PŘÍLOHA

POKYNY K ZÁSADĚ „ENERGETICKÁ ÚČINNOST V PRVNÍ ŘADĚ“

1. ÚVOD

Tyto pokyny vysvětlují způsoby uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“. Dodržování těchto pokynů automaticky neznamená, že jsou splněny jakékoliv zákonné požadavky.

Pokyny se zaměřují především na tvůrce politik a regulační orgány na evropské, vnitrostátní a místní úrovni a do určité míry na účastníky trhu a investory, kteří rozhodují o udržitelných a účinných opatřeních.

Tyto pokyny vycházejí z Komisí zadané studie „Analysis to support the implementation of the Energy Efficiency First principle in decision-making“ (Analýza na podporu provádění zásady „energetická účinnost v první řadě“ v procesu rozhodování) (1) a dodatečného výzkumu zaměřeného na zvýšení funkčnosti této zásady, zejména z předběžných zjištění projektů ENEFIRST (2) a sEEnergies (3) v rámci programu Horizont 2020. V návaznosti na přístup uplatněný v podpůrné studii je cílem pokynů poskytnout bližší představu o opatřeních, která mají přijímat tvůrci politik a regulační orgány v rámci rozhodovacího procesu při uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ (viz obrázek č. 1). Poslední oddíl poskytuje další informace o oblastech, na které je třeba se zaměřit, a příklady uplatnění této zásady v kontextu různých odvětví.

Obrázek 1 Fáze, kroky a akce, které mají tvůrci politik a regulační orgány zohlednit při uplatňování zásady energetická účinnost v první řadě



Zdroj: Evropská komise na základě studie Ecorys.

2. DEFINICE A UPLATNOVANI NA UROVNI EU

2.1. Definice zásady „energetická účinnost v první řadě“ na úrovni EU

Zásada „energetická účinnost v první řadě“ byla na úrovni EU uznána jako hlavní zásada v oblasti energetické účinnosti, jednoho z pěti pilířů energetické unie, přijetím sdělení o energetické unii v únoru 2015 (COM(2015) 80). V důsledku toho, a rovněž na základě silné podpory této zásady ze strany Evropského parlamentu, byla zakotvena v nařízení o správě energetické unie a opatření v oblasti klimatu (nařízení (EU) 2018/1999) a ve směrnici o energetické účinnosti (směrnice (EU) 2018/2002) (EED).

Nařízení o správě energetické unie je prvním právním aktem, který tuto zásadu definuje a požaduje její uplatňování na úrovni EU. V čl. 2 odst. 18 tak stojí:

„‚energetickou účinností v první řadě‘ [se rozumí] v energetickém plánování a v politických a investičních rozhodnutích co největší zohledňování alternativních nákladově efektivních opatření v oblasti energetické účinnosti s cílem zefektivnit poptávku po energii a zásobování energií, zejména prostřednictvím nákladově efektivních úspor energie v konečné spotřebě, iniciativ zaměřených na snížení poptávky a účinnější přeměny, přenosu a distribuce energie, při současném dosahování cílů oněch rozhodnutí;“

V 64. bodě odůvodnění se dále vysvětluje, co znamená uplatňování dané zásady:

„Členské státy by měly uplatňovat zásadu „energetická účinnost v první řadě“, která znamená zvažovat vždy před přijetím rozhodnutí týkajícího se energetického plánování, politiky a investic , zda by nebylo možno předpokládaná plánovací, politická a investiční opatření plně nebo zčásti nahradit nákladově efektivními a technicky, ekonomicky a environmentálně výhodnými alternativními opatřeními energetické účinnosti, přičemž by se stále dařilo dosahovat cílů příslušných rozhodnutí. To zahrnuje zejména pojímání energetické účinnosti jako zásadního prvku a klíčového hlediska při budoucích investičních rozhodnutích ve věci energetické infrastruktury v Unii. Tyto nákladově efektivní alternativy zahrnují opatření s cílem učinit poptávku po energii a dodávku energií efektivnější, zejména úsporami energie v konečné spotřebě díky nákladově efektivnímu využívání energie, iniciativami týkajícími se reakce na straně poptávky a účinnější přeměnou, přenosem a distribucí energie. Členské státy by také měly podporovat šíření této zásady na regionální a místní úrovni státní správy a také v soukromém sektoru.“

Některá další vysvětlení toho, jak by měla být zásada dodržována, byla zahrnuta do změny směrnice o energetické účinnosti z roku 2018, jejíž 2. bod odůvodnění zní:

„Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/27/EU představuje prvek pokroku směrem k energetické unii, v jejímž rámci má být energetická účinnost považována za samostatný zdroj energie. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by měla být zohledněna při stanovování nových pravidel pro stranu nabídky a jiné oblasti politiky. Komise by měla zajistit, aby energetická účinnost a reakce na straně poptávky mohly soutěžit za rovných podmínek s výrobní kapacitou. Energetickou účinnost je třeba zohlednit při přijímání všech rozhodnutí o plánování energetických soustav nebo o financování. Opatření ke zvýšení energetické účinnosti musí být realizována pokaždé, když jsou nákladově efektivnější než rovnocenná řešení na straně nabídky. To by mělo pomoci využívat četných výhod energetické účinnosti pro Unii, zejména pro občany a podniky.“

I když je definice zvolená pro právní předpisy Unie jednou z mnoha a další definice lze nalézt v literatuře (4), důležité je, že nehledě na přesnou definici je výchozí myšlenkou upřednostňování energetické účinnosti.

2.2. Uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ na úrovni EU

Kromě konkrétních opatření a cílů stanoví směrnice o energetické účinnosti také specifické požadavky na posuzování energeticky účinných řešení v určitých souvislostech, čímž již předjímá konkrétní způsoby uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“. Například článek 6 požaduje, aby členské státy zohledňovaly vysokou energetickou účinnost při nákupu výrobků, budov a služeb. Stejně tak článek 19 požaduje, aby členské státy odstranily regulatorní a neregulatorní překážky veřejného nákupu i postupy pro sestavování ročního rozpočtu a účetní postupy, které odrazují veřejné orgány od toho, aby při přijímání investičních rozhodnutí braly energetickou účinnost v potaz (5). Za tímto účelem článek 19 stanoví, jaká opatření mohou členské státy brát při odstraňování překážek v potaz – například ustanovení právních předpisů nebo změny právního rámce, zjednodušené administrativní postupy nebo podpůrná opatření, jako jsou pokyny a technická pomoc, rovněž zvyšování povědomí a pobídky.

Článek 14 dále požaduje, aby členské státy určily nejefektivnější řešení z hlediska zdrojů a nákladů za účelem naplnění potřeb v oblasti dodávek tepla a chlazení, a aby při posuzování nákladů a přínosů nových a podstatně renovovaných výrobních zařízení konkrétně zvážily vysoce účinnou kombinovanou výrobu tepla a elektřiny jako energeticky účinné řešení. Článek 15 požaduje, aby členské státy zajistily, že vnitrostátní energetické regulační orgány při plnění regulačních úkolů souvisejících s provozováním plynárenské a elektrické infrastruktury budou věnovat náležitou pozornost energetické účinnosti. Rovněž vyžaduje zavedení pobídek pro provozovatele sítí, aby uživatelům zpřístupnili systémové služby, které jim umožní zavádět opatření ke zvýšení energetické účinnosti v souvislosti s pokračujícím zaváděním inteligentních sítí.

Návrh revize směrnice o energetické účinnosti (6) zavádí nový článek o zásadě „energetická účinnost v první řadě“, kterým se stanoví povinnost členských států zajistit, aby byla při plánování, rozhodování o politikách a investicích v oblasti energetických systémů a neenergetických odvětví zvažována energeticky účinná řešení. Rovněž požaduje, aby členské státy podporovaly a zajišťovaly uplatňování metodik nákladů a přínosů, které umožní řádné posouzení širších přínosů energeticky účinných řešení. Předpokládá také náležité sledování uplatňování této zásady vyhrazeným subjektem a podávání zpráv.

S ohledem na to, že nařízení o správě energetické unie zahrnuje odezvu na straně poptávky v rámci zásady „energetická účinnost v první řadě“, právní předpis o uspořádání trhu s elektřinou (7) vysvětluje, jak se má při plánování a provozu sítě zacházet s distribuovanými zdroji energie (viz také oddíl 4.1.1.2.) Podle směrnice o elektrické energii musí provozovatelé přenosových soustav při svém plánování „plně zohlednit potenciál spojený s využitím odezvy strany poptávky, zařízení pro ukládání energie či jiných zdrojů jakožto alternativy k rozšiřování soustavy a také předpokládanou spotřebu a výměnu s jinými zeměmi a investiční plány celounijních a regionálních sítí“ (čl. 51 odst. 3). Plány distribučních sítí „musí zajistit transparentnost ohledně služeb flexibility, které budou ve střednědobém a dlouhodobém horizontu zapotřebí (...). Plán rozvoje sítě musí rovněž zahrnovat využití odezvy strany poptávky, energetické účinnosti, zařízení pro ukládání energie nebo jiných zdrojů, které provozovatel distribuční soustavy používá jako alternativu k rozšiřování soustavy“ (články 13 a 17 a čl. 32 odst. 1 a 3).

Úlohu energetické účinnosti přímo zdůrazňují i další politiky EU. Strategie EU pro integraci energetického systému (COM(2020) 299) uvádí energetickou účinnost jako ústřední prvek a vyzývá k uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ v celém energetickém systému. To zahrnuje upřednostnění řešení na straně poptávky, pokud jsou nákladově efektivnější než investice do infrastruktury pro dodávky energie při plnění cílů politiky. Tato zásada je propojena se zásadou oběhovosti a zlepšuje využití zdrojů, což by mělo vést ke snížení celkových investičních potřeb a nákladů spojených s výrobou energie, infrastrukturou a spotřebou.

Ve strategii pro renovační vlnu (COM(2020) 662) je energetická účinnost poprvé zdůrazněna jako jedna z klíčových zásad renovace budov do roku 2030 a 2050. To bude hlavní zásadou při provádění strategie, včetně revize směrnice o energetické náročnosti budov (EPBD), plánované na konec roku 2021. Ještě před tím byla zásada „energetická účinnost v první řadě“ zdůrazněna také v doporučení Komise (EU) 2019/786 ze dne 8. května 2019 o renovaci budov (8), což byl řídící dokument pro vytváření dlouhodobých strategií renovací, jak vyžaduje směrnice EPBD.

Návrh Evropské komise na revizi nařízení TEN-E ze dne 15. prosince 2020 (9) tuto zásadu rovněž posiluje s cílem zajistit soudržnost politik a účinný rozvoj infrastruktury. Návrh zavádí povinná ustanovení, a tím začleňuje zásadu „energetická účinnost v první řadě“ do procesu plánování a posuzování projektů. Konkrétněji návrh požaduje, aby agentura ACER zahrnula zásadu „energetická účinnost v první řadě“ do rámcových pokynů pro společné scénáře, které vypracují Evropské sítě provozovatelů elektroenergetických přenosových soustav („sítě ENTSO“) pro plyn a elektřinu. Sítě ENTSO rovněž uplatní zásadu „energetická účinnost v první řadě“ při posuzování nedostatků v infrastruktuře a prioritně zváží všechna relevantní řešení nesouvisející s infrastrukturou.

3. UPLATNENI ZASADY „ENERGETICKA UCINNOST V PRVNI RADE“ V ROZHODOVACIM PROCESU

3.1. Přístup, který je třeba zaujmout

Přestože politika energetické účinnosti spočívá v podpoře ambicí v oblasti energetické účinnosti a ve stanovení opatření vedoucích přímo k úsporám energie, spočívá myšlenka, která je základem zásady „energetická účinnost v první řadě“, v pečlivém zvážení konkrétních řešení úspor energie jako možných alternativ, včetně změny chování občanů a organizací a úspory energie. To znamená, že zavedení energeticky účinného řešení je jedním z možných výstupů vyplývajících z uplatňování dané zásady, ale nemusí tomu tak být vždy, pokud to posouzení možností prokáže.

Logika zásady „energetická účinnost v první řadě“ spočívá v tom, že by zásada měla vést k identifikaci životaschopných energeticky účinných řešení podle nejnovějšího stavu techniky, umožnit jejich použití a zajistit řádné provádění, pokud budou tato řešení zvolena jako cesta vpřed. Kromě toho zásada vyžaduje zvážení potenciálních negativních dopadů konkrétních rozhodnutí na energetickou účinnost (např. rozšíření infrastruktury fosilních plynů s dobou odpisování až 50 let), které by mohly v dlouhodobém horizontu zabránit energetické účinnosti.

Zásada „energetická účinnost v první řadě“ je společně s účinným využíváním zdrojů rovněž důležitým činitelem v dlouhodobé strategii EU pro dekarbonizaci, což znamená, že do poloviny století se bude muset současný energetický systém, založený z velké části na fosilních palivech, radikálně změnit v souvislosti s rozsáhlou elektrifikací energetického systému, jejíž hnací silou je zavádění obnovitelných zdrojů, ať už na úrovni koncových uživatelů nebo směrem k výrobě bezuhlíkových paliv a surovin pro průmysl.

