Úřední věstník C 291 , 13/10/2000 S. 0001 - 0044



Sdělení Komise Pokyny k vertikálním omezením (2000/C 291/01) (Text s významem pro EHP) OBSAH I. ÚVOD 1–7 1. Účel pokynů 1–4 2. Použití článku 81 na vertikální dohody 5–7 II. VERTIKÁLNÍ DOHODY, NA KTERÉ SE OBECNĚ ČL. 81 ODST. 1 NEVZTAHUJE 8–20 1. Dohody menší důležitosti a MSP 8–11 2. Dohody o obchodním zastoupení 12–20 III. POUŽITÍ NAŘÍZENÍ O BLOKOVÝCH VÝJIMKÁCH 21–70 1. "Bezpečný přístav" vytvořený na základě nařízení o blokových výjimkách 21–22 2. Oblast působnosti nařízení o blokových výjimkách 23–45 3. Tvrdá restriktivní opatření podle nařízení o blokových výjimkách 46–56 4. Podmínky podle nařízení o blokových výjimkách 57–61 5. Neexistence domněnky nezákonnosti dohod, které nespadají pod nařízení o blokových výjimkách 62 6. Neexistence požadavku předběžného oznámení 63–65 7. Dělitelnost ustanovení dohody 66–67 8. Složení výrobků distribuovaných prostřednictvím stejného distribučního systému 68–69 9. Přechodné období 70 IV. ODEJMUTÍ BLOKOVÉ VÝJIMKY A NEPOUŽITÍ NAŘÍZENÍ O BLOKOVÝCH VÝJIMKÁCH 71–87 1. Řízení o odejmutí výjimky 71–79 2. Nepoužití nařízení o blokových výjimkách 80–87 V. VYMEZENÍ TRHU A PROBLEMATIKA VÝPOČTU PODÍLU NA TRHU 88–99 1. Sdělení Komise o vymezení relevantního trhu 88 2. Relevantní trh a výpočet 30 % prahové hodnoty tržního podílu podle nařízení o blokových výjimkách 89–95 3. Individuální hodnocení relevantního trhu 96 4. Výpočet podílu na trhu podle nařízení o blokových výjimkách 97–99 VI. POLITIKA VYNUCOVÁNÍ V JEDNOTLIVÝCH PŘÍPADECH 100–229 1. Rámec rozboru 103–136 1.1. Negativní účinky vertikálních omezení 103–114 1.2. Pozitivní účinky vertikálních omezení 115–118 1.3. Obecná pravidla pro hodnocení vertikálních omezení 119 1.4. Metoda rozboru 120–136 1.4.1. Faktory významné pro hodnocení podle čl. 81 odst. 1 121–133 1.4.2. Faktory významné pro hodnocení podle čl. 81 odst. 3 137–229 2. Rozbor určitých vertikálních omezení 137–229 2.1. Nákup jedné značky 138–160 2.2. Výhradní distribuce 161–177 2.3. Výhradní přidělování zákazníků 178–183 2.4. Selektivní distribuce 184–198 2.5. Franšíza 199–201 2.6. Výhradní dodávka 202–214 2.7. Vázané obchody 215–224 2.8. Doporučené a maximální ceny pro další prodej 225–228 2.9. Jiná vertikální omezení 229 I. ÚVOD 1. Účel pokynů (1) Tyto pokyny stanoví zásady pro hodnocení vertikálních dohod podle článku 81 Smlouvy o ES. Definice vertikálních dohod je obsažena v čl. 2 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 ze dne 22. prosince 1999 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě [1] (nařízení o blokových výjimkách) (viz body 23 až 45). Těmito pokyny není dotčeno případné paralelní použití článku 82 Smlouvy na vertikální dohody. Pokyny jsou strukturovány takto: - oddíl II (body 8 až 20) popisuje vertikální dohody, na které se obecně čl. 81 odst. 1 nevztahuje; - oddíl III (body 21 až 70) hovoří o používání nařízení o blokových výjimkách; - oddíl IV (body 71 až 87) popisuje zásady odejmutí blokové výjimky a nepoužití nařízení o blokových výjimkách; - oddíl V (body 88 až 99) se zabývá definicí trhu a otázkami kalkulace podílu na trhu; - oddíl VI (body 100 až 229) popisuje obecný rámec analýzy a politiku vynucování používanou Komisí v jednotlivých případech týkajících se vertikálních dohod. (2) Analýza podle těchto pokynů se vztahuje jak na zboží tak na služby, přestože určitá vertikální omezení se používají zejména v oblasti distribuce zboží. Vertikální dohody mohou být též uzavírány v souvislosti s meziprodukty, finálním zbožím i službami. Pokud není stanoveno jinak, analýza a argumenty uvedené v textu se vztahují na všechny typy zboží a služeb a na všechny obchodní úrovně. Termínem "výrobky" se rozumí jak zboží tak služby. Termíny "dodavatel" a "kupující" jsou použity pro všechny obchodní úrovně. (3) Vydáním těchto pokynů chce Komise pomoci společnostem provádět vlastní hodnocení vertikálních dohod v rámci pravidel hospodářské soutěže ES. Normy stanovené v těchto pokynech musejí být používány podle konkrétních okolností jednotlivých případů. Tím se zabrání jejich mechanickému používání. Každý případ musí být posuzován podle skutečností charakteristických pro daný případ. Komise bude tyto zásady uplatňovat přiměřeným a pružným způsobem. (4) Těmito pokyny není dotčen výklad týkající se použití článku 81 na vertikální dohody, který může podat Soud prvního stupně nebo Soudní dvůr Evropských společenství. 2. Použití článku 81 na vertikální dohody (5) Článek 81 Smlouvy o ES se vztahuje na vertikální dohody, které mohou ovlivnit obchod mezi členskými státy a které znemožňují, omezují či narušují hospodářskou soutěž-(dále jen "vertikální omezení") [2]. Ve vztahu k vertikálním omezením článek 81 vymezuje příslušný právní rámec pro hodnocení negativních a pozitivních účinků na hospodářskou soutěž a rozlišování mezi nimi; čl. 81 odst. 1 zakazuje takové dohody, které hospodářskou soutěž výrazně omezují či narušují, naproti tomu čl. 81 odst. 3 povoluje udělení výjimky u těch dohod, jejichž přínos vyvažuje účinky škodlivé pro soutěž. (6) U většiny vertikálních omezení mohou obavy o ohrožení hospodářské soutěže vzniknout pouze tehdy, je-li hospodářská soutěž mezi značkami nedostatečná, tj. pokud na straně dodavatele, kupujícího, případně na obou stranách existuje určitý stupeň vlivu na trhu. Pokud soutěž mezi značkami není dostatečná, pak je ochrana hospodářské soutěže mezi značkami i v rámci značky důležitá. (7) Ochrana hospodářské soutěže je primárním cílem politiky ES v oblasti hospodářské soutěže, neboť zvyšuje blahobyt spotřebitelů a umožňuje účinné rozdělování zdrojů. Při používání pravidel hospodářské soutěže ES Komise zaujímá ekonomický přístup založený na účincích na trh; vertikální dohody musejí být analyzovány v právní a hospodářské souvislosti. Je-li však omezení cílem, jak se uvádí v článku 4 nařízení o blokových výjimkách, Komise nemusí hodnotit skutečné účinky na trh. Integrace trhu je doplňkovým cílem politiky ES v oblasti hospodářské soutěže. Obchodním společnostem by nemělo být dovoleno vytvářet soukromé bariéry mezi členskými státy, zejména pokud již byly úspěšně zrušeny státní hranice mezi těmito státy. II. VERTIKÁLNÍ DOHODY, NA KTERÉ SE OBECNĚ ČL. 81 ODST. 1 NEVZTAHUJE 1. Dohody menší důležitosti a MSP (8) Na dohody, které nejsou schopny výrazně ovlivnit obchod mezi členskými státy nebo výrazně omezovat hospodářskou soutěž svou podstatou či dopadem, se čl. 81 odst. 1 nevztahuje. Nařízení o blokových výjimkách se vztahuje pouze na dohody, na které se vztahuje čl. 81 odst. 1. Těmito pokyny není dotčeno uplatňování současných či budoucích sdělení menšího významu "de minimis" [3]. (9) V souladu s podmínkami stanovenými v bodech 11, 18 a 20 sdělení menší důležitosti "de minimis", které se týká tvrdých restriktivních opatření a otázek kumulativních účinků, vertikální dohody uzavřené podniky, jejichž podíl na relevantním trhu nepřevyšuje 10 %, obecně nespadají působnosti čl. 81 odst. 1. Nelze předpokládat, že vertikální dohody uzavřené podniky, které mají více než 10 % podílu na trhu, bez dalšího porušují čl. 81 odst. 1. Dohody mezi podniky, jejichž podíl na trhu převyšuje 10 % prahovou hodnotu, nemusejí mít výrazné účinky na obchod mezi členskými státy ani nemusejí výrazně ohrožovat hospodářskou soutěž [4]. Tyto dohody musejí být posuzovány v právní a hospodářské souvislosti. Hlediska pro hodnocení jednotlivých dohod jsou stanovena v bodech 100 až 229. (10) Pokud jde o tvrdá restriktivní opatření vymezená ve sdělení menší důležitosti "de minimis", lze čl. 81 odst. 1 použít i pod 10 % prahovou hodnotou v případě, že mají výrazné účinky na obchod mezi členskými státy a na hospodářkou soutěž. V tomto ohledu je důležitá příslušná judikatura Soudního dvora a Soudu prvního stupně [5]. Též