností bylo zjištěno, že existují omezení týkající se oblasti působnosti jejich podnikatelské činnosti. Na tomto základě žádný ze tří dotčených vyvážejících výrobců neprokázal, že je dostatečně nezávislý na státních zásazích.

(48) Žádný ze tří dotčených čínských vyvážejících výrobců tedy podmínky stanovené v čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před změnou nesplnil a Komise o tomto závěru tyto vyvážející výrobce informovala, přičemž je vyzvala, aby se k tomuto závěru vyjádřili. Komise neobdržela vyjádření od žádného ze tří dotčených vyvážejících výrobců, v důsledku čehož žádnému z nich individuální zacházení přiznáno nebylo.

(49) Na vývoz uskutečněný společností General Footwear Ltd by tedy mělo být uvaleno zbytkové antidumpingové clo platné pro Čínu a na vývoz uskutečněný společnostmi Diamond Vietnam Co Ltd a Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd („Ty Hung Co Ltd“) by mělo být uvaleno zbytkové antidumpingové clo platné pro Vietnam, a to za dobu použitelnosti nařízení (ES) č. 1472/2006. Původně trvala doba použitelnosti zmíněného nařízení od 7. října 2006 do 7. října 2008. Po zahájení přezkumu před pozbytím platnosti byla 30. prosince 2009 prodloužena do 31. března 2011. Protiprávnost zjištěná v rozsudcích spočívá v tom, že orgány Unie nezkoumaly, zda by výrobky vyrobené dotčenými vyvážejícími výrobci měly podléhat zbytkovému clu nebo individuálnímu clu. Na základě protiprávnosti zjištěné Soudním dvorem neexistuje žádný právní důvod pro úplné osvobození výrobků vyrobených dotčenými vyvážejícími výrobci od platby antidumpingového cla. Nový akt napravující protiprávnost zjištěnou Soudním dvorem musí proto pouze přehodnotit, jaká sazba antidumpingového cla se má uplatnit, a nikoli opatření samotná.

(50) Jelikož byl učiněn závěr, že v případě dotčených vyvážejících výrobců by mělo být opětovně uloženo zbytkové clo ve stejné sazbě, v jaké bylo původně uloženo sporným nařízením a prováděcím nařízením (EU) č. 1294/2009, není třeba provádět žádné změny nařízení Rady (ES) č. 388/2008. Uvedené nařízení zůstává v platnosti.

C. POSKYTNUTÍ INFORMACÍ

(51) Dotčení vyvážející výrobci a všechny strany, které se přihlásily, byli informováni o podstatných skutečnostech a úvahách, z nichž vycházel záměr doporučit, aby bylo čtrnácti dotčeným vyvážejícím výrobcům znovu uloženo konečné antidumpingové clo z dovozu. Byla jim poskytnuta lhůta na předložení stanovisek k poskytnutým informacím.

D. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN PO POSKYTNUTÍ INFORMACÍ

(52) Výše uvedená zjištění a závěry byly poskytnuty zúčastněným stranám a byla jim dána lhůta k vyjádření. Připomínky předložily federace FESI (20) a společnosti Wolverine Europe BV, Wolverine Europe Limited a Damco Netherlands BV (21) a Skechers.

Údajné nesrovnalosti v řízení

(53) Federace FESI tvrdila, že ve stávajícím provedení došlo k řadě procesních chyb. Poukázali na to, že žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství podané třemi dotčenými čínskými a vietnamskými vyvážejícími výrobci již byly přezkoumány a informace o nich byly poskytnuty před rozsudkem Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 C & J Clark International Limited a C-34/14 Puma SE, tj. dne 3. prosince 2015, stejně jako záměr Komise opětovně uložit konečné antidumpingové clo na dovoz obuvi ve výši 16,5 % a 10 %. Tato posouzení tedy byla údajně provedena bez právního základu a předjímala budoucí rozsudek Soudního dvora. Ve svém závěru federace FESI tvrdila, že Komise porušila základní právní rámec EU, a tím zneužila svých pravomocí.

(54) Komise s výše uvedenými tvrzeními nesouhlasí, protože pouze připravila provedení případného budoucího rozsudku. K těmto přípravám bylo přistoupeno za účelem zajištění řádné správy, a to z následujících důvodů: Zaprvé, je nesporné, že Komise měla žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a o individuální zacházení přezkoumat. Jedinou otázkou, která v tehdy probíhajícím řízení před Soudním dvorem zůstávala nezodpovězená, bylo, zda se dovozci, kteří nejsou ve spojení, jako například Puma a Timberland, mohou uvedené protiprávnosti dovolávat. V důsledku této dvojí volby mezi ano, či ne se Komise mohla výjimečně připravit i na případné negativní rozhodnutí Soudního dvora v této otázce. Zadruhé, rychlé provedení bylo nezbytné, aby vnitrostátní celní orgány mohly rychle řešit nevyřízené žádosti o vrácení cla a aby byla zajištěna právní jistota všech hospodářských subjektů. Jakýkoliv vliv na rozsudek Soudního dvora byl vyloučen, jelikož se uvedený rozsudek týkal jiného předmětu (konkrétně toho, zda se dovozci mohou dovolávat práva na posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství či o individuální zacházení, které je uděleno vyvážejícím výrobcům).

(55) V důsledku toho byla veškerá tvrzení týkající se procesních nesrovnalostí zamítnuta.

Právní základ pro obnovení antidumpingového řízení

(56) Federace FESI tvrdila, že pro současné provedení neexistuje právní základ. Zejména tvrdila, že článek 266 SFEU není použitelný, protože platnost konečných opatření týkajících se obuvi uplynula dne 31. března 2011, a že proto neexistují přetrvávající účinky vyplývající z protiprávnosti těchto opatření. Federace FESI tvrdila, že článek 266 SFEU není určen k nápravě protiprávnosti již neplatných opatření se zpětnou působností. Tento názor je údajně podpořen články 263 a 265 SFEU, které stanoví lhůty pro podání žaloby proti protiprávním aktům a nečinnosti ze strany orgánů Unie. Federace FESI dále tvrdila, že současný přístup údajně nemá žádné precedentní případy a že Komise rovněž nepředložila žádné odůvodnění nebo předchozí judikaturu, která by podpořila její výklad článku 266 SFEU.

(57) Federace FESI rovněž tvrdila, že v tomto případě šetření nemůže být obnoveno od okamžiku, v němž protiprávnost nastala, podle článku 266 SFEU, jelikož Soudní dvůr nekonstatoval pouze chybějící odůvodnění, nýbrž protiprávnost se týkala hlavního právního ustanovení základního nařízení, což ovlivnilo celé posouzení dumpingu souvisejícího s dotčenými vyvážejícími výrobci.

(58) Federace FESI dále tvrdila, že náprava již neplatných opatření se zpětnou působností porušuje zásadu ochrany legitimního očekávání. Federace FESI tvrdila, zaprvé, že strany získaly jistotu, že opatření pozbyla platnosti dne 31. března 2011, a že vzhledem k době, která uplynula od původního šetření, mohly mít strany oprávněné očekávání, že původní šetření nebude obnoveno ani znovu otevřeno. Zadruhé, samotná skutečnost, že během původního šetření nebyly žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství prošetřeny ve stanovené lhůtě tří měsíců, poskytla údajně vietnamským a čínským vyvážejícím výrobcům právní jistotu, že jejich žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství nebudou přezkoumány. Strany tedy tvrdily, že vzhledem k délce uplynulé doby je obnovení šetření v rozporu s univerzální zásadou promlčení nebo prekluze platné ve všech právních kontextech.

(59) Federace FESI dále tvrdila, že ani článek 266 SFEU, ani základní nařízení neumožňují opětovné uložení konečného cla ve výši 10 % na dovoz dotčených vietnamských vyvážejících výrobců a 16,5 % na dovoz dotčených čínských vyvážejících výrobců se zpětnou působností.

(60) Pokud jde o tvrzení, že dotčená opatření pozbyla platnosti dne 31. března 2011, nevidí Komise důvod, proč by skutečnost, že opatření pozbylo platnosti, měla jakkoliv ovlivnit právo Komise na přijetí nového aktu, který by zrušený akt nahradil na základě rozsudku zrušujícího původní akt. Podle judikatury uvedené v 15. bodě odůvodnění výše by správní řízení mělo být obnoveno od okamžiku, kdy nastala protiprávnost.

(61) Antidumpingová řízení jsou proto – v důsledku skutečnosti, že byl zrušen akt, kterým byla řízení ukončena – stále ještě otevřena. Je povinností Komise tato řízení uzavřít; Článek 9 základního nařízení stanoví, že šetření musí být uzavřeno aktem Komise.