Rovněž je třeba zdůraznit, že cílem zásady „energetická účinnost v první řadě“ není pouze snížení spotřeby fosilních paliv. Základním předpokladem je, že nejlepší energie je ta, která se nevyrábí, protože ji není třeba používat. Znamená to, že snižování poptávky by mělo být také upřednostňováno před výrobou energie z klimaticky neutrálních zdrojů, a to i proto, že pomáhá kontrolovat úroveň investic potřebných pro přechod k obnovitelným zdrojům a podporuje udržitelnější přístup ke zdrojům, které jsou v každém případě omezené.

K rozhodnutí, zda by měla být energetická účinnost upřednostněna před jinými možnostmi, nestačí jednoduchá analýza nákladové efektivity a je třeba zvážit různé aspekty:

Širší souvislosti

Opatření v oblasti energetické účinnosti by měla být zvažována v širších souvislostech. Energetická účinnost je zejména klíčovým stavebním kamenem politiky EU v oblasti klimatu a energetiky při přechodu ke klimatické neutralitě do roku 2050. To znamená, že by tato zásada měla podporovat environmentálně udržitelné investice v souladu s nařízením o taxonomii (10). Důležité jsou také další základní zásady tvorby politik, jako je zásada „výrazně nepoškozovat“ nebo „zásada inovací“. Kromě toho by tyto zásady měly být společně brány v úvahu při řešení otázek ohledně nově se objevujících technologií a při určování přístupů, které jsou připraveny na budoucnost. Rozhodujícími prvky, které je třeba v této souvislosti zohlednit, jsou odhady příslušných trhů a budoucích trendů.

Společenská perspektiva

Nákladová efektivnost, která tvoří jádro zásady „energetická účinnost v první řadě“, by měla být posuzována především ze široké společenské perspektivy, a nikoli pouze z pohledu nákladové efektivnosti na straně investora nebo uživatele. To vyžaduje zohlednění vícenásobných přínosů energetické účinnosti pro společnost jako celek (11). Tato široká společenská perspektiva má pro správné posouzení energeticky úsporných variant zásadní význam. Kromě toho je třeba na nákladovou efektivnost pohlížet z krátkodobého a dlouhodobého hlediska, a přihlížet při tom k dobám odpisování a amortizace.

Systémový přístup

Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by se měla zaměřit na zlepšení účinnosti na úrovni systému. To znamená, že optimalizace energetického systému a efektivní integrace řešení pro čistou energii jsou středobodem uplatňování této zásady. To vyžaduje širší pohled v případech, kdy jsou zdroje na straně nabídky (fosilní paliva, obnovitelné zdroje, infrastruktura) posuzovány v porovnání se zdroji na straně poptávky (flexibilita poptávky a odezvy na straně poptávky, zlepšená energetická výkonnost konkrétních řešení, energetická soběstačnost), přičemž se náklady a přínosy zkoumají ze společenské perspektivy, jak je uvedeno výše. Takový přístup je zpracován v projektu ENEFIRST (12). Znamená to, že je třeba vzít v úvahu celý energetický řetězec: výrobu, dopravu, distribuci, spotřebu, konec životnosti.

Úroveň, na které je rozhodnutí přijato

Systémový přístup se týká uplatnění zásady na rozhodování ohledně projektování a plánování aktiv. Tento přístup může dále zvýšit složitost této zásady. Na nižší úrovni rozhodovacího procesu je rovněž vhodné, aby bylo uplatnění zásady jednodušší, pokud se rozhodnutí týká výběru konkrétních aktiv. V této souvislosti je kladen důraz na posouzení energetické účinnosti (energetické náročnosti) alternativ. Tento přístup se zaměřuje na zajištění zlepšování účinnosti na straně nabídky nebo snižování energetické poptávky výběrem energeticky účinnějších výrobků a služeb a rovněž podporou rozhodnutí, která jsou zaměřená na budoucnost, vstřícná k inovacím, účinně využívající zdroje a orientovaná na oběhové hospodářství. Jinými slovy by zásada měla urychlit investice do nejúčinnějších z účinných alternativ.

Rozdílné pobídky

Vyšší prioritu by měly dostat širší společenské přínosy a účinnost energetického systému. Je rovněž nezbytné, aby tyto přínosy zvažovali i jednotliví investoři. Vzhledem k tomu, že z pohledu investora a koncového uživatele by individuální výhody za běžných okolností převažovaly nad širšími dopady, pokud by pro tyto dopady nebyla stanovena přiměřená cena, jsou zapotřebí specializované akce a pobídky, aby bylo zajištěno řádné zohlednění účinnosti systému na různých úrovních rozhodování.

Typ rozhodnutí a činitelé s rozhodovací pravomocí

Způsob, jakým je zásada uplatňována, závisí na tom, kde, kdy a kým má být uplatňována. Tato zásada se vztahuje na různé typy rozhodnutí, která se týkají plánovacích činností, tvorby politik, přípravy investičních projektů a jejich financování. Tato rozhodnutí se neomezují pouze na odvětví energetiky. Energetická účinnost by mohla hrát obzvláště důležitou úlohu rovněž při rozhodování o energetické infrastruktuře, kdy by řešení na straně poptávky mohla doplňovat nebo nahrazovat investice na straně nabídky, pokud je jedno řešení kvůli své celkové účinnosti upřednostněno před existujícími alternativami, nebo pokud by mohly být zavedeny nové komponenty (např. kompresory schopné rekuperovat odpadní teplo či odpadní elektřinu). Kromě toho by různí činitelé s rozhodovací pravomocí měli při uplatňování této zásady odlišné úlohy v závislosti na odvětví a kontextu rozhodnutí.

Způsobilá opatření

Cílem této zásady je zvážit široké spektrum opatření v oblasti energetické účinnosti na straně poptávky a nabídky. I když jsou řešení na straně poptávky pro snížení potřeby energie nebo její lepšího využívání klíčová, je při zavádění energetické infrastruktury nebo zařízení využívajících energii stejně tak nezbytné se zabývat technologiemi a způsoby jejich možného provozování, které mohou vést k úsporám energie (13).

Základní podmínky

Zatímco uplatňování zásady spočívá ve zvážení konkrétních prvků, hlavním cílem zásady je zavést energeticky účinná řešení, kdykoli jsou označena za správná řešení. To znamená, že začlenění zásady „energetická účinnost v první řadě“ do tvorby politiky by mělo také vést k odstranění regulatorních a neregulatorních překážek, které brání funkčnosti a provádění energeticky účinných řešení. Kromě toho platí, že aby mohli různí aktéři zvážit všechny energeticky účinné možnosti, musí mít dostatečnou úroveň informací o úsporách energie souvisejících s různými řešeními a o způsobech hodnocení jejich sociálních, environmentálních a ekonomických dopadů, nákladů a přínosů. Rovněž by měly být zohledněny budoucí dopady změny klimatu na energetický systém, včetně dopadů na samotná energeticky účinná řešení. Vzhledem k povaze širších přínosů úspor energie, které by mohly být větší pro společnost než investory, by navíc mohly být nezbytné specifické pobídky nebo požadavky, aby se prosadilo energeticky účinné chování a investice.

3.2. Kroky, které je třeba učinit

Jak je uvedeno výše, opatření, která je třeba provést při uplatňování zásady, do značné míry závisí na fázi rozhodovacího procesu a na typu činitele s rozhodovací pravomocí. Níže uvedená matice (viz tabulka 1) spojuje různé kroky související s uplatňováním zásady „energetická účinnost v první řadě“ v rozhodovacím procesu s různými fázemi a typy činitelů s rozhodovací pravomocí. (14)

Tabulka 1

Akce různých činitelů s rozhodovací pravomocí související se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ v rozhodovacím procesu.

Fáze Tvůrci politiky Regulační orgány Subjekty trhu Zahájení — Určení cílů politiky — Vymezení / aktualizace regulačního rámce — Analýza dopadu politiky a alternativ — Určení pravidel přístupu na trh v oblasti energetické účinnosti nebo řešení odezvy na straně poptávky — Provedení kontroly souladu obchodního / projektového cíle s politickými cíli a pravidly přístupu na trh — Určení obchodního / projektového cíle Příprava — Rámcové určení metody analýzy nákladů a přínosů — Určení metody analýzy nákladů a přínosů pro konkrétní použití — Sběr informací — Prognóza poptávky po energetických službách — Určení ostatních nákladů a rizik — Systematické posouzení na základě zásady „energetická účinnost v první řadě“ Ověřování — Kontrola plánu realizace a jeho případné schválení — Navržení plánu realizace Realizace — Realizace plánu – například poskytování navržených služeb, zavádění energeticky účinných technologií, přijímání investičních rozhodnutí atd.

Zdroj: Studie Ecorys.

Na základě této matice byl navržen nástroj pro rozhodování ve formě rozhodovacího stromu s řídicími otázkami pro každý z kroků. Tento nástroj poskytuje přehled o různých krocích, a to tak, že určí vícero orientačních otázek, které poukazují na problémy, na něž je třeba se při uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ zaměřit. Pro lepší ilustraci využitelnosti nástroje studie rovněž poskytla čtyři příklady ze skutečného života (uvedené v oddílu 4).

Ve schematickém znázornění výše uvedeného rozhodovacího procesu mají různí aktéři různé úlohy. Většina oblastí politiky a způsobů uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ analyzovaných ve studii představuje subjekty trhu jako aktéry, jejichž úlohou je příprava plánů nebo investičních rozhodnutí. Proto je tento harmonogram akcí pro dané identifikované oblasti politik a způsoby uplatnění vhodný. Existují však i další oblasti, kde tvůrci politiky (např. při vytváření vnitrostátních plánů v oblasti energetiky a klimatu a jiných rozhodnutích při tvorbě politik) nebo regulační orgány (např. při (schvalování) prognóz nebo scénářů pro plán rozšíření sítě) jsou hlavními aktéry přinejmenším v případě systematického posuzování ve fázi realizace. To znamená, že způsob, jakým budou zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatňovat různí aktéři, závisí do značné míry na kontextu. Některé kroky lze použít ve všech situacích, některé však mohou být specifické pro konkrétní odvětví a mohou zahrnovat různá opatření v závislosti na typu rozhodnutí, oblasti politiky nebo zúčastněných aktérech. V některých případech může být zapojen pouze jeden typ činitele s rozhodovací pravomocí.

Nehledě na odvětví a typ rozhodování (politika, plánování nebo investice) by obecný přístup k uplatňování zásady zůstal stejný, ale různí aktéři by museli postupovat podle různých kroků.

Tvůrci politik a regulační orgány mají v procesu, kterým se umožňuje uplatnění zásady, specificky významnou úlohu spočívající ve stanovování správných pravidel (počáteční fáze) a ověřování uplatňování zásady. Mohou to být rovněž aktéři uplatňující tuto zásadu přímo, přičemž postupují podle kroků stanovených ve fázi přípravy a realizace. Tvůrci politik by například měli zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatňovat při přípravě strategického plánování nebo při stanovování politických cílů. Regulační orgány by musely tuto zásadu uplatňovat při stanovování pravidel a předpisů, které ovlivňují energetický systém, zejména pravidel pro uspořádání trhu, nebo které mají dopad na spotřebu energie. Ve většině případů by však příprava a provádění rozhodnutí probíhaly na úrovni subjektů trhu.

Vzhledem k tomu, že se tyto pokyny primárně zaměřují na tvůrce politik a regulační orgány, je důraz kladen spíše na obecné a univerzální aspekty uplatňování zásady. Za tímto účelem jsou v oddílech níže na základě fází a kroků uvedených ve studii identifikována a vysvětlena konkrétnější opatření, která mají tvůrci politik a regulační orgány vzít v úvahu, zejména pokud jde o fázi zahájení, ve které je třeba stanovit správné rámcové podmínky, a na základě fáze přípravy a ověřování týkající se regulačních orgánů, protože tato opatření mohou přijímat také tvůrci politik. Zvláštní pozornost je věnována opatřením, která souvisejí se sledováním a podáváním zpráv a následují po přijatých rozhodnutích a volbách.

Kroky ve fázi přípravy a provádění rozhodovacího procesu také velmi závisí na kontextu. Je možné uvést několik konkrétnějších opatření a to, jaké jsou požadavky na jejich řádné provádění. Podrobnější vysvětlení toho, jak by měla být tato opatření prováděna, však přesahuje oblast působnosti tohoto dokumentu. Tato opatření by obvykle prováděly subjekty trhu působící za různorodých podmínek a k řešení všech specifik by byly zapotřebí podrobné odvětvové příručky. Níže uvedená tabulka ukazuje přehled opatření a jejich předpokladů ve vztahu k různým krokům fáze přípravy a realizace. Příklady ze skutečného života obsažené ve studii, které jsou uvedeny v oddíle 4, identifikují konkrétní opatření pro příslušné aktéry v kontextu konkrétního rozhodnutí ve vybraném odvětví. Z pohledu tvůrců politik by řádné začlenění zásady „energetická účinnost v první řadě“ do fáze přípravy a provádění mělo být zajištěno prostřednictvím řádného posouzení dopadů.