se přihlíží k výjimečné situaci při uvádění nového výrobku na trh či při vstupu na nový trh a tyto pokyny o ní pojednávají (odst. 119 bod 10). (11) Komise si též uvědomuje, že s výhradou kumulativního dopadu a tvrdých restriktivních opatření, dohody mezi MSP ve smyslu přílohy doporučení Komise 96/280/ES [6] mají zřídka výrazné účinky na obchod mezi členskými státy či výrazně omezují hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 81 odst. 1, a proto obvykle do působnosti tohoto článku nespadají. Avšak v příadech, kdy tyto dohody splňují podmínky pro použití čl. 81 odst. 1, Komise se jimi obvykle nebude zabývat z důvodu nedostatečného významu pro Společenství, jinak by tomu ovšem bylo v případě, že by tyto podniky společně či jednotlivě zastávaly dominantní postavení na významné části společného trhu. 2. Dohody o obchodním zastoupení (12) Body 12 až 20 nahrazují sdělení o smlouvách o výhradním obchodním zastoupení uzavíraných s obchodními zástupci z roku 1962 [7]. Musejí být vykládány spolu se směrnicí Rady 86/653/EHS [8]. Dohody o obchodním zastoupení se týkají situací, kdy právnické či fyzické osobě (obchodní zástupce) je uděleno právo jednat a/nebo uzavírat smlouvy ve prospěch jiné osoby (zmocnitele), ať už vlastním jménem či jménem zmocnitele, v souvislosti: - s nákupem zboží či služeb zmocnitelem, nebo - s prodejem zboží či služeb zmocnitelem. (13) V případě pravých dohod o obchodním zastoupení povinnosti stanovené obchodnímu zástupci v souvislosti se sjednanými a/nebo uzavřenými smlouvami ve prospěch zmocnitele nespadají do působnosti čl. 81 odst. 1. Rozhodujícím faktorem při hodnocení, zda lze čl. 81 odst. 1 použít, je finanční či obchodní riziko, které obchodní zástupce nese ve vztahu k činnostem, pro které byl zmocnitelem zmocněn. V tomto ohledu není pro hodnocení podstatné, zda obchodní zástupce jedná za jednoho případně více zmocnitelů. Na nepravé dohody o obchodním zastoupení se čl. 81 odst. 1 vztahovat může, v takovém případě platí nařízení o blokových výjimkách a další oddíly těchto pokynů. (14) Existují dva typy finančních a obchodních rizik, které jsou pro hodnocení pravé podstaty dohod o obchodním zastoupení podle čl. 81 odst. 1 podstatné. V první řadě se jedná o rizika přímo se vztahující ke smlouvám sjednaným či uzavřeným obchodním zástupcem ve prospěch zmocnitele, například v souvislosti s financováním zásob. Za druhé existují rizika spojená s investicemi do určitého trhu. Jedná se o investice potřebné pro činnost, pro kterou zmocnitel obchodního zástupce zmocnil, tj. o investice, jež obchodní zástupce potřebuje ke sjednání a/nebo uzavření tohoto typu smlouvy. Pokud po opuštění činnosti v daném oboru tyto investice nelze využít pro jiné činnosti nebo je prodat jinak než s velkou ztrátou, tyto investice jsou považovány za pevné. (15) Dohoda o obchodním zastoupení se považuje za pravou dohodu o obchodním zastoupení, a proto nespadá pod čl. 81 odst. 1, pokud obchodní zástupce v daném oboru činnosti ve vztahu ke smlouvám uzavřeným a/nebo sjednaným ve prospěch zmocnitele a ve vztahu k investicím do určitého trhu nenese žádná rizika, nebo jsou tato rizika zanedbatelná. V podobné situaci tvoří prodej nebo nákup součást činností zmocnitele, a to bez ohledu na to, že obchodní zástupce představuje samostatný podnik. Zmocnitel tedy nese příslušná finanční a obchodní rizika a u obchodního zástupce, jenž byl zmocnitelem pro tuto činnost zmocněn, se nejedná o samostatnou obchodní činnost. V opačné situaci se dohoda o obchodním zastoupení považuje za nepravou dohodu o obchodním zastoupení a čl. 81 odst. 1 se na ni může vztahovat. V takovém případě obchodní zástupce nese příslušná rizika, je považován za samostatného obchodníka a může svobodně určovat svou marketingovou strategii, aby byl schopen získat zpět investice vložené do smluv a trhu. Rizika obecně vyplývající z poskytování služeb v postavení obchodního zástupce, jako je například riziko různé výše příjmů obchodního zástupce v závislosti na jeho úspěšnosti v této funkci nebo na celkových investicích vložených například do prostor či zaměstnanců, nejsou pro toto hodnocení důležité. (16) Otázka rizika musí být hodnocena případ od případu, a nikoli právní forma nýbrž skutečná hospodářská situace by měla být zohledněna. Komise však vychází z toho, že obecně se čl. 81 odst. 1 nebude vztahovat na povinnosti uložené obchodnímu zástupci v souvislosti se smlouvami sjednanými a/nebo uzavřenými ve prospěch zmocnitele, kdy smluvní zboží nakoupené či prodané není ve vlastnictví obchodního zástupce, nebo pokud obchodní zástupce sám neposkytuje služby sjednané ve smlouvě, případně pokud obchodní zástupce: - nepřispívá na náklady vyplývající z dodávky/nákupu smluvního zboží či služeb, včetně nákladů na dopravu zboží. Tato skutečnost však obchodnímu zástupci nebrání, aby zajišťoval služby v oblasti dopravy, bude-li náklady hradit zmocnitel, - není přímo či nepřímo povinen investovat do podpory prodeje, jako například podílet se na nákladech zmocnitele na reklamu, - nemusí na vlastní náklady a riziko pečovat o skladované smluvní zboží, nenese náklady na financování skladování zboží a poškození skladovaného zboží, a může neprodané zboží vrátit zmocniteli bez jakýchkoli poplatků vyjma případů, kdy je obchodní zástupce odpovědný za vadu (například při nedodržení přiměřených bezpečnostních opatření k zabránění poškození zboží na skladě), - neposkytuje či nezajišťuje servis po prodání výrobku, opravy a záruční servis, které by nebyly plně hrazeny zmocnitelem, - neinvestuje na daném trhu do zařízení, prostor či školení zaměstnanců, například do nákupu benzinové cisterny v případě obchodování s benzinem, nebo do speciálního programového vybavení určeného k prodeji pojistných smluv, jedná-li se o pojišťovací agenty, - nenese vůči třetím stranám odpovědnost za škodu způsobenou prodaným výrobkem (odpovědnost za škodu způsobenou vadou výrobku), vyjma případů, kdy je v tomto smyslu jako obchodní zástupce odpovědný za vadu, - není odpovědný, vyjma ztráty provize vyplývající z role obchodního zástupce, za neplnění smlouvy ze strany zákazníka, nejedná-li se však o případ, kdy je odpovědný za vadu (například tím, že nedodržuje přiměřená bezpečnostní opatření a opatření proti krádeži, nebo nedodržuje přiměřená opatření k nahlášení krádeže zmocniteli či policii, případně nesdělí zmocniteli všechny nezbytné informace, které má k dispozici a které se týkají finanční spolehlivosti zákazníka). (17) Tento výčet není vyčerpávající. Avšak pokud obchodní zástupce nese jedno, případně více z výše uvedených rizik či nákladů, pak lze jako u kterékoli vertikální dohody použít čl. 81 odst. 1. (18) Pokud dohoda o obchodním zastoupení nespadá do působnosti čl. 81 odst. 1, pak všechny povinnosti kladené na obchodního zástupce v souvislosti se smlouvami uzavřenými a/nebo sjednanými ve prospěch zmocnitele stojí mimo působnost tohoto článku. Níže uvedené povinnosti uložené obchodnímu zástupci se obecně považují za nedílnou součást dohody o obchodním zastoupení, neboť každá z nich odráží schopnost zmocnitele určit rozsah činnosti obchodního zástupce ve vztahu ke smluvnímu zboží či službám, což je nezbytné, pokud má zmocnitel nést rizika a být schopen stanovit obchodní strategii: - omezení území, na kterém může obchodní zástupce toto zboží či služby prodávat, - omezení zákazníků, kterým může obchodní zástupce toto zboží či služby prodávat, - ceny a podmínky, které musí obchodní zástupce při prodeji nebo nákupu tohoto zboží a služeb dodržovat. (19) Dohody o obchodním zastoupení, mimo podmínek prodeje a nákupu smluvního zboží obchodním zástupcem ve prospěch zmocnitele, často obsahují ustanovení, která upravují vztah mezi obchodním zástupcem a zmocnitelem. Především mohou zahrnovat ustanovení, jež zmocniteli