(62) Pokud jde o tvrzení týkající se zpětné působnosti založené na článku 10 základního nařízení a článku 10 antidumpingové dohody WTO, čl. 10 odst. 1 základního nařízení, který se řídí zněním čl. 10 odst. 1 antidumpingové dohody WTO, stanoví, že prozatímní opatření a konečné antidumpingové clo se uplatní pouze na výrobky, které jsou propuštěny do volného oběhu po dni, k němuž vstoupí v platnost opatření přijaté podle čl. 7 odst. 1 nebo případně čl. 9 odst. 4 základního nařízení. V tomto případě se předmětná antidumpingová cla uplatní pouze na výrobky, které byly propuštěny do volného oběhu poté, co vstoupilo v platnost prozatímní nařízení přijaté podle čl. 7 odst. 1 základního nařízení a sporné (konečné) nařízení přijaté podle čl. 9 odst. 4 základního nařízení. Zpětná působnost ve smyslu čl. 10 odst. 1 základního nařízení nicméně zahrnuje pouze situace, kdy zboží vstoupilo do volného oběhu dříve, než byla přijata opatření, jak vyplývá jednak ze znění samotného ustanovení, jednak i z výjimky, kterou stanoví čl. 10 odst. 4 základního nařízení.

(63) Komise rovněž podotýká, že v tomto případě ke zpětné působnosti ani narušení právní jistoty a legitimního očekávání nedošlo.

(64) Co se zpětné působnosti týče, judikatura Soudního dvora při posuzování toho, zda se u určitého opatření jedná o zpětnou působnost, rozlišuje mezi uplatněním nového pravidla na stav, který se stal konečným (označovaný také jako existující nebo konečný právní stav) (22), a stavem, který nastal dříve, než nové pravidlo vstoupilo v platnost, ale nejde ještě o konečný stav (označovaný také jako dočasný stav) (23).

(65) V tomto případě se stav týkající se dovozu dotčených výrobků, který nastal v době použitelnosti nařízení (ES) č. 1472/2006, dosud nestal konečným, neboť antidumpingové clo z tohoto dovozu nebylo v důsledku zrušení sporného nařízení zatím stanoveno s konečnou platností. Současně byli dovozci obuvi upozorněni, že takové clo může být uvaleno, a to zveřejněním oznámení o zahájení šetření (24) a vyhlášením prozatímního nařízení. Podle ustálené judikatury soudů Unie nemohou hospodářské subjekty nabýt legitimního očekávání dříve, než nabude konečné účinnosti akt, který orgány za účelem uzavření správního řízení přijaly (25).

(66) Účinky stávajícího nařízení jsou okamžité a vztahují se na budoucí důsledky pokračujícího stavu: vnitrostátní celní orgány vybírají clo na obuv. V důsledku žádostí o vrácení cla, o kterých doposud nebylo s konečnou platností rozhodnuto, se jedná o pokračující stav. Toto nařízení stanoví celní sazbu, která se na uvedený dovoz použije, a upravuje tedy budoucí důsledky pokračujícího stavu.

(67) V každém případě, i kdyby nastala zpětná působnost ve smyslu práva Unie – což není tento případ – byla by taková zpětná působnost každopádně odůvodněná, a to z následujících důvodů:

(68) Hmotná pravidla práva Unie mohou upravovat stav, který nastal před jejich vstupem v platnost, jestliže z jejich znění, účelu nebo celkového pojetí jasně vyplývá, že jim takový účinek musí být přiznán (26). Jmenovitě ve věci Società agricola fattoria alimentare (SAFA), C-337/88 (27), soud rozhodl, že: [Z]ásada právní jistoty sice obecně brání tomu, aby časová působnost právního aktu Společenství byla stanovena k datu předcházejícímu jeho vyhlášení, avšak může tomu být výjimečně jinak, pokud to vyžaduje sledovaný cíl a pokud je náležitě respektováno legitimní očekávání dotčených osob.

(69) V tomto případě je účelem zajistit soulad s povinností Komise podle článku 266 SFEU. Vzhledem k tomu, že soud v rozsudcích uvedených výše v 12. bodě odůvodnění shledal protiprávnost pouze ve vztahu ke stanovení příslušné celní sazby, a nikoliv ve vztahu k uložení opatření jako takových (tedy nikoliv ve vztahu ke zjištěním ohledně dumpingu, újmy a zájmu Unie), nemohli dotčení vyvážející výrobci nabýt legitimního očekávání, že nebude uloženo žádné konečné antidumpingové opatření. V důsledku toho nemůže být uložení takového opatření – dokonce ani v případě, pokud by působilo zpětně, což není tento případ – vykládáno jako porušení legitimního očekávání.

(70) Kromě toho je ve vztahu k ochraně právní jistoty a legitimního očekávání třeba na prvním místě podotknout, že v souladu s judikaturou se dovozci nemohou dovolávat ochrany právní jistoty a legitimního očekávání, jestliže byli upozorněni na bezprostřední změnu obchodní politiky Unie (28). V tomto případě byli dovozci upozorněni na riziko, že na výrobky vyráběné dotčenými vyvážejícími výrobci může být uvaleno antidumpingové clo, zveřejněním oznámení o zahájení šetření a vyhlášením prozatímního nařízení v Úředním věstníku, jež jsou obě stále součástí právního řádu Unie. Dotčení vyvážející výrobci se tedy nemohou odvolávat na právní jistotu a legitimní očekávání.

(71) Hospodářské subjekty si při dovozu obuvi z ČLR a Vietnamu naopak byly plně vědomy toho, že na tento dovoz je uvaleno clo. Při stanovení prodejních cen a při hodnocení ekonomického rizika jej braly v úvahu. Nenabyly proto právní jistoty ani legitimního očekávání, že na dotčený dovoz nebude uvaleno clo, a obvykle toto clo přenesly na své zákazníky. Stanovení příslušné celní sazby je tedy v zájmu Unie, na rozdíl od zprostředkování neočekávaného zisku dotčeným dovozcům, kteří by tímto nabyli bezdůvodného obohacení.

(72) Nedošlo tedy k porušení zásady promlčení, právní jistoty a legitimního očekávání ani ustanovení základního nařízení a antidumpingové dohody WTO.

(73) Pokud jde o tvrzení, že rozhodnutí o zacházení jako v tržním hospodářství mělo být přijato ve lhůtě tří měsíců od zahájení řízení, je třeba připomenout, že podle judikatury čl. 2 odst. 7 písm. c) druhý pododstavec základního nařízení žádným způsobem nestanovuje důsledky případného nedodržení této tříměsíční lhůty ze strany Komise. Tribunál proto zastává názor, že pozdější přijetí rozhodnutí o zacházení jako v tržním hospodářství nemá vliv na platnost nařízení, jehož prostřednictvím jsou uložena konečná opatření, ledaže žalobci prokážou, že by Rada mohla přijmout jiné nařízení, které by vůči jejich zájmům bylo příznivější než nařízení sporné, kdyby Komise rozhodla v rámci tříměsíční lhůty (29). Soud navíc uznal, že orgány mohou změnit posouzení zacházení jako v tržním hospodářství až do přijetí konečných opatření (30).

(74) Výše uvedená judikatura nebyla rozsudky Brosmann a Aokang uvedenými výše v 6. bodě odůvodnění překonána. V rozsudcích Brosmann a Aokang se Soudní dvůr o povinnost Komise provést posouzení ve lhůtě tří měsíců opírá proto, aby doložil, že povinnost provést posouzení existuje nezávisle na skutečnosti, zda Komise přistoupí k výběru vzorku, či nikoliv. Soudní dvůr se nevyjadřuje k otázce, jaké právní důsledky jsou spojeny se situací, kdy Komise posouzení zacházení jako v tržním hospodářství uzavře v pozdější fázi šetření. Soudní dvůr pouze rozhodl, že orgány nemohou žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství zcela opomíjet, ale musí je posoudit, a to nejpozději k okamžiku uložení konečných opatření. Rozsudky potvrzují judikaturu citovanou v předchozím bodě odůvodnění.

(75) V tomto případě dotčení vyvážející výrobci neprokázali, že kdyby Komise provedla posouzení zacházení jako v tržním hospodářství ve lhůtě tří měsíců od zahájení antidumpingového řízení v roce 2005, mohla Rada přijmout jiné nařízení, které by bylo vůči jejich zájmům příznivější než sporné nařízení. Argument týkající se promlčení ohledně posouzení žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství je proto nutné odmítnout.

(76) Federace FESI s odkazem na rozsudek Tribunálu ve věci IPS v. Rada, T-2/95, poukázala na formální rozdíl mezi „šetřením“ a „řízením“ a tvrdila, že jakmile je řízení ukončeno, stejně jako v tomto případě, nelze jej již obnovit.