Tabulka 2

Kroky, opatření a předpoklady pro uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ na straně realizátorů

Krok Opatření Předpoklady Určení obchodního / projektového cíle — Zvážit energetickou účinnost jako součást řešení — Dostupnost informací — Přístup k know-how Určení metodiky analýzy nákladů a přínosů — Zvážit širší přínosy energetické účinnosti a jejich kvantifikaci — Nastavit kritéria pro výběr správného řešení — Nabídka standardizovaných metodik, ze které lze vybírat — Dostupnost dat — Dostupnost nástrojů/modelů Shromáždění informací — Zanalyzovat trhy — Zanalyzovat inovativní řešení — Zvážit vývoj politik — Získat kvalitní údaje pro analýzu nákladů a přínosů — Posoudit investiční potřeby a návratnost investic — Dostupnost informací — Dostupnost dat — Odborné znalosti Prognóza poptávky po energetických službách — Zvážit poptávku po energii v budoucnosti — Posoudit dopady alternativ na spotřebu energie a případně na zátěž — Dostupnost rozčleněných údajů o spotřebě energie — Vnitrostátní / regionální prognózy — Stabilní politický rámec Určení ostatních nákladů a rizik — Zvážit dopady faktorů realizace — Zvážit změny cen pohonných hmot a energií — Zvážit makroekonomický vývoj — Zvážit doby návratnosti a budoucí peněžní toky — Dostupnost dat — Jasné politické cíle — Dostupnost dřívějších zkušeností — Dostupnost řešení ke zmírnění rizik (např. společnosti poskytující energetické služby, klasifikace ESCO) Posouzení alternativ — Provést analýzu nákladů a výnosů (vyjádřit dopad v penězích) — Posoudit nákladovou efektivitu — Zkontrolovat, zda jsou řešení připravena na budoucnost — Zvážit veřejnou podporu a dostupné finanční prostředky — Přístup k dostupným údajům a nástrojům/modelům a snadnost jejich použití — Náležité odborné znalosti — Režimy financování a podpora projektů v oblasti energetické účinnosti Realizace — Přidělit náležité zdroje a know-how — Využít podpůrné nástroje — Zajistit správné využití — Dostupnost odborných znalostí a zdrojů (pracovní síla a finanční prostředky) — Snadný přístup k režimům podpory — Mechanismy zpětné vazby realizátor – uživatel Sledování a hodnocení — Shromažďovat údaje — Provést kontrolu realizace — Zhodnotit dopady a to, zda bylo dosaženo cílů — Předem vymezené ukazatele — Přístup k údajům — Dostupnost nástrojů pro analýzu a zpracování dat — Dostupnost zdrojů

Zdroj: Evropská komise.

3.3. Klíčoví aktéři

Přestože energeticky účinná řešení mohou být prováděna veřejným sektorem, soukromými společnostmi a spotřebiteli, uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ má také některé širší důsledky pro tvůrce politik a regulační orgány, které potřebují připravit cestu pro využitelnost energeticky účinných řešení v různých kontextech. V důsledku uplatňování zásady těmito aktéry by subjekty trhu a investoři měli mít správné nástroje a informace potřebné k řádnému posouzení a provádění energeticky účinných řešení.

Klíčoví aktéři jsou tedy tito:

Tvůrci politik

Patří mezi ně:

a) orgány EU podílející se na standardním legislativním procesu EU, tj. Evropská komise, Evropský parlament, Rada Evropské unie;

b) vlády, vnitrostátní parlamenty a správní útvary, jejichž pravomoci se vztahují na celé území členského státu;

c) regionální, zemské a místní samosprávy, parlamenty a správní útvary, jejichž pravomoci se vztahují na regiony, spolkové země a obce členského státu.

V případě tvůrců politik se uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ týká všech aspektů ovlivňujících způsobilost, proveditelnost a podporu energetické účinnosti (včetně opatření stimulujících chování, pokud jde o úspory energie), mimo jiné prostřednictvím veřejného financování a zadávání veřejných zakázek. Stanovením rámce by tvůrci politik měli nasměrovat ostatní subjekty k energeticky účinným řešením. To zahrnuje stanovení cílů, které by nevylučovaly energeticky účinné alternativy, odstranění právních a administrativních překážek a provedení řádného posouzení různých politických iniciativ, jejich dopadu na spotřebu energie a možných kompromisů v oblasti opatření na úsporu energie, a to i z dlouhodobé perspektivy.

Tvůrci politik by rovněž měli zajistit poskytování pobídek v oblasti energeticky účinných řešení reagujících na skutečnost, že opatření v oblasti energetické účinnosti nejsou z individuálního hlediska vždy považována za nákladově optimální (např. z důvodu dlouhé doby návratnosti, souvisejících rizik nebo nízké informovanosti), ale byla by žádoucím řešením z hlediska společenského. Aby byly pokryty všechny tyto aspekty, musí se energetická účinnost stát politickou prioritou na strategické i funkční úrovni, včetně případného zapojení finančních institucí.

Na místní úrovni jsou rozhodnutí přijatá veřejnými orgány obvykle blíže realizaci a mohou přímo ovlivnit výběr řešení. Rozhodnutí o konkrétním vynakládání dostupných finančních prostředků, povolovací rozhodnutí o umístění investic a plánování poskytování veřejných služeb jsou příklady situací, kdy by mělo přihlížet k zásadě „energetická účinnost v první řadě“, kdykoli je to možné. Pokud mají orgány místní správy provádět zásadu „energetická účinnost v první řadě“ při posuzování různých možností, a pokud mají předejít závislosti na určitých technologiích nebo cestách, potřebují navíc dlouhodobý horizont plánování, který je v souladu s místními plánovacími cykly.

Regulační orgány

Tato skupina zahrnuje veřejné regulační orgány nebo agentury určené na vnitrostátní nebo regionální úrovni, aby stanovovaly pravidla a zajišťovaly dodržování předpisů, dohlížely na fungování trhů a kontrolovaly sazby v regulovaných segmentech trhu. Jedná se zejména o energetické regulační orgány a agentury s úkoly v oblasti regulace a dohledu.

Regulační orgány by měly zabezpečit pravidla zajišťující přístup na trh a umožňující energeticky účinná řešení. Měly by rovněž poskytovat metodiky a pokyny, jak (s přihlédnutím k širším přínosům) posuzovat různé alternativy v analýze nákladů a přínosů, a nakonec ověřit provedení s cílem zjistit v případech, kdy se předpokládá schvalování, ověřování nebo monitorování projektů předkládaných společnostmi na trhu, zda byla zásada „energetická účinnost v první řadě“ správně uplatněna. Ve vztahu k předchozímu je důležité, aby byla připravena řádná ustanovení o sledování a hodnocení s cílem shromažďovat informace o tom, jak energetická účinnost fungovala v praxi.

Subjekty trhu

Tato skupina zahrnuje společnosti, občanská energetická společenství a investory, kteří jsou zodpovědní za skutečná rozhodnutí na trhu. Patří do ní rovněž veřejní zadavatelé a subjekty (15) ve smyslu pravidel pro zadávání veřejných zakázek, pokud jejich rozhodnutí o nákupu zboží nebo služeb na různých trzích ovlivňují spotřebu energie. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by se vztahovala na rozhodnutí o kritériích veřejných nabídkových řízení nebo na rozhodnutí o nákupech, nájmech nebo modernizacích budov, které tito zadavatelé vlastní nebo kde sídlí.

V odvětví energetiky je hlavní důraz samozřejmě kladen na společnosti na energetickém trhu, které podléhají samostatným předpisům. Jedná se zejména o:

a) dodavatele energie: komerční výrobci elektřiny, tepla nebo chladu a dalších komodit, jakož i právnické osoby, které prodávají energii (např. elektřinu, teplo/chlad, zemní plyn) spotřebitelům;

b) provozovatele sítí: subjekty odpovědné za provoz, zajišťování údržby a v případě potřeby za rozvoj distribuční a přenosové soustavy v dané oblasti s cílem zajistit dlouhodobou schopnost soustavy vyhovět požadavkům na elektřinu, teplo nebo chlad a zemní plyn a dále

c) poskytovatele služeb řízení na straně poptávky: subjekty, které podporují spotřebitele jak v oblasti zvýšené energetické účinnosti, tak v oblasti odezvy na straně poptávky, a zvyšují pružnost reakce spotřebitelů, včetně například agregátorů v energetice.

Ve srovnání s komerčními společnostmi, které se primárně zaměřují na maximalizaci zisku, mohou mít energetické společnosti různé cíle stanovené regulací. Může se od nich požadovat, aby sledovaly cíle udržitelnosti nebo aby při svých investičních rozhodnutích uplatňovaly nějakou formu kritérií udržitelnosti. V takových situacích by bylo možné zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatnit při stanovování cílů projektu, provádění analýzy nákladů a přínosů, vyhodnocování dopadů různých alternativ nebo hledání správného řešení k provedení.

Skupina subjektů trhu zahrnuje také regulované investory a veřejné a soukromé finanční instituce, které budou zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatňovat v rámci své činnosti. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ by měla pomoci směřovat činnosti finančních institucí k dlouhodobé udržitelnosti jejich aktiv a finančního portfolia. Z perspektivy zaměřené do budoucna by zásada „energetická účinnost v první řadě“ měla podporovat vytváření inovativních příjmových modelů v oblasti energetické účinnosti (například energetická účinnost jako služba) a podmínek, za nichž lze uvolnit soukromé investice.

Obecně by systémy řízení hospodaření s energií, jako je norma ISO 50001, měly na úrovni obchodní společnosti při řádném dodržování vést k přijetí energeticky účinných řešení, která zlepší energetickou náročnost podniků. Také energetické audity a opatření na ně navazující by měly vést k vyšší informovanosti a zlepšení energetické účinnosti, pokud jsou z hlediska podnikání společnosti nákladově efektivní. To neznamená, že zásada „energetická účinnost v první řadě“ je zcela irelevantní. Uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ by rovněž mohlo pomoci obchodním společnostem identifikovat energeticky účinné projekty a investice, správně posoudit náklady a přínosy, včetně širších přínosů pro jejich zaměstnance, a tyto projekty a investice správně provádět.

3.4. Určení záměrů politiky

Je důležité, aby záměry a cíle předem neurčovaly řešení, která mají být použita k jejich dosažení, pokud to není nutné. Pokud by opatření v oblasti energetické účinnosti mohla být součástí řešení, neměly by politické cíle taková opatření předem vylučovat. To vyžaduje stanovení cílů na základě výsledků a požadovaných dopadů spíše než na základě vstupů. Jedním z přístupů, který se nabízí, je stanovit zastřešující cíle založené na výkonu systému, nikoli záměry konkrétních řešení, např. nabídka energie orientovaná podle spotřeby spíše než zvyšování kapacity výroby energie o 5 %, aby odpovídala očekávanému růstu poptávky. Je zřejmé, že určité situace mohou vyžadovat, aby záměry politiky byly zcela konkrétní. Nemělo by to však bránit zohlednění možných způsobů podpory energeticky účinných sdělení náležitou definicí záměrů. Proto je u iniciativ, které mají potenciál ovlivnit spotřebu energie, důležité se již ve fázi stanovování záměrů zabývat dopady na spotřebu energie a kompromisy mezi různými řešeními, která by těchto záměrů mohla dosáhnout.

V této souvislosti je důležité správně definovat ukazatele a metodiku sledování záměrů. Pokud by snížení spotřeby energie mohlo přispět ke stanoveným cílům nebo pokud by dosažení stanovených cílů ovlivnilo spotřebu energie, je nutné odhadnout vztah mezi cíli a očekávanými úrovněmi spotřeby energie. V této rané fázi rozhodovacího procesu mohou být takové odhady obtížné a jsou nutné určité zkušenosti a důkazy z minulosti. Z tohoto důvodu je třeba od samého začátku brát v úvahu sledování skutečných dopadů, které mají opatření přijatá k dosažení těchto cílů na spotřebu energie, včetně protokolů o sledování a hodnocení.

3.5. Vymezení regulačního rámce

3.5.1. Stanovení náležitých pravidel a právních předpisů

Aby bylo možné provádět zásadu „energetická účinnost v první řadě“ i energeticky účinná opatření v praxi, je nutná existence příslušného základního právního rámce. Právní předpisy musí určit energetickou účinnost jako možné řešení, umožnit jeho provádění a zajistit náležité návazné kroky. V případě potřeby by se měly také zabývat překážkami energeticky účinných řešení.

K posouzení toho, zda je možné zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatnit na konkrétní politickou iniciativu, nařízení nebo projekt, bylo by možné provést počáteční prověření na základě souboru otázek (tři skupiny po třech otázkách). První skupina otázek pomáhá určit, zda energetická účinnost spadá do působnosti připravované iniciativy nebo projektu. Druhá skupina pomáhá objasnit, zda lze energetickou účinnost uplatnit v praxi, a třetí skupina to, zda lze energetickou účinnost náležitě provádět.

Uvedené tři skupiny otázek jsou tyto:

1. Je energetická účinnost jednou z možností? — Ovlivňuje iniciativa spotřebu energie nebo vede k rozšíření dodávek energie? — Může energetická účinnost přispět k dosažení cílů iniciativy? — Existují energeticky účinná řešení, která by mohla být zvažována v kontextu iniciativy? Tyto otázky je třeba posuzovat společně v kaskádovém pořadí. Pokud je odpověď na všechny otázky ANO, pak by měly být prozkoumány další aspekty zásady „energetická účinnost v první řadě“, na které se vztahují níže uvedené otázky (a to i v případě, že odpovědi nejsou jisté). Odpověď NE na první otázku by znamenala, že neexistuje žádný prostor pro uplatnění zásady „energetická účinnost v první řadě“. Odpověď NE na otázku ve druhé odrážce by znamenala, že energetická účinnost by nebyla odpovídajícím přístupem k dosažení cílů v daném kontextu, a záporná odpověď na poslední otázku by naznačovala, že k dosažení těchto cílů neexistuje žádné schůdné energeticky účinné řešení. Záporná odpověď / záporné odpovědi by znamenaly, že zbývající skupinou otázek není třeba se zabývat.