zakazuje zmocnit další obchodní zástupce pro daný druh transakce, skupinu zákazníků nebo území (ustanovení o výhradním zastoupení) a/nebo ustanovení, které obchodnímu zástupci znemožňuje vykonávat funkci obchodního zástupce či distributora pro podniky, které jsou se zmocnitelem v konkurenčním vztahu (ustanovení o zákazu soutěžit). Ustanovení o výhradním obchodním zastoupení se týkají pouze hospodářské soutěže v rámci značky a obecně nemají účinky škodlivé pro soutěž. Ustanovení o zákazu soutěžit, včetně ustanovení o zákazu soutěžit po skončení smlouvy, se týkají hospodářské soutěže mezi značkami a mohou být v rozporu s čl. 81 odst. 1, pokud vedou k uzavření relevantního trhu, kde se smluvní zboží nebo služby prodávají či nakupují (viz oddíl VI. čl. 2 odst. 1). (20) Čl. 81 odst. 1 se na dohodu o obchodním zastoupení vztahuje také v případě, kdy zmocnitel sice nese veškerá finanční i hospodářská rizika, ale dohoda dává prostor k nekalým praktikám. Ty se mohou projevit například tím, že několik zmocnitelů využívá stejné obchodního zástupce a kolektivně znemožňují ostatním tyto obchodní zástupce využívat, nebo pokud využívají obchodní zástupce pro nekalé praktiky v oblasti marketingové strategie nebo k výměně citlivých informací o trhu mezi zmocniteli. III. POUŽITÍ NAŘÍZENÍ O BLOKOVÝCH VÝJIMKÁCH 1. "Bezpečný přístav" vytvořený na základě nařízení o blokových výjimkách (21) Nařízení o blokových výjimkách zakládá pro vertikální dohody domněnku zákonnosti v závislosti na podílu dodavatele a nebo kupujícího na trhu. V souladu s článkem 3 nařízení o blokových výjimkách obvykle právě dodavatelův podíl na trhu, na kterém prodává smluvní zboží či služby, určuje, zda lze blokovou výjimku použít. Má-li být bloková výjimka udělena, tento podíl na trhu nesmí překročit 30 % prahovou hodnotu. Pouze v případech, kdy dohoda obsahuje povinnost výhradní dodávky podle článku 1 písm. c) nařízení o blokových výjimkách, se bloková výjimka může udělit, když tuto 30 % prahovou hodnotu podílu na trhu, kde nakupuje smluvní zboží a služby, nepřekročí kupující. Pro otázku podílu na trhu viz oddíl 5 (body 88 až 99). (22) Z hospodářského hlediska může mít vertikální dohoda dopad nejen na trhu vytvořeném mezi dodavatelem a kupujícím, ale i na navazujících trzích nižšího stupně, než působí kupující. Zjednodušený přístup stanovený v nařízení o blokových výjimkách, který na trhu mezi dodavatelem a kupujícím bere v úvahu pouze podíl jedné strany (podle potřeby), lze odůvodnit skutečností, že pod 30 % prahovou hodnotou bude dopad na navazující trhy nižšího stupně obvykle velmi omezený. Mimo to posuzování jen trhu mezi dodavatelem a kupujícím činí použití nařízení o blokových výjimkách jednodušší a zvyšuje úroveň právní jistoty. Zároveň existuje nástroj pro odejmutí výjimky (viz body 71 až 87), kterým lze napravit případné problémy na dalších navazujících trzích. 2. Oblast působnosti nařízení o blokových výjimkách i) Vymezení vertikálních dohod (23) Vertikální dohody jsou vymezeny v čl. 2 odst. 1 nařízení o blokových výjimkách jako "dohody nebo jednání ve vzájemné shodě uzavřené mezi dvěma nebo více podniky, přičemž každý z nich pro potřeby dohody působí na jiné úrovni výrobního či distribučního řetězce, a které stanoví podmínky, na jejichž základě mohou strany prodávat, kupovat nebo dále prodávat určité zboží či služby". (24) Toto vymezení obsahuje tři základní body: - k dohodě nebo jednání ve vzájemné shodě dochází mezi dvěma či více podniky. Vertikální dohody s konečnými spotřebiteli, kteří nepředstavují podnik, sem nespadají. Obecněji řečeno, dohody s konečnými spotřebiteli do působnosti čl. 81 odst. 1 nespadají, neboť ten se vztahuje pouze na dohody mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě. Tímto není dotčeno případné použití článku 82 Smlouvy; - k dohodě nebo jednání ve vzájemné shodě dochází mezi podniky, které pro potřeby dohody působí na různých úrovních výrobního či distribučního řetězce. To znamená, že například jeden podnik produkuje suroviny, které další podnik využívá jako vstup, nebo že jeden podnik je výrobcem, druhý velkoobchodníkem a třetí maloobchodníkem. Tím však nejsou omezeny možnosti podniku působit na více úrovních výrobního a distribučního řetězce; - dohody nebo jednání ve vzájemné shodě se týkají podmínek, na základě kterých strany dohody, dodavatel a kupující, "mohou koupit, prodat či dále prodat určité zboží nebo služby". Tato skutečnost odráží účel nařízení o blokových výjimkách — vztahovat se na dohody o nákupu a distribuci. Tyto dohody stanoví podmínky koupě, prodeje a dalšího prodeje zboží a služeb dodaných dodavatelem a/nebo podmínky prodeje kupujícímu, který prodává zboží nebo služby obsahující dodavatelovo zboží či služby. Při použití nařízení o blokových výjimkách jsou zboží i služby dodávané dodavatelem a výsledné zboží a služby považovány za zboží a služby smluvní. Nařízení se vztahuje na všechny vertikální dohody, které se týkají finálních výrobků, meziproduktů i služeb. Jedinou výjimkou je automobilový průmysl, protože toto odvětví se řídí zvláštní blokovou výjimkou, například výjimkou udělenou nařízením Komise (ES) č. 1475/95 [9]. Zboží nebo služby poskytované dodavatelem může kupující dále prodávat, případně je kupující může využít jako vstup k výrobě svých výrobků či poskytování vlastních služeb. (25) Nařízení o blokových výjimkách se též vztahuje na zboží prodané a zakoupené za účelem jeho pronajmutí třetím stranám. Na dohody o pronajmutí jako takové se však nevztahuje, protože se nejedná o prodej zboží nebo služby mezi dodavatelem a kupujícím. Obecněji řečeno, nařízení o blokových výjimkách nezahrnuje restriktivní opatření a povinnosti, které se nevztahují k podmínkám koupě, prodeje či dalšího prodeje, strany mohou například do dohody, jinak považované za vertikální, zahrnout zákaz provádět samostatný výzkum a vývoj. Čl. 2 odst. 2 až 5 navíc přímo či nepřímo vylučuje použití nařízení o blokových výjimkách na určité vertikální dohody. ii) Vertikální dohody mezi konkurenty (26) Čl. 2 odst. 4 nařízení o blokových výjimkách jednoznačně stanoví, že se nevztahuje na "vertikální dohody, které uzavřely konkurenční podniky". V souvislosti s případnými účinky na nekalé praktiky budou o vertikálních dohodách uzavřených mezi konkurenčními podniky pojednávat připravované pokyny o použitelnosti článku 81 na horizontální spolupráci [10]. Avšak vertikální hlediska těchto dohod je třeba hodnotit v rámci těchto pokynů. Čl. 1 písm. a) nařízení o blokových výjimkách vymezuje konkurenční podniky jako "současné či potencionální dodavatele na stejném trhu výrobku" bez ohledu na to, zda jsou konkurenčními podniky na stejném zeměpisném trhu. Konkurenčními podniky se rozumějí podniky, jež jsou současnými nebo potencionálními dodavateli smluvního zboží či služeb, nebo zboží a služeb, které mohou takové zboží a služby zastoupit. Potencionálním dodavatelem se rozumí podnik, který v současné době nevyrábí konkurenční výrobek, ale mohl by tak učinit a učinil by tak v případě, že by neexistovala dohoda, čímž by reagoval na nepatrný a stálý růst cen. To znamená, že podnik by byl schopen a ochoten vzít na sebe nezbytné doplňkové investice a začít na trh dodávat do jednoho roku. Toto hodnocení musí být postaveno na realistických základech; pouhá teoretická možnost vstupu na trh nestačí. [11]. (27) Existují tři výjimky z obecného pravidla pro nepoužití nařízení o blokových výjimkách na vertikální dohody mezi konkurenčními podniky. Všechny tři jsou uvedeny v čl. 2 odst. 4 a vztahují se k nerecipročním dohodám. Nereciproční dohodou se rozumí například případ, kdy jeden výrobce se stane distributorem výrobků jiného výrobce, druhý se nestane distributorem výrobků prvního výrobce. Nařízení o blokových výjimkách se vztahuje na