(77) Komise mezi výrazy „šetření“ a „řízení“ v souvislosti s prováděním příslušných rozsudků nevidí žádný významný rozdíl. Rozsudky se týkají určité nesrovnalosti, pokud jde o konkrétní šetření v rámci řízení, již má Komise povinnost napravit, jak je vysvětleno ve 23. až 31. bodě odůvodnění výše. V každém případě musí být rozsudek ve věci T-2/95 vykládán ve světle rozsudku vydaného v odvolacím řízení v uvedené věci.

(78) Federace FESI rovněž tvrdila, že článek 266 SFEU neumožňuje částečné provedení rozsudku Soudního dvora a v tomto případě obrácení důkazního břemene. Proto federace FESI tvrdila, že Komise nesprávně posoudila pouze žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení těch vyvážejících výrobců, kteří byli dodavateli dovozců, již podali žádost o vrácení cla. Federace FESI založila své tvrzení na předpokladu, že účinek rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C & J Clark International Limited, C-659/13, a Puma SE, C-34/14, je erga omnes a že nelze vyloučit, že výsledky současného posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení mají také vliv na zbytkové clo, které se vztahuje na všechny čínské a vietnamské vyvážející výrobce. Federace FESI proto tvrdila, že Komise měla posoudit všechny žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení, které byly podány během původního šetření.

(79) Kromě toho federace FESI nesouhlasila s tím, že důkazní břemeno nese výrobce, který žádá o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení, a tvrdila, že výrobci se tohoto důkazního břemena zprostili v roce 2005 podáním žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení v původním šetření. Federace FESI rovněž nesouhlasila s tím, že rozsudek Soudního dvora ve spojených věcech C & J Clark International Limited, C-659/13, a Puma SE, C-34/14, lze provést pouze posouzením žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení předložených vyvážejícími výrobci nezařazenými do vzorku, protože Soudní dvůr výslovně neuvedl, že zjištěná neplatnost se omezuje na tento aspekt.

(80) Komise se domnívá, že provedení rozsudku je nezbytné pouze u těch vyvážejících výrobců, jejichž dovozní transakce nebyly ještě zcela dokončeny. Jakmile totiž uplynula tříletá promlčecí lhůta stanovená v článku 236 celního kodexu Společenství, clo se stalo konečným, což je potvrzeno v rozsudcích. Jakýkoliv dopad na zbytkové clo je vyloučen, protože žádosti společností zařazených do vzorku o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení byly posouzeny a přiznání zacházení jako v tržním hospodářství/individuálního zacházení jedné společnosti nezařazené do vzorku nemá vliv na zbytkovou celní sazbu.

(81) Důkazní břemeno není omezeno na podání žádosti. Týká se obsahu žádosti, která musí prokázat, že všechny podmínky pro přiznání zacházení jako v tržním hospodářství/individuálního zacházení jsou splněny.

(82) Jedinou protiprávností zjištěnou v rozsudcích je chybějící posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuálního zacházení. Tato tvrzení se proto zamítají.

Právní základ pro opětovné uložení cel

(83) Federace FESI tvrdila, že Komise neměla použít dva různé právní režimy, tj. na jedné straně základní nařízení ve znění před jeho změnou k posouzení žádostí vyvážejících výrobců o individuální zacházení (31) a na straně druhé současné základní nařízení (32), do něhož byly zapracovány změny provedené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 (33), které zavedly postupy projednávání ve výborech mimo jiné v oblasti ochrany obchodu, a tudíž přenesly rozhodování na Komisi.

(84) Federace FESI rovněž znovu zdůraznila, že článek 266 SFEU neumožňuje uložení antidumpingových cel se zpětnou působností, což údajně rovněž potvrzuje rozsudek Soudního dvora ve věci IPS v. Rada, C-459/98P, a nařízení Rady (ES) č. 1515/2001 (34). Federace FESI tvrdila, že Komise neposkytla žádné platné odůvodnění pro odchýlení se od zásady zákazu zpětné působnosti, a proto porušila zásadu legitimního očekávání.

(85) Federace FESI rovněž tvrdila, že opětovné uložení konečných antidumpingových opatření na dovoz čínských a vietnamských vyvážejících výrobců dotčených stávajícím provedením představuje i) diskriminaci dovozců dotčených stávajícím provedením ve srovnání s dovozci dotčenými provedením rozsudků Brosmann a Aokang uvedených výše v 6. bodě odůvodnění, jimž bylo vráceno clo zaplacené z dovozu obuvi od pěti vyvážejících výrobců dotčených těmito rozsudky, a ii) diskriminaci vyvážejících výrobců dotčených stávajícím provedením ve srovnání s pěti vyvážejícími výrobci dotčenými provedením rozsudků Brosmann a Aokang, na které nebylo uvaleno žádné clo na základě prováděcího rozhodnutí 2014/149/EU.

(86) Toto diskriminující zacházení údajně odráželo nejednotný výklad a nejednotné uplatňování práva EU, což porušuje základní právo na účinnou soudní ochranu.

(87) Ohledně údajného použití různých právních režimů se Komise domnívá, že to vyplývá z rozdílů v přechodných pravidlech obsažených ve třech nařízeních, kterými bylo změněno dotčené základní nařízení.

(88) Zaprvé, nařízení (EU) č. 765/2012 (tzv. „změna na základě zpráv o spojovacích prostředcích“ týkající se individuálního zacházení) v článku 2 stanoví, že „se použije na všechna šetření zahájená podle nařízení (ES) č. 1225/2009 po vstupu tohoto nařízení v platnost“. Vzhledem k tomu, že současné šetření bylo zahájeno před uvedeným datem, změny základního nařízení provedené uvedeným nařízením se na tento případ nevztahují.

(89) Zadruhé, nařízení (EU) č. 1168/2012 (tzv. „změna na základě rozsudku Brosmann“ týkající se zacházení jako v tržním hospodářství) v článku 2 stanoví, že „toto nařízení se použije na všechna nová a probíhající šetření ode dne 15. prosince 2012“. Proto, pokud by bývala Komise zvolila striktní přístup, nebylo by již bývalo potřeba žádosti společností nezařazených do vzorku o zacházení jako v tržním hospodářství posoudit, protože ztratily právo na posouzení žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství dne 15. prosince 2012. Komise má však za to, že takový přístup by byl obtížně slučitelný s její povinností provést rozsudky. Také se nezdá, že by nařízení (EU) č. 1168/2012 zavádělo úplný zákaz analýzy žádostí společností nezařazených do vzorku o zacházení jako v tržním hospodářství, protože v případě individuálního zacházení takové posouzení povoluje. Analogicky lze mít za to, že uvedenou odchylku lze v tomto případě uplatnit. Alternativně se Komise domnívá, že uplatnění nařízení (EU) č. 1168/2012 na tento případ by vedlo ke stejnému výsledku, protože všechny žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství by byly automaticky zamítnuty, aniž by prošly posouzením.

(90) Zatřetí, pokud jde o postup projednávání ve výborech, článek 3 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 37/2014 (35) stanoví, že Rada zůstává odpovědná za akty, pokud Komise přijala akt, byla již zahájena konzultace nebo Komise přijala návrh. V tomto případě žádná taková opatření nebyla přijata, pokud jde o provedení rozsudku před vstupem nařízení (EU) č. 37/2014 v platnost.

(91) Ohledně uložení konečných antidumpingových cel se zpětnou působností se odkazuje na úvahy uvedené výše v 62. až 69. bodě odůvodnění, které se těmito argumenty již podrobně zabývaly.

(92) Ohledně tvrzení o diskriminaci Komise podotýká, že vyvážející výrobci a někteří dovozci, kterých se současné nařízení dotýká, požívají vůči tomuto nařízení ze strany soudů Unie soudní ochranu. Další dovozci takové ochrany požívají ze stran vnitrostátních soudů, jejichž působnost je stanovena v oblasti běžného práva Unie.

(93) Tvrzení týkající se diskriminace je rovněž nepodložené. Dovozci, kteří dováželi zboží od společnosti Brosmann a dalších čtyř vyvážejících výrobců, se nacházejí v odlišné skutkové a právní situaci, neboť jejich vyvážející výrobci napadli sporné nařízení a neboť jim bylo vráceno clo, které zaplatili, a tudíž jsou chráněni ustanovením čl. 221 odst. 3 celního kodexu Společenství. Nikdo další dotčené nařízení nenapadl a nikomu dalšímu nebylo zaplacené clo vráceno. Komise zahájila přípravy na provedení ve vztahu k čínským a vietnamským vyvážejícím výrobcům společností Clark, Puma a Timberland; se všemi ostatními vyvážejícími výrobci z ČLR a Vietnamu, kteří nebyli zařazeni do vzorku, a jejich dovozci bude v pozdější fázi zacházeno stejně, a to v souladu s postupem stanoveným tímto nařízením.