2. Je účinná varianta proveditelná? — Je možné správně odhadnout přímé a širší přínosy energeticky účinných řešení na úrovni energetické soustavy nebo jednotlivých spotřebičů? — Existují nějaké překážky, které ovlivňují provedení možného energeticky účinného řešení? — Lze zajistit, aby energeticky účinná řešení efektivně naplňovala cíle iniciativy / přispívala k nim? Pokud by odpověď na jakoukoli otázku byla NE nebo byla nejistá, je k řešení problémů zapotřebí dalších opatření v souladu se zásadou „energetická účinnost v první řadě“. Kladné odpovědi na všechny otázky by znamenaly, že v daném kontextu by příslušní činitelé s rozhodovací pravomocí měli být schopni zásadu „energetická účinnost v první řadě“ uplatňovat. V každém případě je třeba se rovněž zabývat i třetí skupinou otázek.

3. Je možné energeticky účinnou variantu řádně provést? — Vědí subjekty odpovědné za provádění, jak posoudit energeticky úsporná řešení? — Jsou k dispozici dostatečné zdroje a informace k realizaci energeticky účinných řešení? — Existují mechanismy, které by umožňovaly realizaci prosazovat a ověřovat? Pokud by odpověď na jakoukoli otázku byla NE nebo byla nejistá, je zapotřebí dalších opatření, která zajistí, že na zásadu bude možné navázat správným výběrem nejlepších řešení. Kladné odpovědi by potvrdily, že pro příslušné subjekty jsou vytvořeny správné podmínky, aby mohly při uplatňování zásady v rámci plánované iniciativy přijmout dobře informované rozhodnutí, což by bylo optimální z hlediska cílů politiky.

Další opatření nemusí nutně znamenat, že do právních předpisů nebo pravidel je třeba zahrnout konkrétní ustanovení. Některé z problémů by bylo možné řešit mimo právní rámec nebo formální požadavky. Je však důležité, aby v případě, kdy první skupina otázek ukazuje, že energetická účinnost může být součástí řešení, byla daná ustanovení stanovena správně. Zejména by měla:

1) výslovně uvádět, že energetická účinnost je možným řešením, které je třeba zvážit a stanovit jako prioritu, pokud je nákladově efektivní a odpovídá účelu;

2) uznat úlohu energetické účinnosti při plnění dalších cílů, jako je snížení emisí skleníkových plynů, znečišťujících látek a využívání neenergetických zdrojů, zlepšení zdraví a pohodlí, snížení energetické chudoby;

3) zajistit, aby požadavky zohledňovaly energetickou účinnost v celém procesu od dodávek přes přenos a distribuci až po spotřebu energie, a zejména aby zohledňovaly uplatnění řešení na straně poptávky. Technické specifikace by neměly bránit energetické integraci nebo aplikaci energetické účinnosti;

4) definovat výkonnost, nikoliv konkrétní řešení, které je třeba dosáhnout. Regulace založená na účinnosti by umožnila dosáhnout energetické účinnosti na stejné úrovni s jinými alternativami;

5) upřesnit úlohy a povinnosti různých aktérů při posuzování a ověřování energeticky účinných řešení;

6) stanovit jasná kritéria a metodiku pro posuzování nákladů a přínosů energeticky účinných řešení a dopadů na spotřebu energie;

7) odkazovat na informace a údaje (které mají být) použité k posouzení stávajícího potenciálu úspor energie, nákladů a přínosů energetické účinnosti;

8) zajistit, aby byla energetická účinnost způsobilá, a dokonce vhodnější pro veřejnou podporu a financování;

9) zahrnout sledování dopadů na spotřebu energie a ověřování dalších dopadů energeticky účinných řešení.

Klíčovým aspektem spojeným s pravidly a požadavky je zvyšování povědomí o možných opatřeních v oblasti energetické účinnosti, jejich nákladech a přínosech a způsobech jejich optimálního provádění. Rovněž může být nezbytné, aby se právní předpisy zabývaly překážkami zásady „energetická účinnost v první řadě“ a konkrétních energeticky účinných řešení. Je nutné za tímto účelem takové překážky přesně rozpoznat.

3.5.2. Rozpoznání překážek zásady „energetická účinnost v první řadě“

Při rozhodování o tom, zda je energeticky účinné řešení schůdnou variantou, jak dosáhnout stanovených cílů, se nejprve zjišťuje zejména to, zda existují opatření v oblasti energetické účinnosti, která by mohla být alternativou k rozšíření na straně nabídky v energetické soustavě nebo která by mohla snížit poptávku po energii v odvětvích konečného využití. Poznatky o tom, co by bylo možné případně učinit, by umožnily následnou analýzu a porovnání energeticky účinných opatření s ostatními alternativami.

Toto předběžné určení a následný výběr energeticky účinných řešení v souladu se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ však naráží na různé překážky. Projekt ENEFIRST (16) v jedné ze svých pracovních oblastí identifikoval a rozdělil tyto potenciální překážky do následujících kategorií:

— politické překážky – spojené s předpojatostí vůči určitým řešením nebo pokračováním dříve přijatého přístupu,

— regulační překážky – pokud zavedená regulace brání výběru energeticky účinných řešení,

— překážky v oblasti interakce mezi politikami (např. cíle nebo priority, které jsou ve vzájemném rozporu) – související se skutečností, že subjekty s rozhodovací pravomocí se obvykle zaměřují na své konkrétní oblasti politiky a že mohou existovat kompromisy s opatřeními v oblasti energetické účinnosti,

— finanční překážky – nedostatek finančních prostředků nebo finanční pomoci pro energeticky účinná řešení, který by mohl souviset se způsobem, jakým jsou posuzovány a jak se odhaduje jejich cena,

— technické překážky – posouzení energeticky účinného řešení nebo začlenění do schůdné varianty může být technicky obtížnější,

— informační překážky – nedostatek dostupných informací a údajů pro správnou identifikaci a odhad přínosů energeticky účinných řešení,

— překážky v oblasti kultury a chování – chování a návyky omezující působnost zvažovaných variant,

— překážky v oblasti komunikace / povědomí – nedostatečné povědomí o energeticky úsporných variantách,

— nedostatek odborných znalostí – nedostatečné znalosti o tom, jak provádět energeticky účinná řešení / technologie, a tendence upřednostňovat určitá řešení vylučující energeticky úsporné varianty,

— zkreslení na základě vlivu, které souvisí s vahou zúčastněných subjektů na straně poptávky v politice nebo rozhodování – tvůrci politik jsou ovlivněni zúčastněnými subjekty na straně poptávky;

— překážky v dodavatelském řetězci – trhy s energií byly navrženy z perspektivy strany nabídky, takže energetická účinnost by mohla narušit stávající systém.

Překážky se mohou u konkrétních oblastí politiky lišit a jsou podrobně rozpracovány ve zprávě projektu ENEFIRST.

Výše uvedené překážky jsou pro tvorbu politiky nejvíce relevantní, a proto by se k nim mělo při vymezování správného politického rámce přihlížet. Tyto překážky by však mohly také ovlivnit koncepci a přístup v konkrétních investičních projektech. Kromě toho mohou existovat další konkrétnější nebo místní překážky v závislosti na typu a rozsahu opatření v oblasti energetické účinnosti.

A konečně mohou některé překážky souviset se zdroji, které veřejné orgány věnují na oblast energetické účinnosti. Nedostatečné administrativní zdroje a finanční prostředky určené na podporu, hodnocení a propagaci energeticky účinných řešení a technologií jsou často uváděnou překážkou širšího uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“. Jednou z důležitých úloh tvůrců politik je proto vybudovat nezbytnou administrativní kapacitu a odborné znalosti v oblasti energetické účinnosti a zajistit, aby veřejné orgány měly k dispozici dostatečné finanční zdroje na pomoc subjektům trhu a spotřebitelům při zavádění energeticky účinných řešení a na sledování dopadů politiky.

3.5.3. Začlenění zásady do politiky a právního rámce

Jedno z kritérií, které je třeba vzít v úvahu u základního právního rámce pro zásadu „energetická účinnost v první řadě“, souvisí se způsoby, jakými by doporučení těchto pokynů mohla být vymáhána.

Součástí politiky v oblasti energetické účinnosti je řešení konkrétních překážek, stanovení požadavků nebo definování konkrétních pobídek pro energeticky účinná řešení. Je důležité, aby tyto dva aspekty zůstaly odděleny. Politika energetické účinnosti definuje konkrétní opatření a cíle pro energetickou účinnost a také podpůrné a základní podmínky. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ spočívá ve zvážení a analýze energeticky účinných alternativ v případech, kdy rozhodnutí mají vliv na spotřebu a dodávky energie. Uplatňování zásady by mělo také vést ke konkrétním akcím umožňujícím tuto analýzu a provedení energeticky účinných řešení. Forma těchto akcí bude obvykle vymezena v opatřeních politiky energetické účinnosti. Právní forma těchto akcí proto přesahuje rámec diskuse o zásadě a je spíše součástí utváření energetické politiky. Například přímý tlak na energeticky účinná řešení, jehož cílem by bylo podpořit energetickou účinnost a překonat výše uvedené překážky, by mohl mít podobu konkrétních záměrů týkajících se energetické účinnosti. Jiným způsobem je stanovit pro dodavatele energie povinnost energetických úspor, která jim bude nařizovat snížení spotřeby energie na straně jejich zákazníků (17).

Jakýkoli závazný záměr a normativní požadavek na používání energeticky účinných řešení vede k dosažení cílů zásady „energetická účinnost v první řadě“. Forma těchto požadavků, jejich přísnost nebo povinnost, kterou ukládají, jsou však záležitosti, které je třeba zvažovat jako součást politiky související s energetikou. Z pohledu zásady „energetická účinnost v první řadě“ je důležité posoudit a řešit různé aspekty.

3.5.4. Pobídky spojené se zásadou „energetická účinnost v první řadě“

Ve většině případů by opatření v oblasti energetické účinnosti měla být upřednostňovanou cestou vpřed, pokud by je řádné posouzení širších přínosů určilo jako nákladově efektivní variantu. Tyto přínosy se však vždy netýkají subjektu, který by měl přijmout investiční rozhodnutí. Širší přínosy energetické účinnosti by se mohly vztahovat spíše na společnost (např. čistý vzduch) než na investora, který přijímá rozhodnutí. Obdobně může mít konečný uživatel prospěch z úspor energie, ale tyto přínosy mohou mít pro vlastníka aktiva malý význam (např. rozdělené pobídky v pronajatých nemovitostech).

Kromě toho, zejména pokud jde o veřejné služby, není energetická účinnost zřejmá cesta, kterou se vydat, protože když spotřebitelé šetří energii, veřejné služby prodávají méně svého produktu. Proto je důležité změnit energetické obchodní modely upřednostňující vyšší prodej energie na obchodní modely, které odměňují energetické služby nebo dosažení určité úrovně pohodlí, například model „energetické účinnosti jako služby“. Další překážkou je skutečnost, že nákup energeticky účinných zařízení nebo renovace budov vyžadují relativně vysoké počáteční náklady, zatímco doba návratnosti může být dlouhá.

Z těchto důvodů často nejsou základní podmínky umožňující energetickou účinnost dostatečné a k tomu, aby se při rozhodování braly v úvahu širší přínosy opatření energetické účinnosti pro společnost, jsou zapotřebí přímé nebo nepřímé pobídky. Pobídky by měly zejména zajistit, aby rozhodování jednotlivců bylo ovlivněno tak, že bude dobré pro systém jako celek.

3.5.5. Financování a finanční podpora

Podpora zavedení účelového nástroje specializovaného na energetickou účinnost

Je důležité, aby účelové financování bylo zaměřeno na podporu energetické účinnosti. To by mělo podpořit projekty v oblasti energetické účinnosti a poskytnout investorům jasnou informaci o dostupné finanční podpoře. Ačkoli je energetická účinnost způsobilá v rámci různých programů financování, v současnosti existuje pouze omezené množství režimů veřejného financování, jejichž účel je vyhrazen na projekty v oblasti energetické účinnosti.

Zřízení účelového fondu nebo režimu zaměřeného speciálně na energetickou účinnost může přinést silnější pobídky pro investice do energetické účinnosti. Takový fond by napomohl vytvoření příkladného rámce, na jehož základě by došlo k plnému uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“. Za normálních okolností mají celková řešení, která kombinují finanční podporu s poradenskými službami, vyšší míru využití a mají prospěch z vyššího pákového efektu (18).

Uplatnění zásady „energetická účinnost v první řadě“ na všechny relevantní oblasti nástrojů financování EU

K upřednostnění energeticky účinných projektů dojde vymezením kritérií způsobilosti pro finanční podporu stanovením cílů a referenčních hodnot v oblasti energetické účinnosti. Kdykoli je to možné, mohou fondy EU stanovit na základě nejlepších dostupných technologií prahové hodnoty spotřeby energie nebo zlepšení účinnosti (specifické pro konkrétní odvětví nebo technologie).