nereciproční dohody mezi konkurenčními podniky v případě, že: 1) kupující má obrat, který nepřevyšuje 100 milionů eur, 2) dodavatel je výrobcem a distributorem zboží, zatímco kupující je pouze distributorem a nikoli výrobcem konkurenčního zboží, nebo v případě, že 3) dodavatel je poskytovatelem služeb a působí na několika obchodních úrovních, zatímco kupující neposkytuje konkurenční služby na té obchodní úrovni, na jaké smluvní služby kupuje. Druhá výjimka se vztahuje na situace duální distribuce, tj. výrobce určitého zboží také působí jako jeho distributor a je v konkurenčním vztahu s nezávislými distributory svého zboží. Distributor, jenž poskytuje specifikace výrobci, aby vyráběl určité zboží pod značkou distributora, není považován za výrobce zboží vlastní značky. Třetí výjimka se týká podobných situací duální distribuce, ale v tomto případě v oblasti služeb, kdy dodavatel je zároveň poskytovatelem služeb na úrovni kupujícího. iii) Sdružení maloobchodníků (28) Čl. 2 odst. 2 nařízení o blokových výjimkách se svou působností vztahuje na vertikální dohody uzavřené sdružením podniků, které splňuje určité podmínky, z toho vyplývá, že nařízení o blokových výjimkách se nevztahuje na vertikální dohody uzavřené všemi ostatními sdruženími podniků. Nařízení o blokových výjimkách se na vertikální dohody uzavřené mezi sdružením a jeho členy, popřípadě mezi sdružením a jeho dodavateli, vztahuje tehdy, pokud všichni členové jsou maloobchodníci se zbožím (nikoli se službami) a pokud každý jednotlivý člen sdružení má obrat nižší než 50 milionů eur. Maloobchodníci jsou distributoři, kteří dále prodávají zboží konečným spotřebitelům. V případě, že omezený počet členů sdružení má obrat mírně převyšující prahovou hodnotu 50 milionů eur, obvykle ke změně hodnocení podle článku 81 nedojde. (29) Sdružení podniků mohou uzavírat jak vertikální, tak horizontální dohody. Horizontální dohody musejí být hodnoceny podle zásad stanovených v připravovaných pokynech o použití článku 81 na horizontální spolupráci. Pokud takové hodnocení vede k závěru, že spolupráce mezi podniky v oblasti nákupu a prodeje je přijatelná, bude třeba provést další hodnocení zaměřené na vertikální dohody uzavřené mezi sdružením a jeho dodavateli nebo jednotlivými členy. Druhé hodnocení se bude řídit pravidly nařízení o blokových výjimkách a těmito pokyny. Například horizontální dohody uzavřené mezi členy sdružení nebo rozhodnutí přijatá sdružením, jako například rozhodnutí, které členům stanoví povinnost nakupovat od sdružení, nebo rozhodnutí o přidělení výhradních území členům, musejí být nejdříve hodnocena jako horizontální dohody. Pouze v případě, že toto hodnocení je kladné, má význam hodnotit vertikální dohody mezi sdružením a jednotlivými členy nebo mezi sdružením a jeho dodavateli. iv) Vertikální dohody obsahující ustanovení o právech duševního vlastnictví (30) Čl. 2 odst. 3 nařízení o blokových výjimkách se svou působností vztahuje též na vertikální dohody, které obsahují určitá ustanovení o postoupení práv duševního vlastnictví kupujícímu nebo jejich užívání kupujícím, a tím zároveň z nařízení o blokových výjimkách vylučuje všechny ostatní vertikální dohody obsahující ustanovení o právech duševního vlastnictví. Nařízení o blokových výjimkách se vztahuje na vertikální dohody obsahující ustanovení o právech duševního vlastnictví, které splňují těchto pět podmínek: - ustanovení o právech duševního vlastnictví musejí tvořit součást vertikální dohody, tj. jedná se o dohodu, jež stranám stanoví podmínky, za kterých mohou určité zboží nebo služby nakupovat, prodávat či dále prodávat, - práva duševního vlastnictví musejí být postoupena kupujícímu, případně smí tato práva užívat, - ustanovení o právech duševního vlastnictví nesmějí být hlavním předmětem dohody, - ustanovení o právech duševního vlastnictví se musejí přímo vztahovat k užívání, prodeji či dalšímu prodeji zboží nebo služeb kupujícím či jeho zákazníky. V případě franšízy, kdy je předmětem užívání práv duševního vlastnictví marketing, zajišťuje distribuci zboží nebo služeb hlavní nabyvatel, případně nabyvatelé franšízy, - ustanovení o právech duševního vlastnictví, pokud jde o smluvní zboží nebo služby, nesmějí obsahovat restriktivní opatření v oblasti hospodářské soutěže, která mají stejný předmět či dopad jako vertikální omezení, jež nesplňují podmínky pro udělení výjimky podle nařízení o blokových výjimkách. (31) Tyto podmínky zajišťují, že se nařízení o blokových výjimkách vztahuje na vertikální dohody, v jejichž rámci lze užívání, prodej nebo další prodej zboží či služeb uskutečňovat účinněji, protože práva duševního vlastnictví jsou postoupena kupujícímu nebo převedena na kupujícího, aby je mohl užívat. Jinými slovy, restriktivní opatření týkající se postoupení nebo užívání práv duševního vlastnictví mohou být zahrnuta, pokud hlavním předmětem dohody je nákup či distribuce zboží nebo služeb. (32) První podmínka objasňuje, že práva duševního vlastnictví jsou poskytována v souvislosti s dohodou o nákupu či distribuci zboží nebo dohodou o nákupu a poskytování služeb, nikoli v rámci dohody o postoupení práv duševního vlastnictví nebo udělení licence na práva duševního vlastnictví pro výrobu zboží, případně přímo dohody o udělení licence. Nařízení o blokových výjimkách se nevztahuje například: - na dohody, kdy jedna strana poskytuje druhé straně recept a udělí jí licenci na výrobu nápoje podle tohoto receptu, - na dohody, kdy jedna strana poskytne druhé straně formu či originální verzi výrobku a udělí jí licenci na výrobu a distribuci kopií, - na dohodu, která je vlastně licencí na ochrannou známku či značku poskytnutou za účelem obchodování ve velkém, - na smlouvy o sponzorování, které se týkají práv propagovat sebe sama jako oficiálního partnera určité události, - na licence na autorská práva, například smlouvy o vysílání, které se týkají práva nahrávat a/nebo přenášet určitou událost. (33) Druhá podmínka objasňuje, že nařízení o blokových výjimkách se nepoužije v případě, že práva duševního vlastnictví poskytuje kupující dodavateli, přičemž není podstatné, zda se práva duševního vlastnictví týkají způsobu výroby nebo distribuce. Na dohody o převodu práv duševního vlastnictví na dodavatele, obsahující případná restriktivní opatření v oblasti prodeje, se nařízení o blokových výjimkách nevztahuje. To znamená zejména, že dohody o subdodávkách, jejichž předmětem je i převod know-how na subdodavatele [12], nespadají do působnosti nařízení o blokových výjimkách. Avšak vertikální dohody, v jejichž rámci kupující poskytuje dodavateli pouze specifikace zboží nebo služeb, které mají být dodány, pod nařízení o blokových výjimkách spadají. (34) Třetí podmínka objasňuje, že má-li se na dohodu vztahovat nařízení o blokových výjimkách, jejím hlavním předmětem nesmí být postoupení práv duševního vlastnictví nebo vydání licence na práva duševního vlastnictví. Hlavním předmětem musí být nákup či distribuce zboží nebo služeb a ustanovení o právech duševního vlastnictví musí sloužit k provedení vertikální dohody. (35) Čtvrtá podmínka vyžaduje, aby ustanovení o právech duševního vlastnictví usnadňovala kupujícímu či jeho zákazníkům užívání, prodej či další prodej zboží nebo služeb. Zboží nebo služby k užívání či dalšímu prodeji jsou obvykle dodávány poskytovatelem licence, ale nabyvatel licence je může též koupit od třetího dodavatele. Ustanovení o právech duševního vlastnictví se obvykle budou týkat uvedení zboží nebo služeb na trh. Jedním z příkladů je případ franšízové dohody, kdy poskytovatel franšízy prodává nabyvateli franšízy zboží k dalšímu prodeji a zároveň mu udělí licenci na používání své ochranné známky a know-how k prodeji výrobků na trhu. Též se vztahuje na případ, kdy dodavatel zahuštěného nápoje udělí kupujícímu