(94) Federace FESI také tvrdila, že článek 14 základního nařízení nemůže sloužit jako právní základ a tím zasahovat do uplatňování článku 236 celního kodexu Společenství a že použití článku 236 celního kodexu Společenství je nezávislé na jakémkoliv rozhodnutí přijatém podle základního nařízení nebo povinnostmi Komise podle článku 266 SFEU.

(95) V této souvislosti federace FESI uvedla, že uplatnění článku 236 celního kodexu Společenství spadá do výlučné pravomoci vnitrostátních celních orgánů a že podle něj jsou tyto orgány povinny vrátit zaplacené clo, které nebylo ze zákona dlužné. Federace FESI dále tvrdila, že článek 236 celního kodexu Společenství nemůže podléhat článku 14 základního nařízení nebo mu být podřízený, protože oba jsou sekundární právní předpisy, a proto jeden nemůže mít přednost před druhým. Kromě toho se oblast působnosti článku 14 základního nařízení týká zvláštních ustanovení, která se vztahují na šetření a postupy podle základního nařízení, a nelze ji použít pro jakýkoli jiný právní nástroj, jako je například celní kodex Společenství.

(96) Komise poznamenává, že celní kodex Společenství se na uložení antidumpingových cel nevztahuje automaticky, ale pouze na základě odkazu v nařízení o uložení antidumpingového cla. Podle článku 14 základního nařízení může Komise rozhodnout neuplatňovat určitá ustanovení uvedeného kodexu, a místo toho vytvořit zvláštní pravidla. Vzhledem k tomu, že celní kodex Společenství se použije pouze na základě odkazu v prováděcích nařízeních Rady a Komise, nemá vůči článku 14 základního nařízení v hierarchii norem stejnou sílu, nýbrž je podřízený a může být prohlášen za nepoužitelný nebo použitelný jiným způsobem. Proto bylo i toto tvrzení zamítnuto.

Náležité odůvodnění

(97) Federace FESI dále tvrdila, že v rozporu s článkem 296 SFEU Komise neposkytla náležité odůvodnění a neuvedla právní základ, podle něhož bylo clo znovu uloženo se zpětnou působností, a proto bylo dovozcům dotčeným stávajícím provedením odepřeno vrácení cla.

(98) Uváděné chybějící náležité odůvodnění se týkalo zejména těchto otázek: i) neuvedení právního základu a odůvodnění umožňujících, aby Komise provedla příslušné rozsudky pouze částečně posouzením jen žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení, které podali vyvážející výrobci v případě, že žádosti o vrácení cla podali dovozci; ii) neuvedení právního základu pro opětovné otevření šetření a pro opětovné posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení tří dotčených čínských a vietnamských vyvážejících výrobců po pozbytí platnosti opatření v březnu 2011; iii) neuvedení právního základu pro vydání pokynu celním orgánům EU, aby nevracely antidumpingové clo, jež je předmětem soudního řízení; iv) neuvedení právního základu pro odchylku od zásady zákazu zpětné působnosti; v) chybějící odůvodnění týkající se použití vhodného právního nástroje pro posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství a individuální zacházení a pro navržení opětovného uložení antidumpingových cel; vi) chybějící odpovědi na právní argumenty předložené těmito stranami poté, co Komise dne 15. prosince 2015 a 6. a 16. června 2016 poskytla informace o posouzení žádostí dotčených čínských a vietnamských vyvážejících výrobců o zacházení jako v tržním hospodářství.

(99) Pokud jde o částečné provedení rozsudků, to, zda a v jaké míře mají orgány povinnost rozsudek provést, závisí na obsahu daného rozsudku. Konkrétně posouzení otázky, zda je možné potvrdit clo uvalené na dovoz, ke kterému došlo v době před vynesením rozsudku, či nikoliv, závisí na tom, zda se protiprávnost, kterou daný rozsudek konstatuje, dotýká zjištění učiněných ohledně dumpingu způsobujícího újmu jako takového, nebo pouze přesného stanovení celní sazby. V druhém případě – který je relevantní i v této věci – neexistuje pro vrácení plné výše cla důvod. Naopak stačí pouze určit správnou celní sazbu a vrátit případný rozdíl (přičemž by nebylo možné přistoupit ke zvýšení sazby, neboť ta část cla, která by představovala navýšení, by byla uvalením cla se zpětnou působností).

(100) Předchozí případy, v nichž ke zrušení aktů došlo a na které se zúčastněné strany odvolávají, se týkaly zjištění ohledně dumpingu, újmy a zájmu Unie (ať už ve vztahu ke zjištění určitých skutečností, ve vztahu k posouzení skutečností nebo ve vztahu k právu na obhajobu).

(101) V uvedených případech byly předmětné akty zrušeny buď částečně, nebo úplně.

(102) Soudy Unie přistupují k částečnému zrušení aktu v případě, že na základě skutečností uvedených ve spisu mohou samy dojít k závěru, že orgány měly přistoupit k určité úpravě nebo měly použít jiný způsob výpočtu, který by vedl k uvalení nižší celní sazby (avšak nezpochybnilo by to zjištění ohledně dumpingu, újmy a zájmu Unie). Clo (jeho nižší sazba) zůstává platné jak v době před zrušením aktu, tak v době po jeho zrušení (36). Za účelem zajištění souladu s rozsudkem orgány přepočítají clo a odpovídajícím způsobem změní nařízení, kterým se clo ukládá, a to jak do minulosti, tak do budoucnosti. Rovněž vnitrostátním celním orgánům vydají pokyn, aby rozdíl vrátily, byla-li v této souvislosti včas podána příslušná žádost (37).

(103) Soudy Unie přistupují k úplnému zrušení aktu v případě, že na základě skutečností uvedených ve spisu nemohou samy rozhodnout, zda měly orgány správně za to, že existoval dumping, újma a zájem Unie, neboť orgány musely část šetření provést znovu. Vzhledem k tomu, že soudy Unie nejsou k provádění šetření namísto Komise příslušné, přistoupily k úplnému zrušení nařízení, kterými byla uložena konečná cla. V důsledku toho orgány platným způsobem zjistily, zda byly tyto tři podmínky nezbytné pro uložení opatření skutečně naplněny, teprve v návaznosti na rozsudek, kterým byla cla zrušena. Je zakázáno uvalit konečná cla na dovoz, který proběhl v době předcházející platnému určení existence dumpingu, újmy a zájmu Unie, a to jak podle základního nařízení, tak podle antidumpingové dohody WTO. Z tohoto důvodu akty, jejichž přijetím orgány šetření uzavřely, uvalily konečná cla pouze do budoucnosti (38).

(104) Tento případ se od dřívějších případů (částečného nebo úplného) zrušení aktů liší v tom, že se netýká otázky samotné existence dumpingu, újmy a zájmu Unie, ale pouze stanovení příslušné celní sazby. Jádrem sporu tedy není samotný princip uvalení cla, ale pouze určení přesné výše (jinými slovy: modalita) cla. Přitom případná úprava může být pouze směrem dolů.

(105) Na rozdíl od dřívějších případů částečného zrušení aktu, o nichž bylo pojednáno výše ve 103. bodě odůvodnění, v tomto případě soud nebyl s to rozhodnout, zda má být clo uvaleno v nové (snížené) sazbě, neboť k tomuto rozhodnutí je nejprve třeba posoudit žádost o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení. Úkol posoudit žádost o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení je výsadou Komise. Soud tedy nemůže tuto část šetření provést namísto Komise, aniž by přitom překročil své pravomoci.

(106) Na rozdíl od dřívějších případů úplného zrušení aktu v tomto případě nebyla zrušena zjištění ohledně dumpingu, újmy, příčinné souvislosti a zájmu Unie. Dumping, újma, příčinná souvislost a zájem Unie byly tedy platně určeny již v okamžiku přijetí nařízení (ES) č. 1472/2006. Proto není důvod omezit opětovné uložení konečných antidumpingových cel na budoucnost.

(107) Toto nařízení se tedy žádným způsobem neodchyluje od rozhodovací praxe orgánů, i kdyby byla relevantní.

(108) Pokud jde o neuvedení právního základu pro opětovné otevření šetření, Komise se v této souvislosti odvolává na judikaturu zmíněnou výše v 15. bodě odůvodnění, podle níž Komise může přistoupit k obnově šetření k okamžiku, kdy nastala protiprávnost.

(109) Z judikatury vyplývá, že legálnost antidumpingového nařízení musí být posuzována ve světle objektivních norem práva Unie, nikoliv ve světle rozhodovací praxe, a to ani v případě, že taková praxe existuje (což není tento případ) (39). Skutečnost, že Komise v minulosti v některých případech postupovala odlišně, tedy nemůže vést ke vzniku legitimního očekávání. To platí tím spíše, že dřívější praxe, která byla v této souvislosti zmíněna, neodpovídá skutkové a právní situaci tohoto případu, přičemž rozdíly mohou být vysvětleny právě odlišnou skutkovou a právní situací tohoto případu.