V kontextu fondů politiky soudržnosti by řídicí orgány měly zajistit, aby programy ve svých prioritách a cílech uváděly konkrétní odkaz na prosazování zásady „energetická účinnost v první řadě“ (19) a aby ji odpovídajícím způsobem zohledňovaly v tabulce kvalifikačních předpokladů, například tak, že nabídnou vyšší krytí nákladů u projektů splňujících zásadu „energetická účinnost v první řadě“. Programy Interreg by měly tato opatření brát v úvahu v přeshraničním nebo nadnárodním kontextu.

Řídicí orgány by navíc měly energetickou účinnost zohledňovat při stanovování výběrových kritérií pro opatření v těch odvětvích, kde by mohla být zásada „energetická účinnost v první řadě“ prováděna (viz oddíl 4.2), aby bylo možné upřednostnit projekty, které tuto zásadu uplatňují.

Řídicí orgány by rovněž mohly zvážit úpravu intenzity podpory, aby projekty v oblasti energetické účinnosti nebo projekty uplatňující zásadu „energetická účinnost v první řadě“ mohly těžit z preferenční veřejné podpory (bonus).

V rámci programu InvestEU se prováděcí partneři vyzývají, aby do svých složek pro předložení dokumentace začlenili oddíl týkající se energetické účinnosti, který by tvořil samostatný prvek jejich hloubkové kontroly při posuzování projektů. Takový oddíl by se vztahoval na všechny projekty, i mimo rámec „oblasti udržitelné infrastruktury“.

Doporučení zohlednit výběrová kritéria související s energetickou účinností je rozšířeno také na evropské, vnitrostátní nebo regionální programy spuštěné prostřednictvím výzev k předkládání projektů.

Když veřejné orgány a prováděcí partneři fondů EU vytvářejí a provádějí opatření, ve kterých je energetická účinnost prvořadým cílem, jsou vybízeni k předložení spolehlivých podkladů dokládajících, jak je energetická účinnost stěžejní pro daný projekt/program/opatření a jak se na ně nevztahuje riziko lakování nazeleno.

Poskytování technické pomoci s cílem pomoci správcům fondů a předkladatelům projektů, kteří uplatňují zásadu „energetická účinnost v první řadě“

Kromě skutečných finančních prostředků dostupných pro energetickou účinnost by energeticky účinná řešení dále stimulovaly snaha pochopit vnímání rizik, usnadňování agregace a pomoc při vývoji projektu. I když jsou tato opatření již součástí politik financování energetiky, subjekty s rozhodovací pravomocí by měly o dostupných nástrojích aktivně informovat žadatele a správce fondů.

Evropská komise může nabídnout řídicím orgánům poradenské služby, které jim pomohou zavést zásadu „energetická účinnost v první řadě“ do jejich programů, zejména prostřednictvím Nástroje pro technickou podporu (20).

Finančním institucím využívajícím programy EU by mohly být k dispozici specializované poradenské služby, aby odrážely zásadu „energetická účinnost v první řadě“ jak ve fázi hodnocení (náležitá péče), tak ve fázi provádění (rozvoj projektu). Evropská komise pracuje na vytváření těchto specifických poradenských produktů na základě úspěšných zkušeností Evropské investiční banky a dalších potenciálních prováděcích partnerů (národní podpůrné banky, EBRD atd.).

Předkladatelé projektů, kteří jsou ochotni realizovat investice do energetické účinnosti nebo zahrnout zásadu „energetická účinnost v první řadě“, mohou obdržet technickou podporu ad hoc od unijního poradního centra, z nástroje ELENA, z příslušných programů politiky soudržnosti a další podporu při rozvoji projektu v rámci podprogramu Přechod na čistou energii programu LIFE. V některých případech mohou být náklady na energetický audit (částečně) způsobilé k podpoře ze strany EU.

Technická pomoc pomůže řídicím orgánům, finančním institucím a předkladatelům projektů používat adekvátní ukazatele a metodiky měření úspor energie a může splnit část požadavků na sledování, jako jsou energetické audity uvažovaných aktiv.

Vyjádření zásady „energetická účinnost v první řadě“ v pokynech o státní podpoře

Energetická účinnost se řeší v rámci pokynů pro státní podporu v oblasti energetiky a životního prostředí i obecného nařízení o blokových výjimkách, přičemž oba dokumenty procházejí aktuálně revizí (21). To je důležité pro operační programy, které nejsou z důvodu sdíleného řízení automaticky vyňaty ze státní podpory. To může také platit pro projekty financované v rámci Nástroje pro oživení a odolnost.

3.5.6. Poskytování informací

Mezi překážky uplatňování zásady „energetická účinnost v první řadě“ patří nedostatek povědomí o možnostech úspor energie, jejich potenciálních přínosech a způsobech posuzování. Pokud je tento nedostatek dostatečných informací doprovázen zvyky a předchozími preferencemi, nestačí pouze tyto informace zpřístupnit. Ke změně negativního vnímání energetické účinnosti jako nástroje, který přináší úspory energie pouze s vynaložením velkého úsilí a peněz a navíc za cenu snížené výkonnosti, jsou nutné opakované vzdělávací a informační kampaně. Energetickou účinnost je spíše třeba spojovat se zvýšením pohodlí, výkonnosti a kvality. Rovněž je třeba zvýšit povědomí a znalosti o možnostech a širších dopadech energetické účinnosti v různých odvětvích. To zahrnuje potřebu zjednodušit výběr investic do energetické účinnosti, přičemž v okamžiku, kdy dojde k rozhodnutí o realizaci investice, je občanům předkládáno také rámování informací, které oslabuje negativní vliv kognitivních předsudků, například poskytováním informací o budoucích úsporách nákladů, environmentálních a sociálních výhodách (22). Účinné informační kampaně se proto musí zabývat znalostmi, preferencemi a kognitivními předsudky, které ovlivňují rozhodování související s energetikou. (23)

Kromě toho chybí hodnotné dostupné údaje a metodiky k posouzení širších přínosů zlepšení energetické účinnosti. To omezuje možnost tyto přínosy kvantifikovat a zajistit vhodnou analýzu nákladů a přínosů. Nejlepší předpoklady k provádění opatření v oblasti energetické účinnosti na místní úrovni mají města, obce a místní komunity obecně v úzké spolupráci s občany, spotřebiteli a energetickými společenstvími. Nedostatek údajů a často také omezená finanční, technická a kvalifikační kapacita však brání městům, obcím a místním komunitám navrhnout robustní plány v oblasti vytápění a/nebo energetické účinnosti a zohlednit energetickou účinnost při prostorovém a rozvojovém plánování. V této souvislosti existuje potřeba nejen zpřístupnit příslušná data, ale také zajistit schopnost analyzovat dostupné informace a údaje na straně těch, kdo se je chystají používat. Budování kapacit je proto zásadní oblastí, kterou je třeba řešit.

V souvislosti se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ je rovněž důležité zajistit, aby byly informace poskytovány v pravý okamžik a ve správném formátu. Informace o možnostech v oblasti energetické účinnosti a jejich potenciálních přínosech by měly být orgánům a subjektům trhu poskytovány jasným způsobem, aby jim usnadnily výběr konkrétní možnosti při plánování nebo investování. Pouhé zveřejnění údajů nebo pokynů nemusí stačit. Mají-li informace o energeticky účinných řešeních pozitivně a náležitě ovlivnit rozhodovací proces, musí být relevantní a přizpůsobeny konkrétním souvislostem. Je rovněž třeba je aktivně propagovat.

Způsob prezentace a propagace informací navíc výrazně ovlivňuje rozhodovací proces. Jakmile dojde k základnímu uvědomění, musí být sdělení přizpůsobeno cílovému publiku a specifickým podmínkám tak, aby bylo snadno pochopitelné. Poskytnuté informace by měly usnadnit vědomé rozhodování na základě důkazů a transparentnosti. Rozhodovací proces investorů zahrnuje analýzu kladů a záporů různých řešení. Jednostranná sdělení by proto nemusela dostačovat. Oboustranná komunikace by mohla být přesvědčivější, protože by mohla řešit otázky položené v analýze před přijetím rozhodnutí.

V této souvislosti je důležité prezentovat očekávané energetické úspory, které daná akce, technologie nebo řešení přinese, spolu s informacemi o způsobu, jakým by měla být prováděna a použita. Je rovněž dobré poukázat na možné zpětné účinky, tj. možné snížení očekávaných úspor energie v důsledku zvýšení spotřeby energie, ke kterému dojde po opatřeních v oblasti energetické účinnosti. Protože by „přeceňování“ opatření v oblasti energetické účinnosti mohlo být kontraproduktivní, je nezbytné, aby taková opatření byla před zavedením řádně posouzena. Pokud by posouzení nebylo v souladu s očekáváními uvedenými v poskytnutých informacích, mohlo by to odradit osoby s rozhodovací pravomocí od energeticky úsporných variant.

Pokud jde o informace o financování, je důležité, aby finanční instituce znaly skutečná rizika a přínosy investic do energetické účinnosti. Jedním z důležitých nástrojů, které je třeba zvážit, je databáze platformy pro snížení rizik v energetické účinnosti s údaji o energetické a finanční výkonnosti získanými z projektů energetické účinnosti podporovaných veřejnými prostředky z unijních, vnitrostátních a místních zdrojů. Orgány veřejné moci, předkladatele projektů a finanční instituce je třeba nadále důrazně vybízet k vyplňování této databáze, aby bylo možné dále zvyšovat a rozšiřovat množství informací o potenciálu energetické účinnosti. Širší dostupnost tržních důkazů a záznamů o investicích přispěje ke snížení rizika energetické účinnosti a pomůže rozšířit investice do energetické účinnosti.

3.5.7. Vedoucí role veřejného sektoru

Upřednostňování energetické účinnosti rovněž klade odpovědnost na veřejné orgány, aby šly příkladem. I když celkový dopad nemusí být v absolutním vyjádření významný, veřejné orgány hrají důležitou úlohu při podpoře energeticky účinného chování a energeticky účinných výrobků a služeb. Je rovněž nezbytné, aby upřednostnění energetické účinnosti ve veřejném sektoru bylo prezentováno jako příklad udržitelného a řádného řízení veřejných prostředků. Volba energeticky účinných řešení a jejich kombinace s obnovitelnými zdroji by také mohla sloužit jako ukázkové projekty a propagace žádoucích přístupů.

Veřejný sektor může jít příkladem různými způsoby, zejména prostřednictvím:

a) stanovení konkrétních cílů pro veřejné budovy ve smyslu energetické náročnosti nebo míry renovací. Články 5 a 6 směrnice o energetické účinnosti jsou příklady takového přístupu na úrovni EU, ale posílen může být rovněž na vnitrostátní úrovni. Veřejné budovy by měly jít příkladem tím, že budou provádět různá energeticky účinná řešení s cílem prokázat jejich proveditelnost a přínosy. V nových budovách by zejména měla být propojena funkčnost, design a udržitelnost, začlenění a estetika v souladu s iniciativou Nový evropský Bauhaus (24) s nejlepší možnou energetickou náročností. Pokud možno by nové budovy měly rovněž překročit povinné požadavky na budovy s téměř nulovou spotřebou energie (NZEB) stanovené v článku 9 směrnice o energetické náročnosti budov. Ambiciózní cíle pro veřejné budovy by také měly být spojeny s komunikací. Energetické renovace by měly být prováděny a prezentovány způsobem, který spojuje lepší energetickou náročnost s lepším komfortem a snížením nákladů. Orgány veřejné moci by také měly zajistit, aby byla třída certifikátu energetické náročnosti budovy jasně sdělena veřejnosti (podle článku 13 směrnice o energetické náročnosti budov). V rámci certifikátů energetické náročnosti by měly být rovněž zváženy doplňující informace, které by mohly podporovat energeticky účinná řešení, např. očekávané širší přínosy z hlediska snižování emisí skleníkových plynů;

b) posílení zadávání veřejných zakázek na energeticky účinné výrobky a služby. Zelené veřejné zakázky a článek 6 směrnice o energetické účinnosti již podněcují orgány veřejné moci k tomu, aby nakupovaly výrobky s nejlepší energetickou účinností. V souladu se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ by se však kritéria energetické náročnosti měla stát všeobecně rozšířenými ve veřejných nabídkových řízeních a mít značnou váhu při posuzování a výběru nabídek. Je také nutné využívat energetickou náročnost nikoli jako jedno z pomocných kritérií, ale jako ústřední podmínku a/nebo kritérium pro udělení veřejných zakázek. Zadavatelé veřejných zakázek by měli posoudit, jak lze dosáhnout žádoucí funkční způsobilosti nabízených výrobků v souladu s cíli energetické náročnosti. Mělo by být analyzováno konkrétní kritérium funkční způsobilosti u vícero energeticky účinných variant, pokud existují;

c) využívání energetických služeb a uzavírání smluv o energetické účinnosti (25), provádění energetických auditů a provádění systémů řízení energie. Podobně jako u konkrétních cílů renovace by veřejné budovy měly být také příklady použití dostupných řešení usnadňujících dosažení úspor energie. Výhody použití těchto řešení, zejména z hlediska veřejného rozpočtu, by měly být propagovány a sdělovány veřejnosti.