licenci na jeho ředění a stáčení do lahví, který pak bude prodávat jako nápoj. (36) Pátá podmínka znamená především to, že ustanovení o právech duševního vlastnictví by neměla mít stejný předmět či účinky jako kterákoli tvrdá restriktivní opatření uvedená v článku 4 nařízení o blokových výjimkách nebo jakákoli restriktivní opatření, která byla z působnosti nařízení o blokových výjimkách vyčleněna podle článku 5 (viz body 46 až 61). (37) Práva duševního vlastnictví, která lze považovat za práva sloužící k provedení vertikálních dohod v souladu s výkladem čl. 2 odst. 3 nařízení o blokových výjimkách, se obvykle vztahují na tři hlavní oblasti — na ochranné známky, autorská práva a know-how. Ochranná známka (38) Licence na užívání ochranné známky poskytnutá distributorovi se může týkat distribuce výrobků poskytovatele licence na určitém území. Pokud se jedná o výhradní licenci, dohodu lze považovat za dohodu o výhradní distribuci. Autorská práva (39) Držitelé autorských práv mohou dalším prodejcům prodávajícím zboží chráněné autorskými právy (knihy, programové vybavení, apod.), stanovit, že zboží smějí dále prodávat pouze pod podmínkou, že kupující, ať už se jedná o dalšího prodejce nebo konečného uživatele, neporuší autorská práva. Použití nařízení o blokových výjimkách na takové povinnosti dalších prodejců je dáno oblastí působnosti čl. 81 odst. 1. (40) Dohody, v jejichž rámci jsou originální verze programového vybavení dodávány k dalšímu prodeji a další prodejce nezíská licenci na žádná práva k tomuto vybavení, vyjma práva originální verze dále prodávat, se pro účely nařízení o blokových výjimkách považují za dohody na dodávku zboží za účelem dalšího prodeje. Při této formě distribuce se licence na programové vybavení použije pouze mezi nositelem autorských práv a uživatelem programového vybavení. Může mít podobu "balíčkové" licence, tj. souboru podmínek vložených do balení originálu, když konečný uživatel balení otevře, zavazuje se tím, že přijímá dané podmínky. (41) Držitel autorských práv může kupujícím, kteří kupují technické vybavení, včetně programového vybavení chráněného autorskými právy, stanovit podmínku, že nebudou tato autorská práva porušovat, například nesmějí vyrábět kopie a dále prodávat programové vybavení v kombinaci s jiným technickým vybavením. Použití nařízení o blokových výjimkách na tato restriktivní opatření v oblasti užívání práv je dáno oblastí působnosti čl. 81 odst. 1. Know-how (42) Franšízové dohody kromě dohod o průmyslové franšíze jsou nejzřetelnějším příkladem, kdy je z marketingových důvodů know-how sděleno kupujícímu. Franšízové dohody obsahují licence na práva duševního vlastnictví, které se týkají ochranných známek nebo značek a know-how, použití a distribuce zboží nebo poskytování služeb. Kromě licence na práva duševního vlastnictví poskytovatel franšízy obvykle nabyvateli franšízy poskytuje v době trvání dohody obchodní a technickou pomoc, například zprostředkovatelské služby, školení, poradenství v oblasti realit, finanční plánování, atd. Licence a pomoc jsou nedílnou součástí obchodní metody, která je předmětem franšízy. (43) Nařízení o blokových výjimkách se na udělování licencí v rámci franšízových dohod vztahuje tehdy, je-li splněno pět podmínek uvedených v bodu 30. Obvykle tomu tak je, neboť ve většině franšízových dohod, včetně vzorových franšízových dohod, poskytovatel franšízy poskytuje nabyvateli franšízy zboží a/nebo služby, zejména obchodní nebo technické asistenční služby. Práva duševního vlastnictví pomáhají nabyvateli franšízy výrobky dodané poskytovatelem franšízy nebo dodavatelem jím určeným, dále prodávat nebo je využívat a prodávat zboží a služby, které z tohoto využití vyplynou. V případech, kdy se franšízová dohoda týká hlavně či výhradně udělování licencí na práva duševního vlastnictví, nařízení o blokových výjimkách se na ni nevztahuje, ale bude posuzována podobným způsobem jako franšízové dohody, na které se nařízení o blokových výjimkách vztahuje. (44) Níže uvedené závazky v oblasti práv duševního vlastnictví jsou obvykle považovány za nezbytné k ochraně práv duševního vlastnictví poskytovatele franšízy a spadají-li pod čl. 81 odst. 1, vztahuje se na ně také nařízení o blokových výjimkách: a) nabyvatel franšízy se nesmí přímo ani nepřímo podílet na jakémkoli podobném obchodě; b) nabyvatel franšízy se nesmí finančně účastnit na kapitálu konkurenčního podniku, který by nabyvateli franšízy dával moc ovlivňovat hospodářské chování takového podniku; c) nabyvatel franšízy nesmí sdělovat třetím stranám know-how, které získal od poskytovatele franšízy do té doby, než se toto know-how stane veřejně známým; d) nabyvatel franšízy musí poskytovateli franšízy sdělit jakýkoli poznatek získaný při využívání franšízy a udělit jemu i ostatním uživatelům franšízy nevýhradní licenci na toto nově vzniklé know-how; e) nabyvatel franšízy musí informovat poskytovatele franšízy o porušení práv duševního vlastnictví, která jsou předmětem licence, učinit právní kroky proti těm, kteří tato práva porušili, nebo pomáhat poskytovateli franšízy v právních krocích proti těmto osobám; f) nabyvatel franšízy nesmí používat know-how, které je předmětem licence udělené poskytovatelem franšízy, pro jiné potřeby než k využívání franšízy; g) nabyvatel franšízy nesmí postupovat práva a povinnosti v rámci franšízové dohody bez souhlasu poskytovatele franšízy. v) Vztah k jiným nařízením o blokových výjimkách (45) Čl. 2 odst. 5 stanoví, že nařízení o blokových výjimkách se "nevztahuje na vertikální dohody, jejichž předmět spadá do působnosti jiných nařízení o blokových výjimkách". To znamená, že nařízení o blokových výjimkách se nevztahuje na vertikální dohody, které spadají do působnosti nařízení Komise (ES) č. 240/96 [13] o převodu technologií, nařízení Komise (ES) č. 1475/1995 [14] o distribuci automobilů nebo nařízení (EHS) č. 417/85 [15] a (EHS) č. 418/85 [16], která vylučují vertikální dohody uzavřené v souvislosti s horizontálními dohodami, naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 2236/97 [17] nebo budoucích nařízení tohoto druhu. 3. Tvrdá restriktivní opatření podle nařízení o blokových výjimkách (46) Článek 4 nařízení o blokových výjimkách obsahuje seznam tvrdých restriktivních opatření, jejichž použití vede k vyčlenění celé vertikální dohody z působnosti tohoto nařízení. Seznam tvrdých restriktivních opatření se vztahuje na vertikální dohody upravující obchod v rámci Společenství. Pokud jde o vertikální dohody o vývozu mimo Společenství nebo dovozů či zpětných dovozů do Společenství z jiných zemí, viz rozsudek v případu Javico vs. Yves Saint Laurent. Udělování individuálních výjimek u vertikálních dohod obsahujících tvrdá restriktivní opatření je také nepravděpodobné. (47) Tvrdé restriktivní opatření uvedené v čl. 4 písm. a) nařízení o blokových výjimkách se týká stanovení cen pro další prodej, tj. dohod či jednání ve vzájemné shodě, jejichž přímým či nepřímým předmětem je stanovení fixní minimální ceny pro další prodej anebo fixní či minimální cenové hladiny, kterou musí kupující dodržet. V případě smluvních ustanovení nebo jednání ve vzájemné shodě, která přímo stanoví ceny pro další prodej, je restriktivní opatření zřejmé. Avšak stanovení cen pro další prodej lze dosáhnout i nepřímými prostředky. Příkladem druhé varianty je dohoda, která stanoví distribuční marži, určuje maximální výši slevy, kterou může distributor poskytnout z předepsané cenové hladiny, podmiňování poskytování rabatů či náhrada nákladů, které dodavatel vynaložil na reklamu, dodržováním stanovené cenové hladiny, určování předepsané ceny pro další prodej na základě cen konkurenčních podniků, vyhrožování, zastrašování, výstrahy, sankce, zpoždění nebo přerušení dodávek, případně zrušení smluv v