(110) Tento případ se liší v následujících aspektech: protiprávnost, kterou Soudní dvůr zjistil, se nedotýká zjištění ohledně dumpingu, újmy a zájmu Unie, potažmo tedy principu uvalení cla, ale pouze příslušné celní sazby. V předešlých případech, kdy byl akt zrušen, na které se zúčastněné strany odvolávají, se naopak jednalo o samotná zjištění ohledně dumpingu, újmy a zájmu Unie. Orgány proto považovaly za vhodnější přijmout pro budoucnost nová opatření.

(111) V tomto případě konkrétně například nebylo vůbec nutné od zúčastněných stran požadovat dodatečné informace. Komise měla naopak posoudit informace, které jí byly již dříve předloženy, které však před přijetím nařízení (ES) č. 1472/2006 neposuzovala. Dřívější praxe týkající se jiných případů však v žádném případě neposkytuje přesnou a bezpodmínečnou záruku ve vztahu k tomuto případu.

(112) V neposlední řadě je třeba poznamenat, že všechny strany, proti nimž je řízení vedeno, tedy dotčení vyvážející výrobci, stejně jako strany řízení vedených před Soudním dvorem, a sdružení, které jednu z těchto stran zastupuje, byly informovány, a to cestou poskytnutí informací o relevantních skutečnostech, na jejichž základě Komise hodlá toto posouzení zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení přijmout. Jejich právo na obhajobu je tedy zachováno. V této souvislosti je zejména třeba poznamenat, že dovozci, kteří nejsou ve spojení, práva na obhajobu v rámci antidumpingového řízení nepožívají, jelikož tato řízení nejsou vedena proti nim (40).

(113) Pokud jde o údajnou odchylku od zásady zákazu zpětné působnosti, odkazuje se na 62. až 69. bod odůvodnění, které se touto věcí podrobně zabývají.

(114) Pokud jde o údajné uplatnění dvou různých právních režimů ve stávajícím provedení, odkazuje se na 87. až 90. bod odůvodnění, které se touto věcí podrobně zabývají.

(115) Závěrem, co se týká připomínek federace FESI po poskytnutí informací o posouzení žádostí dotčených čínských a vietnamských vyvážejících výrobců o zacházení jako v tržním hospodářství, ty byly v úplnosti řešeny Komisí ve stávajícím nařízení ve výše uvedeném 32. a 39. bodě odůvodnění.

Další procedurální otázky

(116) Federace FESI tvrdila, že vyvážejícím výrobcům dotčeným stávajícím provedením měla být přiznána stejná procesní práva jako práva přiznaná vyvážejícím výrobcům zařazeným do vzorku během původního šetření. Federace FESI zejména tvrdila, že čínští a vietnamští vyvážející výrobci nedostali příležitost doplnit své formuláře žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení prostřednictvím písemných upozornění na nedostatky a že byla provedena pouze analýza dokumentů, nikoliv inspekce na místě. Kromě toho federace FESI dodala, že Komise údajně nezajistila řádné doručení informací o posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení dotčeným vyvážejícím výrobcům.

(117) Federace FESI dále tvrdila, že vyvážejícím výrobcům dotčeným tímto provedením nebyly poskytnuty stejné procesní záruky jako záruky uplatňované ve standardních antidumpingových šetřeních, avšak byly uplatněny přísnější normy. Federace FESI tvrdila, že Komise údajně nevzala v úvahu časovou prodlevu mezi podáním žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení v původním šetření a posouzením těchto žádostí. Kromě toho měli vyvážející výrobci během původního šetření na vyplnění žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení pouze 15 dnů místo obvyklých 21 dnů.

(118) Federace FESI rovněž tvrdila, že Komise fakticky použila dostupné údaje ve smyslu čl. 18 odst. 1 základního nařízení, ale nejednala v souladu s procesními pravidly stanovenými v čl. 18 odst. 4 základního nařízení.

(119) Komise připomíná, že podle judikatury leží důkazní břemeno na výrobci, který o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení žádá, a to na základě ustanovení čl. 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení. Za tímto účelem čl. 2 odst. 7 písm. c) první pododstavec stanoví, že žádost podaná takovým výrobcem musí obsahovat dostatečné důkazy o tom, že výrobce působí v podmínkách tržního hospodářství, jak jsou vymezeny v daném ustanovení. Jak uvedl Soudní dvůr v rozsudcích ve věcech Brosmann a Aokang, orgány tedy nemají žádnou povinnost prokazovat, že výrobce podmínky stanovené pro přiznání tohoto statusu nesplňuje. Úkolem Komise je naopak posoudit, zda jsou důkazy, které dotčený výrobce předložil, dostatečné k prokázání toho, že kritéria stanovená v čl. 2 odst. 7 písm. c) prvním pododstavci základního nařízení jsou splněna, aby výrobci mohlo být přiznáno zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení (viz 32. bod odůvodnění). Právo na slyšení se týká příležitosti, jež je dána straně k tomu, aby vyjádřila své názory, a Komisi, aby tyto názory zohlednila.

(120) V tomto ohledu je třeba připomenout, že Komise nemá povinnost vyžádat si od vyvážejících výrobců doplnění jejich žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení. Jak je uvedeno v předchozím bodě odůvodnění, Komise může založit své posouzení na informacích poskytnutých vyvážejícím výrobcem. V každém případě však dotčení vyvážející výrobci Komisí provedené posouzení jejich žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení nezpochybnili a nespecifikovali dokumenty či osoby, na které se nadále nemohou odvolat. Toto tvrzení je tedy natolik abstraktní, že Komise nemůže tyto obtíže při posuzování žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení brát v úvahu. Vzhledem k tomu, že se uvedený argument zakládá na spekulacích a není podložen přesnými údaji o tom, které dokumenty a osoby již nejsou k dispozici a jak jsou tyto dokumenty a osoby pro posouzení žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení relevantní, musí být tento argument odmítnut.

(121) Pokud jde o čl. 18 odst. 1 základního nařízení, Komise v tomto případě informace poskytnuté dotčenými vyvážejícími výrobci přijala, neodmítla tyto informace a založila na nich své posouzení. Komise proto článek 18 nepoužila. Z toho vyplývá, že nebylo zapotřebí postupovat podle čl. 18 odst. 4 základního nařízení. Postup podle čl. 18 odst. 4 se uplatní tehdy, když má Komise v úmyslu některé informace, jež zúčastněné strany poskytly, odmítnout a použít místo nich dostupné údaje.

Zjevné chyby v posouzení žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení

i) Posouzení žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství

(122) Pokud jde o první kritérium, federace FESI zpochybnila posouzení Komise ohledně žádostí dotčených čínských a vietnamských dodavatelů o zacházení jako v tržním hospodářství. Federace FESI požádala Komisi, aby jí poskytla podrobnější informace, na jejichž základě byl učiněn závěr, že obchodní rozhodnutí tří čínských a vietnamských dodavatelů nejsou přijímána na základě tržních signálů bez zásadních zásahů státu. V tomto ohledu federace FESI připomněla, že v souladu s prvním kritériem uvedeným v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení je zapotřebí, aby zásahy státu překračovaly rámec pouhého vlivu.

(123) Pokud jde o druhé kritérium, federace FESI podotkla, že nebyla s to pochopit základní důvody pro zamítnutí žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství vzhledem k vágnosti posouzení Komise.

(124) Pokud jde o třetí kritérium, federace FESI s odkazem na rozsudek Soudního dvora ve věci Xinyi OV v. Komise, T-586/14, tvrdila, že daňové pobídky nebo preferenční daňové režimy nebyly důkazem zkreslení nebo netržního hospodářského chování.

(125) Na tomto základě strany tvrdily, že se Komise dopustila zjevné chyby při použití čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení a že ani neposkytla dostatečné odůvodnění pro zamítnutí žádostí vyvážejících výrobců o zacházení jako v tržním hospodářství.

(126) Pokud jde o žádost o podrobnější informace obsažené v žádostech o zacházení jako v tržním hospodářství/individuální zacházení tří čínských a vietnamských dodavatelů, na jejichž základě Komise zamítla první kritérium, se poukazuje na skutečnost, že tyto informace byly Komisi poskytnuty jako důvěrné, jelikož obsahovaly obchodní tajemství. Zúčastněným stranám tudíž nebylo možné poskytnout tyto informace jako takové, nýbrž pouze jejich shrnutí, které nemá důvěrnou povahu.