3.6. Analyzování dopadů politiky a alternativ

V návaznosti na určení různých možností, jak dosáhnout žádoucích cílů a zajistit přísné základní podmínky pro energeticky účinná řešení, je důležité tyto možnosti politiky řádně posoudit a věnovat přitom zvláštní pozornost alternativám na straně poptávky. Kromě toho při stanovování strategických politik, kde je energetická účinnost od počátku považována za součást řešení, stojí za to prozkoumat ambiciózní opatření v oblasti energetické účinnosti, např. zavedením scénáře vysoké energetické účinnosti do modelování, ve kterém je energetická účinnost nastavena na maximum své nákladové efektivnosti nebo proveditelnosti.

Analýza funkčních možností by mohla být součástí posouzení dopadů regulace nebo analýzy nákladů a přínosů předcházející politickým, plánovacím nebo investičním rozhodnutím. V kontextu posuzování dopadů je k plnému zohlednění zásady „energetická účinnost v první řadě“ potřeba vzít v úvahu různé prvky pojednané v těchto pokynech. Patří mezi ně:

— zvážení překážek uplatňování opatření v oblasti energetické účinnosti,

— definování cílů politiky, které počítají s použitím a upřednostněním nákladově efektivních a energeticky účinných řešení,

— určení širokého spektra možností, konkrétně hledání řešení na straně poptávky a zlepšení energetické účinnosti,

— vyhodnocení dopadů různých možností na spotřebu energie (nejlépe na konečnou i primární spotřebu energie) a zvážení těchto dopadů v aktuálních odhadech poptávky po energii uváděných v rámci posouzení,

— hodnocení nákladů a přínosů daných možností z pohledu i) společnosti, ii) účastníků trhu, kteří provádějí plány energetické účinnosti, a iii) konečného spotřebitele,

— součástí posouzení by měly být environmentální, sociální a hospodářské dopady, včetně distribučních dopadů a zmírnění energetické chudoby, s využitím přístupu spočívajícího v posuzování životního cyklu a správných předpokladů stanovení cen uhlíku,

— je-li použita úplná analýza nákladů a přínosů, zahrnují také analýzu citlivosti pro různé diskontní sazby zvažované v analýze nákladů a přínosů, jakož i opatření v oblasti energetické účinnosti nastavená na maximum,

— hodnocení soudržnosti upřednostňované možnosti s cíli a opatřeními v oblasti energetické účinnosti a dalšími strategickými cíli a zásadami,

— identifikace provozních kroků a cílů, které by umožnily provádění energeticky účinných řešení,

— stanovení ustanovení o hodnocení politiky/investic, která by vyžadovala sledování úspor energie dosažených transparentním způsobem, např. ve smyslu metodiky pro článek 7 směrnice o energetické účinnosti.

Při posuzování dopadů na spotřebu energie by mohla být relevantní jak primární, tak koncová energie. Koncová energie lépe odráží změny v poptávce a přínosech souvisejících s jejím snižováním, zatímco primární energie je relevantnější z hlediska cílů v oblasti klimatu a přínosů pro životní prostředí. Volba ukazatele tedy závisí na kontextu, ale je dobré se na ně oba zaměřit v komplexních hodnoceních.

I když provádění komplexních posouzení dopadů je v konkrétních situacích obvykle vyžadováno zákonem, řádná analýza nákladů a přínosů (viz níže) by mohla být v souladu se zásadou „energetická účinnost v první řadě“ součástí přípravy investičních nebo politických rozhodnutí s dopadem na spotřebu energie nebo dodávky energie. Uplatňování zásady by mělo u strategického plánování a investičních rozhodnutí zohlednit systémový a společenský úhel pohledu. Při výběru konkrétních aktiv a řešení v rámci předem definovaných projektů by měla být analyzována také energeticky účinnější řešení, a to s použitím perspektivy společnosti, prováděcího subjektu nebo konečného uživatele.

Tabulka 3

Složky přínosů a nákladů pro posuzování opatření v oblasti energetické účinnosti z různých perspektiv

Analýza nákladů a přínosů u opatření v oblasti energetické účinnosti Z perspektivy společnosti účastníků trhu provádějící opatření (např. energetická společnost) konečného spotřebitele Ušetřené náklady systému dodávek energie (náklady na výrobu a kapacitu, ztráty sítě, ztráty spojené s přeměnou energie, náklady na posílení sítě atd.) Přínos Přínos Širší přínosy nebo vedlejší přínosy Přínos Přínos Přínos Přenášení nákladů prostřednictvím síťových poplatků nebo cen energií, nebo také příjmy z energetických služeb Přínos Kompenzace čistých ušlých příjmů pro provozovatele sítí Přínos Bonus za provádění nebo sdílené úspory Přínos Přírůstkové náklady na technologii Náklady Náklady Náklady na provádění programu/opatření Náklady Náklady Stimulační platby Náklady Přínos Úspory za účty za energii Přínos Ušlé mezní příjmy Ztráta

Zdroj: Podle Wuppertal Institute (2009), Measuring and reporting energy savings for the ESD – how it can be done (Měření a hlášení úspor energie pro rozhodnutí o „sdílení úsilí“ – možné způsoby provedení), kapitola 2.10.

Kromě toho je důležité identifikovat relevantní zdroje dat a ukazatele pro prognózy budoucí poptávky po energii, měření dopadů na úspory energie a sledování pokroku. Vzhledem k tomu, že se dostupnost údajů a vnitrostátní postupy liší, mohou být tyto různé zdroje údajů důležité. Zásadní je transparentnost a srovnatelnost použitých ukazatelů a dat.

Je-li to relevantní, je třeba věnovat zvláštní pozornost přesnému zhodnocení flexibility na straně poptávky. To vyžaduje zvážení všech typů koncových uživatelů a předností distribuované flexibility v integrované energetické soustavě. Je důležité posoudit investiční i provozní náklady a současně uznat přínosy pro všechny koncové uživatele.

3.7. Určení analýzy nákladů a přínosů

Analýza nákladů a přínosů může být samostatnou analýzou nebo klíčovou složkou ucelenějšího posouzení dopadů. Všechny analýzy nákladů a přínosů by měly používat metody posuzování životního cyklu (26) a vzít v úvahu řádné prognózy cen uhlíku. Podle zásady „energetická účinnost v první řadě“ je důležité, aby se analýza nákladů a přínosů při hodnocení nákladů a přínosů různých možností prováděla, kdykoli je to možné ze společenského hlediska. Porovnání a analýza možností se zaměří na všechny dopady úspor energie, přičemž překročí meze, kdy je spotřeba energie jediným ukazatelem dopadu. Z pohledu zásady „energetická účinnost v první řadě“ je snížení spotřeby energie zcela jistě samo o sobě přínosem, ale kromě úspor energie by se analýza nákladů a přínosů měla zaměřit i na širší přínosy, včetně těch, u kterých není snadné stanovit cenu.

Sociální přínosy zahrnují zlepšené životní podmínky a úroveň pohodlí, například kvůli správnému vytápění/chlazení a zlepšené kvalitě vzduchu v bytech (27), které následně vedou ke zlepšení zdraví, fyzického i duševního, a to i za budoucích klimatických podmínek. Navíc v mnoha případech může nižší spotřeba fosilních paliv snížit emise z elektráren a dopravy, a tím snížit negativní dopady znečištění ovzduší. Zlepšená účinnost také snižuje účet za energii a může zvýšit příjem domácnosti, který by bylo možné utratit někde jinde. Dalším důležitým přínosem je zmírnění energetické chudoby, která je v mnoha zemích nadále problémem.

Širších přínosů energetické účinnosti může být mnoho, ale je často obtížné je řádně kvantifikovat nebo vyjádřit v penězích. Nalezení správných údajů a zachycení vazeb mezi energetickou účinností a sociálními, environmentálními nebo ekonomickými ukazateli může být obzvláště náročné. Nedostatek informací by mohl být problémem zejména na místní úrovni a je také spojen s dostupností údajů o skutečných úsporách energie dosažených po provedení opatření. V důsledku toho existují různé metodiky používané k zachycení těchto dopadů. Aniž jsou dotčeny metodiky analýzy nákladů a přínosů stanovené na úrovni EU nařízením TEN-E (28), regulační orgány by měly k zajištění spolehlivých analýz nákladů a přínosů určit odpovídající metodiky k provedení analýz nákladů a přínosů ve specifických oblastech (29) a v případě potřeby k nim připojit doplňujícími pokyny.

Jakákoli metodika analýzy nákladů a přínosů by měla vycházet z regulačního rámce definovaného tvůrci politik a zohledňovat podmínky a omezení pro uplatňování energeticky účinných řešení. Na základě navrhované metody analýzy nákladů a přínosů by subjekty trhu měly mít možnost systematicky posuzovat své investiční možnosti. Pokyny připravené regulačními orgány by měly subjektům trhu pomoci vyhodnotit náklady a přínosy různých možností z pohledu společnosti, účastníků trhu, kteří tento plán realizují, a spotřebitelů.

Širší přínosy investic do energetické účinnosti byly analyzovány v projektu Odyssee-Mure (30). Některé další podrobné údaje lze nalézt také v dokumentu vypracovaném Evropskou radou pro energeticky účinné hospodářství (31) a ve studii zadané Evropskou komisí (32). Obrázek 2 uvádí některé z hlavních oblastí ovlivněných investicemi do energetické účinnosti, které by mohly být zohledněny v řádné analýze nákladů a přínosů.

Na základě přístupu navrženého projektem Odyssee-Mure lze četné přínosy energetické účinnosti rozdělit na sociální, environmentální a hospodářské.

Obrázek 2 Možné vícečetné kladné přínosy energetické účinnosti



Zdroj: Evropská komise na základě projektu Odyssee-Mure.

Přínosy pro životní prostředí souvisí se širšími dopady snížené spotřeby energie, zejména se sníženými emisemi skleníkových plynů a sníženým znečištěním ovzduší ve spojitosti s využíváním energie. Nižší energetická náročnost navíc zlepšuje řízení zdrojů energie a dalších zdrojů. Vede přímo k úsporám energie, která se má vyrábět (a tím eliminuje negativní externality související s dodávkami energie), zejména k úsporám množství spotřebovaných fosilních paliv. Snižuje také potřebu investic do obnovitelných zdrojů k dosažení cílů stanovených v politice.

Ekonomické přínosy mohou být na mikroekonomické a makroekonomické úrovni. Mikroekonomické dopady jsou spojeny se zvýšenou průmyslovou produktivitou v důsledku nižších výdajů na energii a vyšší tržní hodnoty aktiv s lepší energetickou náročností. Makroekonomické dopady se týkají změn HDP a zaměstnanosti a prostřednictvím dopadu na ceny energií také změn veřejných rozpočtů. Pozitivní sociální a environmentální dopady také snižují výdaje na nezaměstnanost a na sociální zabezpečení. Další dopady, jež je třeba zvážit, se týkají inovací a konkurenceschopnosti (33). Jejich zlepšení lze dosáhnout energeticky účinnými technologiemi i zvýšenou energetickou bezpečností díky nižší závislosti na dovozu (34).

Toto jsou pouze některé z celkových přínosů plynoucích ze zvýšené energetické účinnosti.

3.7.1. Možné nástroje a metody

Stanovení spolehlivé metodiky pro kvantifikaci širších přínosů energetické účinnosti je náročné a stále není dobře zavedeno. Pro účely tohoto pokynu byly použity tyto dva výzkumné projekty: 1) Calculating and Operationalising the Multiple Benefits of Energy Efficiency in Europe, COMBI (Výpočet a zprovoznění vícero přínosů energetické účinnosti v Evropě), projekt v rámci programu Horizont 2020 (35), a 2) studie „The macro-level and sectoral impacts of Energy Efficiency policies“ (Makroekonomické a odvětvové dopady politik energetické účinnosti) připravená pro Evropskou komisi (36). Také výzkumný projekt MICAT v rámci programu Horizont 2020 (37) vytváří metodiku a nástroj, které by mohly při takovém posuzování pomoci.

Zlepšení energetické účinnosti v dopravě může snížit externality související s dopravou. Handbook on the External Cost of Transport (38) (Příručka k externím nákladům dopravy) přináší podrobné vysvětlení a metodiky pro odhad několika dopadů v oblasti životního prostředí.

a) SPOLEČENSKÉ DOPADY

Zdraví a dobré životní podmínky

Jedním z nejdůležitějších vedlejších přínosů energetické účinnosti je lidské zdraví. Aby bylo možné měřit a kvantifikovat hlavní pozitivní a negativní dopady v oblasti zlepšení energetické náročnosti budov, lze zvážit tyto aspekty ovlivňující zdraví:

— schopnost udržovat v obydlích přiměřenou teplotu, a to i za budoucích klimatických podmínek, přímo související se zlepšováním energetické účinnosti budov,

— úrovně vzduchotěsnosti, k jejichž zvýšení obecně dochází zlepšováním energetické účinnosti a adekvátním větráním a které je třeba při stanovování požadavků na energetickou účinnost dobře zvážit,

— kvalita vnitřního ovzduší spojená s koncentrací hlavních látek znečišťujících vzduch v interiéru (znečišťující těkavé organické látky, jako je benzen, radon, oxid uhelnatý, oxidy dusíku, ultrajemné částice atd.). Kvalita vzduchu v interiéru velmi závisí na energetické účinnosti (39), i když vzájemná spojitost může být kladná nebo záporná, v závislosti na úrovni ventilace vyplývající ze zlepšení účinnosti,

— plíseň a vlhkost, obvykle vyplývající z teplotní úrovně a úrovně větrání budovy,

— vnitřní osvětlení, které je často vylepšeno energeticky účinnými řešeními, má zásadní dopad na zdraví a pohodu osazenstva, (40)

— hladina hluku – izolace obvodového pláště budovy, zejména oken, snižuje vystavení venkovnímu hluku,

— používání toxických materiálů – renovace vedou k odstranění azbestu a olova a také k instalaci ochranných opatření proti radonu.

Pozitivní dopady zlepšení energetické účinnosti se odrážejí ve snižování výskytu kardiovaskulárních chorob, respiračních chorob (astma, infekční onemocnění, alergie atd.), rakoviny plic a poruch kognitivních a duševních funkcí. V důsledku vystavení znečištění vzduchu v interiéru ze systémů vytápění a paliv se mohou vyskytovat chronická i akutní respirační onemocnění. Astma a alergie jsou důsledkem plísní, kterým se daří ve vlhkých a špatně vytápěných domácnostech, zatímco mrtvice a kardiovaskulární poruchy jsou spojeny s vystavením extrémním teplotám. (41)

Určit zvláštní zdravotní výsledky může být obtížné, a proto jsou často měřeny z hlediska celkové úmrtnosti nebo nemocnosti, kterou dokládají návštěvy lékaře, hospitalizace a dny volna v zaměstnání či ve škole nebo rizikové faktory, např. tepelné podmínky, hluk atd.

Pomocí přístupu založeného na koeficientech lze zdravotní přínosy energetické účinnosti a dopady na kvalitu ovzduší převést do ekonomických pojmů (např. náklady na zdravotní péči spojené s nemocemi). Metody používané k měření tohoto výstupního ukazatele jsou obecně založeny na střední délce života, získané pomocí studií podmíněného hodnocení nebo průzkumů ochoty platit. (42)

Výzkumný projekt COMBI se zaměřil na kvantifikaci vedlejších dopadů na veřejné zdraví souvisejících s energetickou chudobou. Projekt analyzoval tři kategorie vedlejších dopadů:

— nadměrná nemocnost v zimě způsobená chladem v interiéru,

— prevalence astmatu způsobená vlhkostí v interiéru.

Metodika kvantifikace a monetizace dopadu je popsána v technické zprávě. (43)

Dopady odhadovaných poklesů v tunách znečišťujících látek lze převést na snížení výdajů na zdravotní péči pomocí modelu GAINS (44), který použila Evropská komise u různých posouzení dopadů. Model GAINS vyžaduje podrobné vstupní údaje o celkové spotřebě energie pro všechny hlavní činnosti v oblasti znečištění ovzduší a emisí skleníkových plynů, ale seznam receptorů, u nichž se posuzuje dopad znečištění ovzduší, nezahrnuje zastavěné prostředí.

Metodiku, jak definovat, měřit, kvantifikovat a peněžně vyjádřit dopad lepší kvality vnitřního prostředí (lepší tepelný komfort, kvalita vzduchu v místnosti, osvětlení a akustika (45)) ve školách, nemocnicích a kancelářích vytvořil také institut BPIE. (46) Předložený přístup extrapoluje průměrné výsledky do dosažitelného procentního zlepšení výkonnosti / produktivity.

Energetická chudoba

Energetickou chudobu lze chápat jako stav nedostatku základních energetických služeb, který je projevem obecné chudoby souvisejícím s energetikou a u kterého bylo prokázáno, že s sebou nese riziko zvýšené nemocnosti nebo dokonce úmrtnosti. Při posuzování přínosů programů v oblasti energetické účinnosti, které se týkají zmírnění energetické chudoby, by se posouzení dopadů měla zaměřit na dosažené nebo plánované úspory nákladů na energii pro zranitelné domácnosti nebo na zvýšenou vnitřní úroveň komfortu v rámci jejich obydlí. Schopnost udržovat teplotu v interiéru na uspokojivější úrovni má řadu zdravotních výhod, protože život ve špatně větraných domech, které jsou v zimě studené nebo v létě příliš horké, je spojen s řadou zdravotních problémů. Modernizace a další vylepšení v oblasti energetické účinnosti, které umožňují energeticky chudým domácnostem zlepšit teploty v interiéru, mohou mít kladný dopad na duševní zdraví a výskyt kardiorespiračních chorob, a mají tedy potenciál pomáhat snížit nerovnosti v oblasti zdraví.

Úspora výdajů na energii a schopnost udržovat uspokojivější teplotu v interiéru mohou mít další výhody, které mohou posílit pozitivní vliv na rozpočty domácností. Například největší přínos pro zdraví při modernizaci týkající se energetické účinnosti byl zjištěn v domácnostech, které před zavedením energeticky úsporných opatření nedostatečně využívaly služby vytápění nebo chlazení z důvodu rozpočtových omezení. Zlepšení fyzické a duševní pohody v důsledku lepší úrovně klimatu v interiéru může mít rovněž příznivý vliv na výsledky vzdělávání nebo na pracovní výkonnost, zvýšení účasti na trhu práce a produktivitu a může umožnit přijetí finančně atraktivnější profesní dráhy. V zemích, kde jsou náklady na zdravotní péči vysoké, může zlepšení zdravotního stavu díky zlepšeným podmínkám bydlení také zvýšit disponibilní příjmy zranitelných domácností v důsledku snížení výdajů na zdravotní péči. Kromě finančního dopadu přispívajícího ke zmírnění chudoby mohou modernizace týkající se energetické účinnosti nebo stěhování do nových, energeticky efektivních budov představovat další potenciální sociální přínos související se zlepšenou sociální integrací znevýhodněných domácností, které se dosáhne snížením sociální izolace způsobené pocity rozpaků ohledně osobních životních podmínek. (47)

b) DOPADY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ

Zlepšení energetické účinnosti může pozitivně ovlivnit životní prostředí v několika zcela odlišných ohledech:

— Energie a změna klimatu – opatření ke zlepšení energetické účinnosti přirozeně vedou ke snížení poptávky po energii a následně k nižšímu využívání zdrojů souvisejících s touto poptávkou, zejména fosilních paliv. Snížená spotřeba fosilních paliv znamená snížení emisí skleníkových plynů.

— Udržitelná spotřeba a výroba – tato kategorie zahrnuje emise místních látek znečišťujících ovzduší a spotřebu materiálů. Opatření v oblasti energetické účinnosti mohou vést ke snížení úrovně emisí síry, tuhých a jiných znečišťujících látek, které poškozují lidské zdraví. Na druhé straně opatření v oblasti energetické účinnosti mohou také znamenat nárůst spotřeby materiálu, například v případě rekonstrukcí budov.

— Ekosystémy – vylepšená energetická účinnost vedoucí ke snížení poptávky po energii by mohla vést ke snížení poptávky po vodě a využívání půdy v odvětví výroby energie. Energeticky úsporné renovace budov, při nichž se využívají zelené zdi a střechy, poskytují stanoviště rostlinám a zvířatům v městském prostředí.

Ke konkrétním ukazatelům, které mají být použity k měření těchto dopadů, patří:

Snížení emisí skleníkových plynů

Vztah mezi úsporami energie a emisemi CO2 je při pohledu na nosiče energie poměrně přímočarý. Obvykle se používá lineární přístup s použitím pevných emisních faktorů jednotek CO2 na jednotku spotřeby paliva. To je možné provést dvěma způsoby: buď odvozením emisních faktorů z historických údajů, nebo použitím publikovaných emisních faktorů (např. z Mezivládního panelu pro změnu klimatu – IPCC).

Tabulka 4

Průměrné emisní faktory v EU související s výhřevností paliva

Průměrné emisní faktory (t CO2/TJ) Průměrné emisní faktory (t CO2/toe) Surová ropa 73,3 3,07 Kapalná paliva ze zemního plynu 64,2 2,69 Motorový benzín 69,3 2,90 Plynový olej / motorová nafta 74,1 3,10 Antracit 98,3 4,12 Koksovatelné uhlí 94,6 3,96 Lignit 101 4,23 Zemní plyn 56,1 2,35 Rašelina 106 4,44

Zdroj: Příloha VI nařízení Komise č. 601/2012 (48).

Pokud jde o úspory energie u elektřiny, vztah mezi úsporami energie a snižováním emisí skleníkových plynů lze odhadnout na základě intenzity emisí skleníkových plynů u výroby elektřiny, jejíž úroveň se pro EU na základě údajů z roku 2018 odhadovala na 287g CO2 ekv./kWh (3,34 t CO2 ekv./toe). (49) Vnitrostátní intenzity se budou lišit v závislosti na podílu energie z obnovitelných zdrojů a směsi paliv použité pro výrobu energie a každá analýza nákladů a přínosů investice do energetické účinnosti by měla zohledňovat intenzitu emisí skleníkových plynů místní sítě. Kromě toho stojí za zmínku, že intenzita emisí skleníkových plynů u výroby elektřiny se v čase mění a s rostoucím nasazením obnovitelných zdrojů se bude snižovat. Při pohledu na dopady úspor energie v dlouhodobé perspektivě je tedy třeba vzít v úvahu budoucí prognózy. Evropská agentura pro životní prostředí (EEA) zveřejňuje historická data a krátkodobé zástupné ukazatele o intenzitě emisí skleníkových plynů v členských státech. (50)

Podobně lze v mnoha aplikacích vypočítat intenzitu emisí skleníkových plynů z odvozené výroby tepla: 253g CO2 ekv. /kWh (2,95 t CO2 ekv. /toe) pro EU na základě údajů Eurostatu z roku 2018 (51) . Opět je třeba vzít v úvahu kontext a budoucí vývoj členských států.

Mohlo by být rovněž zajímavé mít odhady dopadů úspor v konečné spotřebě energie na emise skleníkových plynů v sektoru budov. Opět to lze odvodit z intenzity emisí skleníkových plynů u budov (52), která byla v roce 2018 na úrovni EU-27 okolo 222g CO2 ekv. /kWh (nebo 2,58 t CO2 ekv. /toe). Úspora 1 kWh konečné energie by proto mohla být převedena na úsporu 222g CO2 ekv. emisí skleníkových plynů. Hodnoty by se opět lišily na úrovni jednotlivých států a v průběhu času.

U technologií kombinované výroby tepla a elektřiny je třeba zvážit „mezní“ energetický mix, který realističtěji odráží složení příslušných jednotek pro výrobu elektřiny a přesněji odhaduje PEF (faktor primární energie) a CEEF (emisní faktor vyjádřený v ekvivalentech CO2). Proveditelnou metodologii a odhad „mezní“ účinnosti a uhlíkových faktorů bylo možné nalézt ve studii věnované tomuto tématu. (53)

Při porovnávání nákladové efektivnosti opatření v oblasti energetické účinnosti je také užitečné podívat se na poměr investovaných eur / uspořených tun CO2. Tento poměr by měl zohlednit životní cyklus uvažovaného aktiva, přičemž další nebo budoucí akce proběhnou v pozdější fázi (např. etapová renovace, postupná opatření u topných systémů, obvodový plášť budovy), aby se předešlo efektům závislosti a realizaci těch nejsnadnějších akcí. Toto srovnání by se opět mělo zaměřit na nepřímé náklady a širší přínosy různých možností.

Snížení emisí místních látek znečišťujících ovzduší a dalších skleníkových plynů

Znečištění vzduchu (oxid siřičitý – SO2, oxidy dusíku – NOx, těkavé organické sloučeniny – VOC, částice o průměru menším než 10 μm – PM10, částice o průměru menším než 2,5 μm – PM2,5) a emise dalších skleníkových plynů (oxid dusný – N2O, methan – CH4), kterým se předejde, závisí na rozsahu úspor energie, typu uspořených pohonných hmot, technologii a zařízení k regulaci znečištění vzduchu.

Model interakcí a synergií znečišťování ovzduší skleníkovými plyny zvaný GAINS (54) je specializovaný model, který lze použít k hodnocení dopadů na místní znečištění ovzduší. Jedná se o pokročilý nástroj modelování, který lze použít k provádění hodnocení v měřítku EU i pro jednotlivé členské státy. Model GAINS se hojně používá k posuzování klimatické a energetické politiky EU.

Je zcela běžné, že se emise SO2 a NOx převádějí na peněžní vyjádření. Většina nákladů je obvykle spojena s poškozením zdraví a ztrátou produktivity. Při peněžním vyjádření všech nákladů a přínosů je důležité zabránit dvojímu započítávání přínosů zlepšené kvality ovzduší při dopadech na zdraví souvisejících se snížením znečištění ovzduší.

Dopady na ekosystémy (včetně dopadů na spotřebu vody)

Ekosystémy mohou zaznamenat negativní dopady v případě, že dojde k překročení kritického zatížení kapacit pro absorpci znečišťujících látek, jako je snížený růst vegetace, měnící se vlastnosti vodních útvarů, měnící se minerální složení půdy a snížení zemědělské sklizně. Model GAINS se zaměřuje na dva typy dopadů na ekosystémy – okyselení v důsledku ukládání síry a eutrofizace v důsledku ukládání dusíku.