souvislosti s nedodržováním dané cenové hladiny. Přímé či nepřímé prostředky určování cen mohou být ještě účinnější, jsou-li kombinovány s opatřeními k odhalování distributorů, kteří ceny snižují, například se zavedením systému sledování cen nebo zavedení povinnosti pro maloobchodníky upozorňovat na jiné členy distribuční sítě, kteří nedodržují standardní cenovou hladinu. Podobně přímé či nepřímé určování cen může být účinnější, pokud je kombinováno s opatřeními, která omezují snahu kupujícího snižovat maloobchodní cenu, dodavatel může například natisknout svou doporučenou maloobchodní cenu na výrobek nebo stanovit kupujícímu povinnost, že musí použít doložku nejvyšších výhod ve vztahu k určitému zákazníkovi. Stejné nepřímé prostředky a tatáž "podpůrná" opatření lze použít tak, aby maximální nebo doporučené ceny posloužily k stanovení cen pro další prodej. Avšak poskytnutí seznamu doporučených cen nebo maximálních cen, který pro kupující vypracovává dodavatel, není ve své podstatě považováno za jev, jenž by vedl ke stanovení cen pro další prodej. (48) V případě dohod o obchodním zastoupení prodejní ceny obvykle určuje zmocnitel, protože obchodní zástupce se nestává vlastníkem zboží. Avšak pokud se na dohodu o obchodním zastoupení vztahuje čl. 81 odst. 1 (viz body 12 až 20), zákaz nebo omezení, které brání obchodnímu zástupci rozdělit se se zákazníkem o provizi, ať už pevně stanovenou či pohyblivou, představuje tvrdé restriktivní opatření ve smyslu čl. 4 písm. a) nařízení o blokových výjimkách. Obchodní zástupce by měl mít možnost snížit skutečnou cenu, kterou platí zákazník, aniž by došlo ke snížení příjmu zmocnitele. [18] (49) Tvrdé restriktivní opatření uvedené v čl. 4 písm. b) nařízení o blokových výjimkách se týká dohod nebo jednání ve vzájemné shodě, jejichž přímým či nepřímým předmětem je omezení prodeje kupujícímu, jedná se o restriktivní opatření v souvislosti s územím, na němž může kupující smluvní zboží nebo služby prodávat, nebo v souvislosti se zákazníky, kterým je může prodávat. Toto tvrdé restriktivní opatření souvisí s rozdělováním trhu podle území nebo podle zákazníků a může být výsledkem přímých závazků, jako je zákaz prodávat určitým zákazníkům nebo zákazníkům na určitém území, popřípadě povinnost předávat objednávky od těchto zákazníků jiným distributorům. Může též vyplynout z nepřímých opatření, jejichž cílem je zabránit distributorovi prodávat těmto zákazníkům, například zrušení či snížení odměn a slev, odmítnutí dodávky, snížení dodávek, omezení objemu dodávky na úroveň poptávky na přiděleném území nebo v přidělené skupině zákazníků, hrozba ukončení smlouvy či povinnost převést zisk. Vyplynout může též ze strany dodavatele, který neposkytuje záruční servis v rámci Společenství, a všichni distributoři tedy musejí tento záruční servis poskytovat samostatně za úhradu od dodavatele, a to i v případě výrobků prodaných na toto území jinými distributory. Tyto praktiky je možné chápat jako omezení prodejních možností kupujícího také v případě, že dodavatel spolu s výše uvedeným používá systém sledování zaměřený na ověřování skutečného místa dodávky daného zboží, např. používání diferencovaných štítků nebo sériových čísel. Avšak zákaz, který všem distributorům zakazuje prodávat zboží určitým konečným uživatelům, není posuzován jako tvrdé restriktivní opatření, pokud lze takový zákaz pro daný výrobek objektivně odůvodnit, například obecný zákaz prodeje nebezpečných látek určitým zákazníkům z důvodu nebezpečí ohrožení zdraví. Znamená to, že ani dodavatel sám těmto zákazníkům zboží neprodává. Ani závazky, které dalším prodejcům stanoví uvádět jméno dodavatele, nejsou posuzovány jako tvrdá restriktivní opatření. (50) Existují čtyři výjimky pro tvrdé restriktivní opatření uvedené v čl. 4 písm. b) nařízení o blokových výjimkách. První výjimka dovoluje dodavateli omezit aktivní prodej svých přímých kupujících na určitých územích nebo určitým zákazníkům výhradně přiděleným jinému kupujícímu, případně rezervovaným pro dodavatele samotného. Území nebo skupinu zákazníků lze chápat jako výhradní, pokud dodavatel souhlasí s tím, že bude svůj výrobek prodávat pouze jednomu distributorovi, jenž ho bude distribuovat na určitém území nebo určité skupině zákazníků, a tento výhradní distributor bude v rámci Společenství chráněn před aktivním prodejem, který by na jeho území či ve vztahu k jeho skupině zákazníků provozoval dodavatel nebo další dodavatelovi kupující. Dodavatel může přidělování výhradního území či skupiny zákazníků kombinovat, například tím, že stanoví výhradního distributora pro určitou skupinu zákazníků na určitém území. Ochrana výhradně přidělených území nebo skupin zákazníků však musí umožňovat pasivní prodej na těchto územích či těmto skupinám. Pro účely použití čl. 4 písm. b) nařízení o blokových výjimkách vykládá Komise "aktivní" a "pasivní" prodej takto: - "Aktivním" prodejem se rozumí aktivní přístup k jednotlivým zákazníkům na výhradně přiděleném území jiného distributora nebo v rámci výhradně přidělené skupiny zákazníků, například prostřednictvím přímé poštovní reklamy nebo návštěv, nebo aktivní přístup k určité skupině zákazníků či zákazníkům na určitém území přiděleném výhradně jinému distributorovi prostřednictvím reklamy v médiích nebo jiné reklamy konkrétně zaměřené na tuto skupinu zákazníků či zákazníky na tomto území, případně založení skladu či distribuční pobočky na výhradním území jiného distributora. - "Pasivním" prodejem se rozumí reagování na nevyžádané požadavky jednotlivých zákazníků včetně dodávky zboží nebo služeb těmto zákazníkům. Obecná reklama či reklama v médiích nebo na internetu, která oslovuje i zákazníky na výhradních územích jiných distributorů nebo výhradně přidělené skupiny zákazníků, zároveň je však chápána jako přiměřený způsob k získávání zákazníků mimo tato území nebo mimo tyto skupiny zákazníků, například k získávání zákazníků na nevýhradních územích nebo na vlastním území, je považována za pasivní prodej. (51) Každému distributorovi musí být umožněno volně využívat internet k reklamě a prodeji výrobků. Restriktivní opatření v oblasti využívání internetu distributory jsou v souladu s nařízením o blokových výjimkách pouze tehdy, pokud reklama na internetu nebo prodej přes internet vede k aktivnímu prodeji na výhradních územích jiných distributorů nebo výhradně přiděleným skupinám zákazníků. Obecně řečeno, využívání internetu není považováno za formu aktivního prodeje na taková území nebo takovým skupinám zákazníků, neboť je to přiměřený způsob oslovování všech zákazníků. Skutečnost, že může mít dopad i mimo vlastní území nebo skupinu zákazníků, vyplývá z technologie, tj. snadného přístupu ze všech míst. Pokud zákazník navštíví internetovou stránku distributora a spojí se s ním a pokud tento kontakt vede k uskutečnění prodeje včetně dodávky, jedná se o pasivní prodej. Jazyk používaný na internetových stránkách nebo v komunikaci obvykle v tomto ohledu nehraje žádnou roli. Není-li internetová stránka zvláště zaměřená na zákazníky na výhradním území nebo skupiny zákazníků výhradně přidělených jinému distributorovi, například prostřednictvím hesel nebo odkazů na stránkách poskytovatelů, jež jsou přístupné zejména těmto výhradně přiděleným zákazníkům, není internetová stránka chápána jako forma aktivního prodeje. Avšak nevyžádané e-maily zasílané jednotlivým zákazníkům nebo konkrétním skupinám se považují za aktivní prodej. Stejné úvahy se vztahují i na prodej prostřednictvím katalogu. Bez ohledu na to, co bylo řečeno výše, může dodavatel při využívání internetu k dalšímu prodeji svých výrobků požadovat dodržování určité normy jakosti, stejně tak jako má právo požadovat dodržování určitých norem kvality v souvislosti s obchodem nebo reklamou, případně propagací obecně. Druhý