Úřední věstník L 187 , 10/07/2001 S. 0045 - 0046



Směrnice Rady 2001/51/ES ze dne 28. června 2001, kterou se doplňuje článek 26 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. a) a čl. 63 odst. 3 písm b) této Smlouvy, s ohledem na podnět Francouzské republiky [1], s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2], vzhledem k těmto důvodům: (1) Aby bylo možné účinně potírat nedovolené přistěhovalectví, je nezbytné, aby všechny členské státy zavedly opatření určující povinnosti dopravců, kteří dopravují cizí státní příslušníky na území členských států. K zajištění vyšší účinnosti tohoto cíle je dále třeba v co největší možné míře harmonizovat finanční sankce, které členské státy v současné době stanovily pro případ, kdy dopravci poruší povinnosti kontroly, a přihlédnout k rozdílům mezi právními systémy a právními zvyklostmi členských států. (2) Toto opatření patří k obecným ustanovením zaměřeným na zvládání migračních pohybů a na boj proti nedovolenému přistěhovalectví. (3) Touto směrnicí nejsou dotčeny závazky vyplývající z Ženevské úmluvy ze dne 28. července 1951 o právním postavení uprchlíků ve znění Newyorského protokolu ze dne 31. ledna 1967. (4) Svoboda členských států ponechat si nebo zavést doplňující opatření nebo sankce pro dopravce, které jsou uvedené v této směrnici či nikoli, by neměla být dotčena. (5) Členské státy by měly zajistit, aby se v každém řízení zahájeném proti dopravcům, které může vést k uložení sankcí, mohlo účinně vykonávat právo na obhajobu a právo na opravné prostředky proti uvedeným rozhodnutím. (6) Tato směrnice rozvíjí schengenské acquis v souladu s protokolem o jeho začlenění do rámce Evropské unie, jak je stanoveno v příloze A rozhodnutí Rady 1999/435/ES ze dne 20. května 1999 o definici schengenského acquis za účelem určení právního základu všech ustanovení nebo rozhodnutí, jež tvoří acquis, v souladu s příslušnými ustanoveními Smlouvy o založení Evropského společenství a Smlouvy o Evropské unii [3]. (7) V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, který je připojen ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Spojené království dopisem ze dne 25. října 2000 své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice. (8) V souladu s článkem 1 zmíněného protokolu se Irsko přijímání této směrnice neúčastní. Z toho důvodu, a aniž je dotčen článek 4 zmíněného protokolu, se tato směrnice na Irsko nevztahuje. (9) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, který je připojen ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko přijímání této směrnice neúčastní, a proto pro ně není závazná ani použitelná. Vzhledem k tomu, že cílem tohoto nástroje je rozvíjet schengenské acquis v souladu s hlavou IV Smlouvy o založení Evropského společenství, rozhodne se Dánsko v souladu s článkem 5 výše uvedeného protokolu ve lhůtě šesti měsíců od přijetí této směrnice Radou, zda ji provede ve svém vnitrostátním právu. (10) Co se týče Islandské republiky a Norského království, představuje tato směrnice další rozvoj schengenského acquis ve smyslu dohody uzavřené dne 18. května 1999 Radou Evropské unie a těmito dvěma státy o přidružení těchto států k provádění, používání a rozvoji schengenského acquis [4], PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1 Cílem této směrnice je doplnit článek 26 úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985, která byla podepsána v Schengenu dne 19. června 1990 [5] (dále jen "Schengenská úmluva"), a upřesnit některé podmínky jeho uplatňování. Článek 2 Členské státy přijmou nezbytné předpisy, aby zajistily, že se povinnost dopravců vrátit státní příslušníky třetích zemí v souladu s čl. 26 odst. 1 písm. a) Schengenské úmluvy, uplatní rovněž, je-li vstup odmítnut státnímu příslušníkovi třetí země při průjezdu, pokud a) dopravce, který jej měl dopravit do země určení, jej odmítne dále přepravovat nebo b) orgány státu určení mu odepřely vstup a poslaly jej zpět do členského státu, kterým projížděl. Článek 3 Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby uložily dopravcům, kteří nejsou schopni zajistit návrat státního příslušníka třetí země, jemuž byl odepřen vstup, povinnost okamžitě nalézt prostředky pro jejich vrácení a nést odpovídající náklady, nebo pokud navrácení nelze provést okamžitě, nést náklady na pobyt a návrat dotčeného státního příslušníka třetí země. Článek 4 1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že sankce, které lze uložit dopravcům podle čl. 26 odst. 2 a 3 Schengenské úmluvy, budou odrazující, účinné a přiměřené a že a) maximální výše možných finančních sankcí, které budou takto stanovené, nebude nižší než 5000eur nebo než odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 za každou přepravovanou osobu nebo b) minimální výše těchto sankcí nebude nižší než 3000eur nebo odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 za každou přepravovanou osobu nebo c) maximální výše pokuty uložené jako úhrnná částka za jednotlivá protiprávní jednání nebude nižší než 500000 eur nebo odpovídající částka v národní měně při směnném kurzu zveřejněném v Úředním věstníku dne 10. srpna 2001 nezávisle na počtu přepravovaných osob. 2. Odstavec 1 se uplatňuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států, pokud příslušník třetí země žádá o mezinárodní ochranu. Článek 5 Tato směrnice nebrání členským státům, aby přijaly nebo si ponechaly vůči dopravcům, kteří poruší povinnosti vyplývající z čl. 26 odst. 2 a 3 Schengenské úmluvy a z článku 2 této směrnice, jiná opatření obsahující jiný druh sankcí, jako například zabránění dopravnímu prostředku v odjezdu, zabavení a konfiskace dopravního prostředku nebo dočasné pozastavení oprávnění k výkonu činnosti nebo jeho odejmutí. Článek 6 Členské státy zajistí, aby jejich právní a správní předpisy stanovily účinné právo na obhajobu a na opravné prostředky pro dopravce, vůči nimž je vedeno řízení za účelem uložení sankcí. Článek 7 1. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. února 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. 2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Článek 8 Tato směrnice vstupuje v platnost třicátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Článek 9 Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství. V Lucemburku dne 28. června 2001. Za Radu předseda B. Rosengren [1] Úř. věst. C 269, 20.9.2000, s. 8. [2] Stanovisko vydané dne 13. března 2001 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). [3] Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 1. [4] Úř. věst. L 176, 10.7.1999, s. 3. [5] Úř. věst. L 239, 22.9.2000, s. 1. --------------------------------------------------