(127) Pokud jde o třetí kritérium, Komise potvrzuje, že daňové pobídky nebo preferenční daňové režimy (pokud existují) nebyly považovány za důvod k zamítnutí zacházení jako v tržním hospodářství.

(128) Pokud jde o druhé kritérium, v čl. 2 odst. 7 písm. c) základního nařízení je jasně stanoveno, že společnosti musí vést jednoznačné účetnictví prověřené nezávislými auditory v souladu s mezinárodními účetními standardy a používané ve všech oblastech. Žádný z dotčených čínských a vietnamských dodavatelů tyto požadavky nesplnil. Jak je uvedeno ve 35. bodě odůvodnění, ke zjištěným nedostatkům patřily absence účetnictví prověřeného auditory nebo výroků auditora, závažné problémy, na něž auditoři upozornili ve svých výrocích (například nesoulad s mezinárodními účetními standardy), a rozpory mezi některými prohlášeními o půjčkách uvedenými ve formuláři žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství a účetními závěrkami.

(129) Všechna tvrzení federace FESI byla tudíž zamítnuta a zjištění uvedená ve 32. až 39. bodě odůvodnění byla potvrzena.

ii) Posouzení individuálního zacházení

(130) Federace FESI nejprve tvrdila s odkazem na druhé kritérium pro individuální zacházení, že Komise neprokázala, že prodej na vývoz nebyl svobodně určován, a že bylo úkolem Komise stanovit, zda a jak byly vývozní ceny ovlivněny v důsledku zásahů státu.

(131) Dále federace FESI namítala, že zjištění, že prodej na vývoz nebyl svobodně určován, odporuje zjištěním původního šetření týkajícím se prodeje prostřednictvím výrobců původního zařízení, kde bylo zjištěno, že dovozci, jako je Puma a Timberland, prováděli při nákupu od svých dodavatelů vlastní výzkum a vývoj a sami si opatřovali suroviny (41). Na tomto základě federace FESI tvrdila, že společnosti Puma a Timberland měly nad výrobním procesem a specifikacemi významnou kontrolu, a proto neexistuje žádná možnost zásahů státu.

(132) Jak již bylo uvedeno ve 41. bodě odůvodnění výše, důkazní břemeno nese výrobce, který žádá o individuální zacházení. Jak je také vysvětleno ve 46. bodě odůvodnění, vyvážející výrobci neprokázali, že obchodní rozhodnutí byla přijímána bez zásahů státu. Rovněž je třeba poznamenat, že druhé kritérium pro individuální zacházení neodkazuje pouze na vývozní ceny, ale obecně na prodej na vývoz, včetně vývozních cen a množství a dalších prodejních a dodacích podmínek, které by měly být určovány svobodně bez zásahů státu.

(133) Na podporu svého tvrzení, že vývozní ceny byly svobodně určovány, federace FESI poukazovala na 269. bod odůvodnění nařízení (ES) č. 553/2006 (prozatímní nařízení). Nicméně tento bod odůvodnění se zabýval cenami dovozců v Unii při dalším prodeji, a proto jej nelze považovat za vhodný základ pro stanovení spolehlivosti vývozních cen vyvážejících výrobců. Také odkaz na 132. bod odůvodnění prozatímního nařízení a 135. bod odůvodnění nařízení (ES) č. 1472/2006 (sporné nařízení) se týká úprav běžné hodnoty při jejím srovnání s vývozní cenou a neumožňuje vyvodit žádné závěry ohledně toho, zda je prodej vietnamských společností na vývoz určován svobodně.

(134) Kromě toho federace FESI tvrdila, že Komise také nevysvětlila, jak dospěla k závěru, že existuje riziko obcházení antidumpingových opatření, pokud by dotčeným vyvážejícím výrobcům byla přiznána individuální celní sazba, která by však byla původním účelem těchto kritérií pro individuální zacházení.

(135) Co se týče rizika obcházení, to je pouze jedno z pěti kritérií uvedených v čl. 9 odst. 5 základního nařízení ve znění před jeho změnou. Podle tohoto článku by měli vyvážející výrobci prokázat splnění všech pěti kritérií. Z tohoto důvodu nesplnění jednoho nebo více kritérií stačí k zamítnutí žádosti o individuální zacházení, aniž by bylo nutné zkoumat, zda byla splněna ostatní kritéria.

E. ZÁVĚRY

(136) S přihlédnutím ke vzneseným připomínkám a na základě jejich analýzy byl učiněn závěr, že v případě společnosti General Footwear Ltd by mělo být opětovně uloženo zbytkové antidumpingové clo použitelné pro Čínu, tj. 16,5 %, a v případě společností Diamond Vietnam Co Ltd a Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd („Ty Hung Co Ltd“) by mělo být opětovně uloženo zbytkové antidumpingové clo použitelné pro Vietnam, tj. 10 %, a to za dobu použitelnosti sporného nařízení.

(137) Toto nařízení je v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 15 odst. 1 nařízení (EU) 2016/1036,

PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:

Článek 1

1. Ukládá se konečné antidumpingové clo na dovoz obuvi se svrškem z usně nebo z kompozitní usně, kromě sportovní obuvi, obuvi, která se vyrábí speciální technologií, pantoflí a ostatní domácí obuvi a obuvi s ochrannou špičkou, pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a vyráběné vyvážejícími výrobci uvedenými v čl. 1 odst. 3 níže, kódů KN: 6403 20 00, ex 6403 30 00 (42), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 a ex 6405 10 00 (43), který se uskutečnil v době použitelnosti nařízení (ES) č. 1472/2006 a prováděcího nařízení Rady (EU) č. 1294/2009. Kódy TARIC jsou uvedeny v příloze tohoto nařízení.

2. Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:

— „sportovní obuví“ se rozumí obuv ve smyslu poznámky k položkám 1 ke kapitole 64 přílohy I nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 (44),

— „obuví, která se vyrábí speciální technologií,“ se rozumí obuv, jejíž cena CIF za jeden pár činí nejméně 7,5 EUR, určená pro sportovní použití, s jednoduchou nebo vícevrstvou litou podešví, bez vstřikování, vyráběná ze syntetických materiálů speciálně určených k tlumení nárazů způsobených vertikálními nebo laterálními pohyby, a s technickými prvky, například hermeticky uzavřenými polštářky naplněnými plynem nebo kapalinou, mechanickými komponenty, které tlumí nebo neutralizují nárazy, nebo materiálů jako například polymery s nízkou hustotou, kódů KN ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98,

— „obuví s ochrannou špičkou“ se rozumí obuv mající ochranou špičku a odolnost proti nárazu alespoň 100 joulů (45) kódů KN: ex 6403 30 00 (46), ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 a ex 6405 10 00,

— „pantoflemi a ostatní domácí obuví“ se rozumí obuv kódu KN ex 6405 10 00.

3. Sazba konečného antidumpingového cla, která se použije na čistou cenu s dodáním na hranice Unie před proclením, pro výrobky popsané v odstavci 1 a vyrobené níže uvedenými vyvážejícími výrobci činí:

Země Společnost Antidumpingové clo Doplňkový kód TARIC ČLR General Footwear Ltd 16,5 % A999 Vietnam Ty Hung Footgearmex/Footwear Co. Ltd 10 % Diamond Vietnam Co. Ltd

Článek 2

Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla podle nařízení Komise (ES) č. 553/2006 ze dne 27. března 2006 se vyberou s konečnou platností. Zajištěné částky, které převyšují konečnou sazbu antidumpingových cel, se uvolňují.

Článek 3

Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne 28. září 2016. Za Komisi předseda Jean-Claude JUNCKER

(1) Úř. věst. L 176, 30.6.2016, s. 21.

(2) Nařízení Komise (ES) č. 553/2006, kterým se ukládá prozatímní antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu (Úř. věst. L 98, 6.4.2006, s. 3).

(3) Nařízení Rady (ES) č. 1472/2006 ze dne 5. října 2006 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 275, 6.10.2006, s. 1).

(4) Nařízení Rady (ES) č. 388/2008 ze dne 29. dubna 2008, kterým se rozšiřují konečná antidumpingová opatření uložená nařízením (ES) č. 1472/2006 na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky na dovoz téhož výrobku zasílaného ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao (Úř. věst. L 117, 1.5.2008, s. 1).

(5) Úř. věst. C 251, 3.10.2008, s. 21.

(6) Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 1294/2009 ze dne 22. prosince 2009 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a Čínské lidové republiky rozšířeného na dovoz některé obuvi se svrškem z usně zasílané ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao bez ohledu na to, zda je u něj deklarován původ ze zvláštní administrativní oblasti ČLR Macao, na základě přezkumu před pozbytím platnosti podle čl. 11 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 (Úř. věst. L 352, 30.12.2009, s. 1).

(7) Úř. věst. C 295, 11.10.2013, s. 6.