Výroba energie má dopad na spotřebu vody, která se používá hlavně k chlazení. Spotřebu vody v energetickém odvětví je možné odhadnout pomocí převedení výroby v Gwh na metry krychlové vody. Množství chladicí vody odebírané a spotřebované elektrárnou je dáno především její tepelnou účinností. Vyšší tepelná účinnost znamená, že na každou MWh vyrobenou zařízením bude odváděno méně tepla. Chladicí systém je rovněž ovlivněn palivem používaným v elektrárně. Solárním a větrným obnovitelným technologiím jsou obvykle přiděleny nulové hodnoty, protože při výrobě energie nevyužívají vodu, ale voda může být použita při jejich vlastní výrobě. Studie Společného výzkumného střediska poskytuje podrobnější analýzu využívání vody v energetickém systému v EU. (55)

Tabulka 5

Odběry vody prostřednictvím technologie pro výrobu energie (m3/MWh)

Druh paliva Chlazení Technologie Medián Min. Max. Jaderné palivo Věž Pára 4,17 3,03 9,84 Jaderné palivo Průtočné Pára 167,86 94,63 227,10 Jaderné palivo Vodní nádrž Pára 26,68 1,89 49,21 Plyn/nafta Věž Kombinovaný cyklus 0,97 0,57 1,07 Plyn/nafta Věž Pára 4,55 3,60 5,53 Plyn/nafta Průtočné Kombinovaný cyklus 43,07 28,39 75,70 Plyn/nafta Průtočné Pára 132,48 37,85 227,10 Plyn/nafta Vodní nádrž Kombinovaný cyklus 22,52 22,52 22,52 Plyn/nafta Suché Kombinovaný cyklus 0,01 0,00 0,02 Uhlí / pevné látky Věž Pára 3,80 1,89 4,54 Uhlí / pevné látky Věž Pára (podkritická) 2,22 1,75 2,70 Uhlí / pevné látky Věž Pára (nadkritická) 2,40 2,20 2,54 Uhlí / pevné látky Věž IGCC 1,49 1,36 2,29 Uhlí / pevné látky Průtočné Pára 137,58 75,70 189,25 Uhlí / pevné látky Průtočné Pára (podkritická) 102,53 102,37 102,62 Uhlí / pevné látky Průtočné Pára (nadkritická) 85,50 85,36 85,58 Uhlí / pevné látky Vodní nádrž Pára 46,27 1,14 90,84 Uhlí / pevné látky Vodní nádrž Pára (podkritická) 67,80 67,60 67,85 Uhlí / pevné látky Vodní nádrž Pára (nadkritická) 56,95 56,76 56,99 Bioenergie Věž Pára 3,32 1,89 5,53 Bioenergie Průtočné Pára 132,48 75,70 189,25 Bioenergie Vodní nádrž Pára 1,70 1,14 2,27 Geotermální energie Věž Flash 0,06 0,02 1,37 Geotermální energie Suché Flash 0,02 0,02 0,02 Geotermální energie Suché Binární 1,02 1,02 1,02 Geotermální energie Suché EGS 1,91 1,10 2,73 Geotermální energie Hybridní Binární 1,74 0,84 2,65

Zdroj: Evropská komise (Zpráva JRC).

Je rovněž možné odhadnout dopady na požadavky na využívání půdy ze strany energetického odvětví, pokud jde o počet kilometrů čtverečních požadovaný na GW kapacity nebo GWh výroby. Na výsledky však mají obvykle dominantní vliv změny ve využití biomasy (která má mnohem větší požadavky na půdu než jakákoliv jiná technologie pro výrobu energie). (56)

Neexistují žádné uznávané metodiky pro kvantifikaci přínosů zelených střech a stěn poskytujících stanoviště rostlinným a živočišným druhům, proto by s nimi mělo být v analýze nákladů a přínosů zacházeno na kvalitativní bázi.

Dopady na spotřebu materiálů

Vazby mezi spotřebou energie a spotřebou materiálu jsou velmi složité a relativně neprozkoumané. Z literatury není vždy zřejmé, zda se má jednat o vztah pozitivní nebo negativní; na jedné straně existují zřetelné souvislosti mezi těžbou/výrobou materiálu a spotřebou energie (např. ocel a cement jsou energeticky náročné), ale energeticky úsporné zboží náročné na kapitál je často svou povahou do značné míry náročné na materiál.

Analýza toku materiálů doposud obvykle používala k pochopení stávajících požadavků na materiál analýzu vstupů a výstupů, ale paušální charakter analýzy vstupů a výstupů zabránil sofistikované analýze scénářů. Některé makroekonomické modely (E3ME (57), EXIOMOD (58), GINFORS (59)) začleňují analýzu materiálového toku do své základní struktury, ale mnohé ze vztahů, které jsou paušálně stanoveny v analýze vstupů a výstupů, zahrnuje jako endogenní.

c) HOSPODÁŘSKÉ DOPADY

Hospodářské dopady investic do energetické účinnosti jsou obvykle posuzovány pomocí makroekonomických modelů, které musí převzít určité předpoklady o fungování ekonomiky. Hlavní hybné síly určující makroekonomické dopady opatření v oblasti energetické účinnosti pocházejí z investic do technologií a služeb v oblasti energetické účinnosti na jedné straně a snížení nákladů na energii (60) na straně druhé.

Investice potřebné k dosažení zlepšení energetické účinnosti krátkodobě zvýší zaměstnanost (61) a hospodářskou aktivitu, pokud jsou realizovány, když hospodářství funguje na menší než plnou kapacitu Stojí však za zvážení, že investice do energetické účinnosti mohou vytlačit výdaje z jiných částí ekonomiky (efekt vytěsnění), což přinejmenším částečně potlačuje pozitivní účinky. Zpětné účinky, které vedou ke zvýšení poptávky po energii z důvodu pozitivních hospodářských dopadů zavádění energetické účinnosti, navíc znamenají, že očekávané úspory energie a hospodářské dopady nejsou plně realizovány (62).

I když mohou být kapitálové náklady na energetickou účinnost poměrně vysoké, lze je pokrýt z externích zdrojů a obvykle se v dlouhodobém horizontu vrátí. Snížení nákladů na energii vyplývá ze skutečnosti, že úspory energie snižují výdaje na energii a zvyšují diskreční příjmy domácností nebo zisky společností. Ty by mohly zvýšit spotřebu nebo by mohly být reinvestovány, a stimulovat tak růst ekonomické aktivity. Kromě toho by snížení dovozu energie mohlo zvýšit místní poptávku zvýšením výdajů na zboží a služby vyráběné na domácím trhu (63). Rovněž zlepšuje energetickou bezpečnost a ekonomickou nezávislost.

Zlepšení energetické účinnosti má rovněž dopad na veřejné rozpočty. Přestože veřejné investice nebo dotace na energetickou účinnost znamenají vyšší veřejné výdaje, zlepšená energetická výkonnost ve veřejném sektoru představuje rovněž potenciál k dlouhodobým úsporám nákladů. Pozitivní účinky v oblasti zaměstnanosti a produkce navíc vedou ke zvýšení daňových příjmů. Za faktory ovlivňující veřejné výdaje lze považovat další změny, jako jsou daně z energie (které by jinak zaplatil veřejný sektor) ušlé z důvodů úspor z energie nebo snížení dávek zajištění v nezaměstnanosti (kvůli pozitivním dopadům investic v oblasti energetické účinnosti) (64).

Kromě toho stojí za zvážení pozitivní nepřímé dopady na produktivitu pocházející ze sociálních nebo environmentálních dopadů energetické účinnosti, např. prostřednictvím zlepšeného zdraví. Ty ovlivňují také zaměstnanost a produkci v dlouhodobém zaměstnání. (65)

Jak již bylo uvedeno výše, složitost vícenásobných dopadů na HDP je nejlépe zachycena hospodářskými modely. Nástroje mají určitá omezení a používají různé ekonomické teorie k zachycení dopadů dalších investic na HDP. Příklady nástrojů, které lze použít pro posouzení hospodářských dopadů, zahrnují:

— GEM-E3 – aplikovaný model všeobecné rovnováhy, který se týká interakcí mezi hospodářstvím, energetickým systémem a životním prostředím.

— E3ME – globální makroekonometrický model navržený k řešení hlavních ekonomických a ekonomicko-environmentálních politických výzev.

— ASTRA-EC – dynamický makroekonomický model založený na vstupech a výstupech, který počítá se zjevnou nerovnováhou na straně nabídky a poptávky.

— EXIMOD (EXtended Input-Output MODel) – mnohaodvětvový, mnohoregionální výpočetní model všeobecné rovnováhy, který je schopen měřit environmentální a ekonomické dopady politik.

3.7.2. Společenská perspektiva a diskontní sazby

Je důležité, aby metodika analýzy nákladů a přínosů definovaná regulačními orgány pro analýzu možností politik souvisejících s energetickou účinností zohledňovala při výběru diskontní sazby použité pro analýzu nákladů a přínosů jak společenskou, tak investorskou perspektivu. Projekty jsou obvykle posuzovány dvěma způsoby: i) na základě ekonomického výpočtu, který se ptá, zda by projekt měl přínos pro společnost jako celek. U tohoto výpočtu by se měla používat nízká diskontní sazba; a ii) finančního výpočtu, který se ptá, zda by se do projektu zapojil soukromý investor, pokud by se zabýval pouze soukromými výnosy. V druhém případě by měla být použita úroková sazba, která odráží tržní úrokové sazby jako zástupný ukazatel za náklady kapitálu. Tato úroková sazba by měla odrážet skutečné náklady investující osoby nebo investujícího subjektu na získání kapitálu.

Analýza nákladů a přínosů uplatňovaná na nástroje veřejné politiky ovlivňující jednotlivce a soukromé spotřebitele, jako jsou standardy účinnosti, by měla uplatňovat jak společenskou diskontní sazbu (nižší), tak diskontní sazbu pro investory (vyšší), aby zobrazovala dopad z obou perspektiv. Rozhodnutí o veřejných investicích by měla brát v úvahu zejména společenský pohled, a tudíž nižší diskontní sazbu.

V tržních energetických systémech je důležité, aby byla společenská a konečná spotřebitelská perspektiva zahrnuta do metodiky analýzy nákladů a přínosů definované regulačními orgány, protože normálně by subjekty na trhu uplatňovaly analýzu nákladů a přínosů z hlediska svých výnosů, a nikoli širších výhod. Společenská perspektiva má důsledky pro výpočet budoucích nákladů a přínosů investic, které jsou modelovány pomocí diskontních sazeb. Opatření v oblasti energetické účinnosti mají obvykle relativně vysoké počáteční náklady, které je třeba po delší časová období získávat zpět úsporami energie. Při modelování se diskontní sazby používají k přiřazení hodnoty budoucím peněžním tokům. Čím vyšší je diskontní sazba, tím nižší hodnotu přiřadíme budoucím úsporám energie v aktuálních rozhodnutích. V důsledku toho snižují vysoké diskontní sazby atraktivitu opatření v oblasti energetické účinnosti a podpůrných politik (66).

Doporučuje se ponechat oddělené diskontní sazby používané při modelování k vyhodnocení individuálních investičních rozhodnutí a k vyhodnocení nákladů energetického systému ze společenské perspektivy. Modelování pro posouzení dopadů by proto mělo být provedeno ve dvou fázích. Vyšší diskontní sazba „první fáze“ by se měla používat jako model rozhodovacího chování hospodářských subjektů, a nižší „druhá fáze“ – obvykle společenská sazba – k vyhodnocení nákladů a přínosů (67). Diskontní sazbu lze rovněž změnit pro účely analýzy citlivosti.

I když jedna harmonizovaná diskontní sazba pro všechny investice nemusí být tím správným přístupem, je nutné, aby byly skutečné náklady na kapitál pro investice do energetické účinnosti řádně zohledněny. Například zvažování téměř nulových tržních úrokových sazeb u hypoték by mohlo podstatně ovlivnit výsledky analýzy nákladů a přínosů pro majitele budov. V případě režimů veřejné podpory v oblasti energetické účinnosti mohou členské státy jasně odhadnout své vlastní náklady na dluh tím, že z výnosové křivky u státního dluhu své státní pokladny nebo centrální banky odvodí úrokovou sazbu.

3.7.3. Zásada „energetická účinnost v první řadě“ v případě investic do energetické infrastruktury

Návrh nařízení TEN-E zahrnuje zásadu „energetická účinnost v první řadě“ ve všech fázích vytváření evropských desetiletých plánů rozvoje sítě, konkrétně při vývoji scénářů, identifikaci nedostatků infrastruktury a hodnocení projektů. Stejné fáze plánování se používají v případě vnitrostátních záměrů v oblasti infrastruktury. Praktické důsledky zásady „energetická účinnost v první řadě“ v plánování znamenají, že do rozvoje infrastruktury musí být prostřednictvím rozhodovacího procesu začleněny možnosti lepšího využití stávající infrastruktury (prostřednictvím funkčních mechanismů), provádění energeticky účinnějších technologií a lepší využití tržních mechanismů, jako je například reakce na straně poptávky. Jelikož řešení na straně poptávky nejsou pod kontrolou provozovatelů distribučních soustav / provozovatelů přenosových soustav, jejich provádění a účinnost by museli zajistit jiní aktéři (energetické společnosti, společnosti poskytující energetické služby atd.). Proto je důležité nalézt způsoby, jak zajistit srovnatelnost mezi krátkodobými opatřeními a dlouhod