(8) Prováděcí rozhodnutí Rady 2014/149/EU ze dne 18. března 2014 o odmítnutí návrhu prováděcího nařízení o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd a o konečném výběru jim uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 82, 20.3.2014, s. 27).

(9) Nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1).

(10) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 ze dne 9. října 2013, kterým se stanoví celní kodex Unie (Úř. věst. L 269, 10.10.2013, s. 1), jež nahrazuje celní kodex Společenství, vstoupilo v platnost dne 1. května 2016.) Podstatná ustanovení týkající se tohoto případu zůstala stejná.

(11) Nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 56, 6.3.1996, s. 1).

(12) Spojené věci Asteris AE a další a Řecká republika v. Komise, 97, 193, 99 a 215/86, Sb. rozh. 1988, s. 2181, body 27 a 28.

(13) Věc Španělsko v. Komise, C-415/96, Sb. rozh. 1998, s. I-6993, bod 31; věc Industrie des Poudres Sphériques v. Rada, C-458/98 P, Sb. rozh. 2000, s. I-8147, body 80 až 85; věc Alitalia v. Komise, T-301/01, Sb. rozh. 2008, s. II-1753, body 99 a 142; spojené věci Région Nord-Pas de Calais v. Komise, T-267/08 a T-279/08, Sb. rozh. 2011, s. II-1999, bod 83.

(14) Věc C-415/96 (viz poznámka pod čarou 13) a věc C-458/98 P (viz poznámka pod čarou 13).

(15) Nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 51).

(16) Nařízení (ES) č. 1225/2009 bylo následně změněno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 765/2012 ze dne 13. června 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 237, 3.9.2012, s. 1–2). Podle článku 2 nařízení (EU) č. 765/2012 se změny zavedené uvedeným pozměňujícím nařízením použijí pouze na šetření zahájená po vstupu uvedeného nařízení v platnost. Současné šetření však bylo zahájeno dne 7. července 2005 (Úř. věst. C 166, 7.7.2005, s. 14).

(17) Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1395 ze dne 18. srpna 2016 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Buckinghan Shoe Mfg Co., Ltd, Buildyet Shoes Mfg., DongGuan Elegant Top Shoes Co. Ltd, Dongguan Stella Footwear Co Ltd, Dongguan Taiway Sports Goods Limited, Foshan City Nanhai Qun Rui Footwear Co., Jianle Footwear Industrial, Sihui Kingo Rubber Shoes Factory, Synfort Shoes Co. Ltd, Taicang Kotoni Shoes Co. Ltd, Wei Hao Shoe Co. Ltd, Wei Hua Shoe Co. Ltd a Win Profile Industries Ltd, o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. L 225, 19.8.2016, s. 52).

(18) Prováděcí nařízení Komise (EU) 2016/1647 ze dne 13. září 2016 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Vietnamu a vyráběné společnostmi Best Royal Co. Ltd, Lac Cuong Footwear Co., Ltd, Lac Ty Co., Ltd, Saoviet Joint Stock Company (Megastar Joint Stock Company), VMC Royal Co Ltd, společností Freetrend Industrial Ltd a její společnost ve spojení Freetrend Industrial A (Vietnam) Co, Ltd a dále společnostmi Fulgent Sun Footwear Co., Ltd, General Shoes Ltd, Golden Star Co, Ltd, Golden Top Company Co., Ltd, Kingmaker Footwear Co. Ltd, Tripos Enterprise Inc., Vietnam Shoe Majesty Co., Ltd, o konečném výběru uloženého prozatímního cla a o provedení rozsudku Soudního dvora ve spojených věcech C-659/13 a C-34/14 (Úř. věst. L 245, 14.9.2016, s. 16).

(19) Věc Industrie des Poudres Sphériques v. Rada, C-458/98 P, Sb. rozh. 2000, s. I-8147.

(20) Připomínky federace FESI byly podány rovněž jménem společností Puma SE a Timberland Europe BV.

(21) Společnosti Wolverine Europe BV, Wolverine Europe Limited a Damco Netherlands BV neposkytly žádné vlastní konkrétní připomínky k obecnému informačnímu dokumentu a jednoduše odkázaly na připomínky federace FESI ze dne 11. srpna.

(22) Věc Licata v. Hospodářský a sociální výbor, 270/84, Recueil 1986, s. 2305, bod 31; věc Butterfly Music v. CEDEM, C-60/98, Recueil 1999, s. 1-3939, bod 24; věc Bundesknappschaft v. Brock, 68/69, Recueil 1970, s. 171, bod 6; věc Westzucker GmbH v. Einfuhr und Vorratsstelle für Zucker, 1/73, Recueil 1973, s. 723, bod 5; věc SOPAD v. FORMA a.o., 143/73, Recueil 1973, s. 1433, bod 8; věc Bauche, 96/77, Recueil 1978, s. 383, bod 48; věc Koninklijke Scholten-Honig NV v. Floofdproduktschaap voor Akkerbouwprodukten, 125/77, Recueil 1978, s. 1991, bod 37; věc Ρ v. Komise, 40/79, Recueil 1981, s. 361, bod 12; věc Řecko v. Komise, T-404/05, Sb. rozh. 2008, s. II-272, bod 77; věc Komise v. Freistaat Sachsen, C-334/07 Ρ, Sb. rozh. 2008, s. 1-9465, bod 53.

(23) Věc Ferrière Nord v. Komise, T-176/01, Sb. rozh. 2004, s. II–3931, bod 139; věc Komise v. Freistaat Sachsen, C-334/07 Ρ (viz poznámka pod čarou 22).

(24) Úř. věst. C 166, 7.7.2005, s. 14.

(25) Věc Španělsko v. Komise, C-169/95, Recueil 1997, s. I-135, bod 51 až 54; spojené věci P&O European Ferries (Vizcaya) SA v. Komise, T-116/01 a T-118/01, Recueil 2003, s. II-2957, bod 205.

(26) Věc GruSa Fleisch v. Hauptzollamt Hamburg-Jonas, C-34/92, Recueil 1993, s. I–4147, bod 22. Stejné nebo podobné znění lze nalézt například ve spojených věcech Meridionale Industria Salumi α.δ., 212 až 217/80, Recueil 1981, s. 2735, body 9 a 10; věc Bout, 21/81, Recueil 1982, s. 381, bod 13; věc Eyckeler & Malt v. Komise, T-42/96, Recueil 1998, s. II–401, body 53 a 55 až 56; věc Euroagri v. Komise, T-180/01, Sb. rozh. 2004, s. II-369, body 36 a 37.

(27) Věc Società agricola fattoria alimentare (SAFA), C-337/88, Recueil 1990, s. I-1, bod 13.

(28) Věc Edeka v. Německo, 245/81, Recueil 1982, s. 2746, bod 27.

(29) Věc Shanghai Excell M&E Enterprise a Shanghai Adeptech Precision v. Rada, T-299/05, Sb. rozh. 2009, s. II-565, body 116 až 146.

(30) Věc Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd v. Rada, C-141/08 P, Sb. rozh. 2009, s. I-9147, bod 94 a následující.

(31) Viz poznámka pod čarou 11.

(32) Úř. věst. L 343, 22.12.2009, s. 51.

(33) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1168/2012 ze dne 12. prosince 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (Úř. věst. L 344, 14.12.2012, s. 1).

(34) Nařízení Rady (ES) č. 1515/2001 ze dne 23. července 2001 o opatřeních, která může Společenství přijmout na základě zprávy přijaté orgánem WTO pro řešení sporů o antidumpingových a antisubvenčních opatřeních (Úř. věst. L 201, 26.7.2001, s. 10), 6. bod odůvodnění.

(35) Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 37/2014 ze dne 15. ledna 2014, kterým se mění některá nařízení týkající se společné obchodní politiky, pokud jde o postupy přijímání určitých opatření (Úř. věst. L 18, 21.1.2014, s. 1).

(36) Viz například věc Huvis v. Rada, T-221/05, Sb. rozh. 2008, s. II-124 a věc Interpipe Nikopolsky v. Rada, T-249/06, Sb. rozh. 2009, s. II-303. Pro úplnost je vhodné uvést následující vysvětlení: Ve věci ENRC v. Rada, T-107/08, Tribunál rozhodl, že v daném případě se o dumping nejednalo, nebo přinejmenším že zjištěné dumpingové rozpětí by bylo nižší než to, které bylo ve sporném nařízení vypočteno, a proto sporné nařízení Rady zcela zrušil (věc ENRC v. Rada, T-107/08, Sb. rozh. 2011, s. II-8051, body 67 až 70). Když Komise uplatnila metodu, kterou Tribunál stanovil, ukázalo se, že se o dumping nejednalo a že k žádné újmě nedošlo. Komise proto od formální obnovy šetření upustila. V rozsudku Soudního dvora ve věci Ikea, C-351/04 (věc Ikea, C-351/04, Sb. rozh. 2007, s. I-7723), Soudní dvůr prohlásil nařízení Rady za částečně neplatné, a to konkrétně v rozsahu, v němž bylo clo vypočteno na základě použití techniky tzv. „nulování“. Orgány již dříve provedly nový výpočet celní sazby bez využití techniky nulování, a to v návaznosti na vynesení rozhodnutí odvolacího orgánu WTO, přičemž zjistily, že k dumpingu nedošlo, a z tohoto důvodu šetření ukončily, aniž uložily opatření (tedy prakticky uvalily nové clo v nulové výši) (nařízení Rady (ES) č. 160/2002 ze dne 28. ledna 2002, kterým se mění nařízení (ES) č. 2398/97 o uložení konečného antidumpingového cla na dovoz bavlněného ložního prádla pocházejícího z Egypta, Indie a Pákistánu a zastavuje řízení s ohledem na dovoz pocházející z Pákistánu (Úř. věst. L 26, 30.1.2002, s. 1). Ve věci Zheijiang Xinan Chemical Group v. Rada, T-498/04 (věc Zheijiang Xinan Chemical Group v. Rada, T-498/04, Sb. rozh. 2009, s. I-1969), Rada podala odvolání. Účinnost zrušení aktu tedy nastala teprve ke dni, kdy Soudní dvůr vynesl rozsudek o odvolání (věc Rada v. Zheijiang Xinan Chemical Group, C-337/09 P, Sb. rozh. 2012, s. I-471), tedy dne 19. července 2012. V tomto rozsudku Tribunál konstatoval – a Soudní dvůr tento závěr potvrdil – že Komise a Rada byly povinny zacházení jako v tržním hospodářství žalobkyni, která byla jedinou čínskou společností, která dotčený výrobek v období šetření vyvážela, přiznat. V uvedeném případě – na rozdíl od tohoto případu – však Komise a Rada analýzu žádosti o zacházení jako v tržním hospodářství provedly a odmítly ji jako neopodstatněnou. Soudy Unie rozhodly – na rozdíl od názoru vyjádřeného Komisí a Radou – že žádost ve skutečnosti opodstatněná je, a běžná hodnota proto měla být vypočtena na základě údajů, které předložila společnost Zheijiang Xinan Chemical Group. Za normálních okolností by Komise řízení obnovila, aby Radě navrhla uložení cla do budoucnosti. V daném případě se však Komise (rozhodnutí Komise 2009/383/ES ze dne 14. května 2009, kterým se pozastavuje konečné antidumpingové clo uložené nařízením Rady (ES) č. 1683/2004 z dovozu glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 120, 15.5.2009, s. 20) a Rada (prováděcí nařízení Rady (EU) č. 126/2010 ze dne 11. února 2010, kterým se prodlužuje pozastavení konečného antidumpingového cla uloženého nařízením (ES) č. 1683/2004 z dovozu glyfosátu pocházejícího z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 40, 13.2.2010, s. 1) v letech 2009 a 2010 rozhodly pozastavit antidumpingové clo na dobu do konce jeho použitelnosti, tj. 30. září 2010, jelikož považovaly obnovení újmy za nepravděpodobné, a to z důvodu vysoké úrovně zisku výrobního odvětví Unie. Z tohoto důvodu nebylo třeba řízení za účelem uvalení cla v budoucích případech obnovovat. V daném případě rovněž nebyl žádný prostor pro obnovu řízení za účelem opětovného uvalení cla s účinkem do minulosti: na rozdíl od tohoto případu nedošlo k výběru vzorku. Společnost Zheijiang Xinan Chemical Group byla skutečně jediným vyvážejícím výrobcem, který v období šetření prodával na trh Unie. Vzhledem k tomu, že Komise a Rada byly povinny společnosti Zheijiang Xinan Chemical Group přiznat zacházení jako v tržním hospodářství, soudy Unie zjištění dumpingu zrušily. Věc JSC Kirovo-Chepetsky v. Rada, T-348/05 (věc JSC Kirovo-Chepetsky v. Rada, T-348/05, Sb. rozh. 2008, s. II-159), je velmi specifickým případem. Komise na základě žádosti výrobního odvětví Unie zahájila částečný prozatímní přezkum a při té příležitosti rozšířila rozsah dotčených produktů zařazením jednoho odlišného výrobku. Tribunál rozhodl, že tímto způsobem nelze postupovat, ale že je třeba ve vztahu k výrobku, který byl přidán, zahájit zvláštní šetření. S ohledem na obecnou zásadu práva Unie res iudicata nebyl orgánům ponechán žádný prostor pro to, aby částečný prozatímní přezkum v návaznosti na zrušení obnovily.

(37) Viz například nařízení Rady (ES) č. 412/2009 ze dne 18. května 2009, kterým se mění nařízení (ES) č. 428/2005 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Čínské lidové republiky a Saúdské Arábie, změně nařízení (ES) č. 2852/2000 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu polyesterových střižových vláken pocházejících z Korejské republiky a o zastavení antidumpingového řízení týkajícího se dovozů pocházejících z Tchaj-wanu (Úř. věst. L 125, 21.5.2009, s. 1) (soulad s věcí Huvis); prováděcí nařízení Rady (EU) č. 540/2012 ze dne 21. června 2012, kterým se mění nařízení Rady (ES) č. 954/2006, kterým se ukládá konečné antidumpingové clo z dovozu určitých bezešvých trubek a dutých profilů ze železa nebo oceli, pocházejících z Chorvatska, Rumunska, Ruska a Ukrajiny (Úř. věst. L 165, 26.6.2012, s. 1) (soulad s věcí Interpipe Nikopolsky).

(38) Viz například věc Gruenwald Logistik Services, C-338/10, Sb. rozh. 2012, s. I-158 a opětovné uvalení cel prostřednictvím prováděcího nařízení Rady (EU) č. 158/2013 ze dne 18. února 2013 o opětovném uložení konečného antidumpingového cla na dovoz některých upravených nebo konzervovaných citrusových plodů (mandarinek atd.) pocházejících z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 49, 22.2.2013, s. 29). Rovněž viz následující příklady: ve věci Dow v. Rada, T-158/10, Tribunál rozhodl, že trvání dumpingu bylo nepravděpodobné (věc Dow v. Rada, T-158/10, Sb. rozh. 2012, s. II-218, body 47 a 59). Ve věci Aluminium Silicon Mill Products v. Rada, T-107/04, Tribunál rozhodl, že mezi dumpingem a způsobenou újmou neexistovala žádná příčinná souvislost (věc Aluminium Silicon Mill Products v. Rada, T-107/04, Sb. rozh. 2007, s. II-669, bod 116). V souladu s obecnou zásadou práva Unie res iudicata jsou Komise a Rada vázány nálezy soudů Unie, jestliže tyto soudy mohou na základě podkladů, které jim byly předloženy, učinit konečný závěr ohledně dumpingu, újmy, příčinné souvislosti a zájmu Unie. Komise a Rada se tedy od nálezů soudů Unie nemohou odchýlit. V takových případech je šetření ukončeno na základě rozsudku soudů Unie, v němž je učiněn konečný závěr, že stížnost výrobního odvětví Unie nemá oporu v právu. Na základě těchto dvou rozsudků tedy Komisi ani Radě nebyl ponechán žádný prostor pro to, aby šetření obnovila, což bylo důvodem, proč nebyly v návaznosti na tyto rozsudky podniknuty žádné další kroky.

(39) Věc Todaro, C-138/09, Sb. rozh. 2010, s. I-4561.

(40) Věc Nölle v. Rada a Komise, T-167/94, Recueil 1995, s. II-2589, body 62 a 63.

(41) Nařízení (ES) č. 553/2006 (viz poznámka pod čarou 2).

(42) Na základě nařízení Komise (ES) č. 1549/2006 ze dne 17. října 2006, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 301, 31.10.2006, s. 1), byl tento kód KN dne 1. ledna 2007 nahrazen kódy KN ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 a ex 6403 99 05.

(43) Podle definice uvedené v nařízení Komise (ES) č. 1719/2005 ze dne 27. října 2005, kterým se mění příloha I nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 286, 28.10.2005, s. 1). Rozsah definice výrobku je určen popisem výrobku v čl. 1 odst. 1 a současně popisem výrobku podle příslušných kódů KN.

(44) Nařízení (ES) č. 1719/2005 (viz poznámka pod čarou 45).

(45) Odolnost proti nárazu se měří podle evropských norem EN 345 nebo EN 346.

(46) Na základě nařízení (ES) č. 1549/2006 (viz poznámka pod čarou 44) byl tento kód KN dne 1. ledna 2007 nahrazen kódy KN ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 a ex 6403 99 05.