příklad může být důležitý zejména u selektivní distribuce. Přímý zákaz prodeje prostřednictvím internetu nebo katalogu je možný pouze tehdy, existují-li objektivní důvody. V každém případě si dodavatel nemůže právo prodeje a/nebo reklamy přes internet vyhrazovat pouze pro sebe. (52) V souvislosti s druhým tvrdým restriktivním opatřením vymezeným v čl. 4 písm. b) nařízení o blokových výjimkách jsou stanoveny tři další výjimky. Všechny tři umožňují omezení jak aktivního, tak pasivního prodeje. V rámci těchto případů je tedy přípustné omezit velkoobchodníka v prodeji konečným uživatelům, omezit prodej schváleného distributora v systému selektivní distribuce na jakékoli obchodní úrovni, omezit prodej neautorizovaným distributorům na trzích, kde tento systém funguje, a omezit kupujícího, aby součásti určené pro zpracování dále prodával konkurenčním podnikům dodavatele. "Součástí" se rozumí jakýkoli meziprodukt a "zpracováním" se rozumí použití jakéhokoli vstupu za účelem výroby zboží. (53) Tvrdé restriktivní opatření stanovené v čl. 4 písm. c) nařízení o blokových výjimkách se týká omezení aktivního a pasivního prodeje členů určité selektivní distribuční sítě ve vztahu ke konečným uživatelům, ať už se jedná o profesionální finální uživatele nebo konečné spotřebitele. To znamená, že obchodníci v systému selektivní distribuce ve smyslu čl. 1 písm. d) nařízení o blokových výjimkách, nemohou být omezováni v prodeji uživatelům nebo nakupujícím obchodním zástupcům, kteří jednají ve prospěch těchto uživatelů. Například i v selektivním distribučním systému by měl mít obchodník možnost svobodně výrobky propagovat a prodávat prostřednictvím internetu. Selektivní distribuci lze kombinovat s výhradní distribucí za předpokladu, že ani aktivní ani pasivní prodej není nikde omezen. Dodavatel se tedy může rozhodnout, že na daném území bude dodávat pouze jednomu obchodníkovi nebo omezenému počtu obchodníků. (54) V případě selektivní distribuce lze též obchodníky omezovat při volbě umístění provozních prostor. Určitým obchodníkům lze zakázat, aby podnikali na několika místech nebo aby si otevřeli novou prodejnu na jiném místě. Pokud je obchodníkova prodejna mobilní ("pojízdná prodejna"), lze vymezit prostor, mimo který nelze tuto prodejnu provozovat. (55) Tvrdé restriktivní opatření stanovené v čl. 4 písm. d) nařízení o blokových výjimkách se týká omezení vzájemných dodávek mezi schválenými distributory v rámci systému selektivní distribuce. To znamená, že přímým či nepřímým předmětem dohody nebo jednání ve vzájemné shodě nesmí být zákaz či omezení aktivního a pasivního prodeje smluvních výrobků mezi vybranými distributory. Vybraným distributorům musí být ponechána možnost volného nákupu smluvních výrobků u jiných schválených distributorů v rámci sítě, kteří fungují buď na stejné či jiné obchodní úrovni. Z toho vyplývá, že selektivní distribuci nelze kombinovat s vertikálními omezeními, která nutí distributory nakupovat smluvní zboží výhradně z daného zdroje, tj. například s výhradním nákupem. Taktéž to znamená, že v rámci sítě selektivní distribuce nelze schváleným velkoobchodníkům ukládat žádná omezení týkající se prodeje výrobku schváleným maloobchodníkům. (56) Tvrdé restriktivní opatření uvedené v čl. 4 písm. e) nařízení o blokových výjimkách se týká dohod, které zakazují konečným uživatelům, samostatným servisním pracovníkům a poskytovatelům servisních služeb získávat náhradní díly přímo od výrobců těchto dílů, případně je v tomto jednání omezují. Dohoda mezi výrobcem náhradních dílů a kupujícím, který tyto díly zpracovává do svých vlastních výrobků (výrobce původního zařízení), nemůže výrobci přímo ani nepřímo zakazovat prodej těchto náhradních dílů konečným uživatelům, samostatným servisním pracovníkům nebo poskytovatelům servisních služeb, případně jej v tomto směru omezovat. Nepřímá restriktivní opatření se mohou objevit zejména v případech, kdy je dodavatel náhradních dílů omezován v poskytování technických údajů a speciálního zařízení, které uživatelé, samostatní servisní pracovníci nebo poskytovatelé servisních služeb k použití náhradních dílů nutně potřebují. Avšak dohoda může obsahovat restriktivní opatření související s dodávkami náhradních dílů servisním pracovníkům nebo poskytovatelům servisních služeb, které výrobce originálního zařízení pověřil opravami či servisem vlastního zboží. Jinými slovy, výrobce originálního zařízení může požadovat, aby jeho opravárenská a servisní síť nakupovala náhradní díly u něj. 4. Podmínky podle nařízení o blokových výjimkách (57) Článek 5 nařízení o blokových výjimkách vymezuje určité závazky, které nespadají do působnosti tohoto nařízení ani v případě, kdy není překročena prahová hodnota tržního podílu. Avšak nařízení o blokových výjimkách se použije na zbývající část vertikální dohody, pokud je tato část oddělitelná od závazků, které nemohou být předmětem výjimky. (58) První takový případ je uveden v čl. 5 písm. a) nařízení o blokových výjimkách a týká se zákazů soutěžit. Zákaz soutěžit je požadavek, aby kupující u dodavatele nebo u jiného podniku určeného dodavatelem uskutečňoval více než 80 % z celkového objemu nákupů smluvního zboží a služeb nebo nahraditelných výrobků a služeb uskutečněných v předchozím roce (viz vymezení v čl. 1 písm. b) nařízení o blokových výjimkách), čímž kupujícímu zabraňuje v nákupu konkurenčních výrobků nebo služeb, případně ho omezuje na méně než 20 % z celkového objemu nákupu. Jestliže při uzavírání smlouvy nejsou k dispozici potřebné údaje o nákupech, které kupující uskutečnil v předchozím roce, může vypracovat co nejlepší odhad celkových požadavků pro daný rok, a pak lze vycházet z tohoto odhadu. Zákazy soutěžit nespadají pod nařízení o blokových výjimkách, pokud je jejich trvání neomezené, případně přesahuje období pěti let. Totéž se týká i zákazů soutěžit, které lze po pěti letech bez dalšího prodloužit. Zákazy soutěžit však jsou do nařízení o blokových výjimkách zahrnuty, pokud je jejich trvání omezeno na období pěti let či dobu kratší, nebo pokud jejich prodloužení po pěti letech vyžaduje přímý souhlas obou stran a neexistují překážky, které by kupujícímu bránily na konci pětiletého období zákaz soutěžit skutečně ukončit. Pokud například dohoda stanoví zákaz soutěžit a dodavatel poskytne kupujícímu půjčku, splácení této půjčky by nemělo bránit kupujícímu na konci pětiletého období tento zákaz skutečně ukončit; splácení musí být rozvrženo do stejně vysokých nebo snižujících se splátek a během daného období nemá být zvyšováno. Tím není dotčena možnost odložit splácení po dobu prvního roku či prvních dvou let, například otevírá-li se nová distribuční pobočka, než prodej dosáhne určité úrovně. Kupující musí mít možnost splatit zbývající dluh, pokud jej doposud neuhradil, na konci období platnosti zákazu soutěžit. Podobně pokud dodavatel poskytne kupujícímu zařízení, které není vázané na určitý vztah, kupující by měl mít možnost po ukončení platnosti tohoto zákazu zařízení odkoupit za jeho tržní hodnotu. (59) Toto pětileté omezení však neplatí v případě, kdy kupující zboží a služby dále prodává a využívá k tomu "prostory a pozemky, které dodavatel vlastní, nebo je má pronajaté od třetí strany, jež není žádným způsobem vázaná na kupujícího". V takových případech může být doba trvání zákazu soutěžit shodná s dobou užívání prodejního místa kupujícím (čl. 5 písm. a) nařízení o blokových výjimkách). Tuto výjimku lze odůvodnit tím, že obvykle není možné předpokládat, že by dodavatel povolil prodej konkurenčních výrobků ve vlastních prostorách nebo na vlastním pozemku, aniž by udělil souhlas. Výhody vyplývající z této situace se nemohou vztahovat na uměle vytvořené výklady vlastnictví, jejichž cílem je vyhnout se tomuto pětiletému období. (60) Druhý případ vynětí z blokové výjimky je uveden v čl. 5 písm. b) nařízení o blokových výjimkách a týká se zákazu soutěžit po skončení dohody. Takový zákaz není obvykle do nařízení o blokových výjimkách zahrnut, avšak jinak je tomu v případě, kdy je takový zákaz nezbytný k ochraně know-how převedeného dodavatelem na kupujícího, týká se pouze místa prodeje, které kupující využíval v době trvání smlouvy, a netrvá déle než jeden rok. Podle vymezení uvedeného v čl. 1 písm. f) nařízení o blokových výjimkách musí být know-how "podstatné", což znamená, "že know-how obsahuje údaje, které jsou pro kupujícího nezbytné, má-li smluvní zboží nebo služby využívat, prodávat nebo použít k dalšímu prodeji". (61) Třetí případ vynětí z blokové výjimky je uveden v čl. 5 písm. c) nařízení o blokových výjimkách a týká se prodeje konkurenčního zboží v systému selektivní distribuce. Nařízení o blokových výjimkách se vztahuje na kombinaci selektivní distribuce a zákazu soutěžit, která obecně obchodníkům zakazuje dále prodávat zboží konkurenční značky. Pokud však dodavatel přímo nebo nepřímo zakazuje svým schváleným obchodníkům nakupovat výrobky k dalšímu prodeji od určitých konkurenčních dodavatelů, pak nemůže využívat výhody podle nařízení o blokových výjimkách. Cílem vynětí tohoto zákazu je, aby nedocházelo k situacím, kdy by dodavatelé využívající v rámci selektivní distribuce stejné prodejny znemožňovali jednomu určitému konkurenčnímu podniku nebo několika konkrétním konkurenčním podnikům využívat tyto prodejny k distribuci vlastních výrobků (uzavření trhu konkurenčnímu dodavateli, což lze chápat jako formu kolektivního bojkotu) [19]. 5. Neexistence domněnky nezákonnosti dohod, které nespadají pod nařízení o blokových výjimkách (62) Vertikální dohody, které nejsou zahrnuty do nařízení o blokových výjimkách, se nepovažují za nezákonné, avšak mohou vyžadovat individuální přezkoumání. Společnostem se doporučuje, aby prováděly vlastní hodnocení i bez oznámení. V případě individuálního přezkoumání Komisí bude Komise muset prokázat, že daná dohoda je v rozporu s čl. 81 odst. 1. Pokud budou zjištěny účinky výrazně škodlivé pro soutěž, podniky mohou doložit, že jsou přínosné z hlediska účinků, a vysvětlit proč by určitý distribuční systém mohl přinášet výhody, které by splňovaly podmínky pro udělení výjimky podle čl. 81 odst. 3. 6. Neexistence požadavku předběžného oznámení (63) V souladu s čl. 4 odst. 2) nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, prvního nařízení, kterým se provádějí články 85 a 86 Smlouvy [20], naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1216/1999 [21] mohou vertikální dohody ode dne jejich vstupu v platnost využívat výhod plynoucích z udělení výjimky podle čl. 81 odst. 3 i přesto, že oznámení bude předloženo až po tomto dni. V praxi to znamená, že není třeba předkládat předběžné oznámení. Dojde-li ke sporu a podnik se rozhodne předložit oznámení, může Komise udělit dané vertikální dohodě výjimku i se zpětnou působností, tj. ode dne vstupu dohody v platnost, pokud jsou splněny všechny čtyři podmínky stanovené v čl. 81 odst. 3. Strana předkládající oznámení nemusí vysvětlovat, proč oznámení nepředložila dříve a ani jí z tohoto důvodu nebude odmítnuto udělení výjimky se zpětnou působností. Každé oznámení bude přezkoumáno. Tato změna čl. 4 odst. 2 nařízení č. 17 by měla vést k omezení počtu uměle vyvolaných sporů u soudů jednotlivých států a posílit tak občanskoprávní vymahatelnost smluv. Zohledňuje též situace, kdy podnik nepředložil oznámení, protože se domníval, že se na dohodu nařízení o blokových výjimkách vztahuje. (64) Vzhledem k tomu, že den předložení oznámení již neomezuje Komisi v možnosti udělit výjimku, soudy jednotlivých států musejí posoudit, zda se na vertikální dohody zahrnuté v čl. 81 odst. 1 bude vztahovat čl. 81 odst. 3) Je-li to pravděpodobné, měly by soudní řízení pozastavit do té doby, než Komise zaujme stanovisko. Soudy jednotlivých států však mohou přijmout předběžná opatření, která budou platit do té doby, než Komise posoudí, zda je čl. 81 odst. 3 použitelný, stejně jako v případě, kdy v souladu s článkem 234 Smlouvy o založení Evropského společenství předkládají předběžné otázky Soudnímu dvoru. Pozastavení není nutné, pokud se jedná o soudní příkaz nebo zákaz, kdy jsou soudy jednotlivých států oprávněné zhodnotit pravděpodobnost použití čl. 81 odst. 3 [22]. (65) Pokud nedojde ke sporům u soudů jednotlivých států nebo ke stížnostem, nepovažuje Komise v rámci své politiky v oblasti vymáhání oznámení o vertikálních dohodách za prioritní záležitost. Oznámení jako taková nemají v souvislosti s plněním smluv platnost ustanovení. V těch případech, kdy podniky dohodu neoznámily, protože v dobré víře předpokládaly, že prahová hodnota tržního podílu podle nařízení o blokových výjimkách nebyla překročena, neuloží Komise pokuty. 7. Dělitelnost ustanovení dohody (66) Výjimky pro vertikální dohody se v rámci nařízení o blokových výjimkách udělují pod podmínkou, že vertikální dohoda neobsahuje ani neukládá žádná tvrdá restriktivní opatření ve smyslu článku 4. Pokud existuje jedno tvrdé restriktivní opatření či více takových opatření, výhody vyplývající z nařízení o blokových výjimkách nelze použít na žádnou část vertikální dohody. U tvrdých restriktivních opatření nelze uplatnit dělitelnost ustanovení dohody. (67) Pravidlo o dělitelnosti dohody se však vztahuje na podmínky stanovené v článku 5 nařízení o blokových výjimkách. Proto výhody blokové výjimky nelze použít pouze na tu část vertikální dohody, která nesplňuje podmínky stanovené v článku 5. 8. Složení výrobků distribuovaných prostřednictvím stejného distribučního systému (68) Pokud dodavatel používá stejnou dohodu o distribuci k distribuci různého zboží/služeb, některé z nich mohou vzhledem k prahové hodnotě tržního podílu spadat do působnosti nařízení o blokových výjimkách, zatímco ostatní nikoli. V takovém případě se nařízení o blokových výjimkách vztahuje pouze na to zboží a služby, které splňují příslušné podmínky. (69) Pro zboží a služby, na něž se nařízení o blokových výjimkách nevztahuje, platí běžná pravidla hospodářské soutěže, což znamená: - neexistuje bloková výjimka, ale ani domněnka nezákonnosti; - pokud dojde k porušení čl. 81 odst. 1 a nejsou splněny podmínky pro udělení výjimky, je možné zvážit, zda-li v rámci stávajícího distribučního systému existují přiměřené opravné prostředky k vyřešení problému vzniklého v oblasti hospodářské soutěže; - pokud neexistují takové přiměřené opravné prostředky, daný dodavatel bude muset zajistit distribuci jiným způsobem. Podobná situace může také nastat, pokud se článek 82 na některé výrobky vztahuje a na ostatní nikoli. 9. Přechodné období (70) Nařízení o blokových výjimkách platí od 1. června 2000. Článek 12 nařízení o blokových výjimkách stanoví přechodné období pro vertikální dohody, které vstoupily v platnost již před 1. červnem 2000 a které nesplňují podmínky pro udělení výjimky stanovené v tomto nařízení, avšak splňují podmínky stanové nařízeními o blokových výjimkách, která pozbyla platnosti dnem 31. května 2000 (nařízení Komise (EHS) č. 1983/83, (EHS) č. 1984/83 a (EHS) č. 4087/88). Sdělení Komise týkající se nařízení (EHS) č. 1983/83 a č. 1984/83 také pozbývají platnosti ke dni 31. května 2000. Uvedené dohody se mohou těmito původními nařízeními řídit do 31. prosince 2001. Dohody o nesoutěžení uzavřené mezi dodavateli s tržním podílem nižším než 30 % a kupujícími na dobu delší než pět let budou zahrnuty do nařízení o blokových výjimkách, pokud k 1. lednu 2002 nebudou mít tyto dohody o nesoutěžení platnost delší než pět let. IV. ODEJMUTÍ BLOKOVÉ VÝJIMKY A NEPOUŽITÍ NAŘÍZENÍ O BLOKOVÝCH VÝJIMKÁCH 1. Řízení o odejmutí výjimky (71) Domněnka zákonnosti vyplývající z nařízení o blokových výjimkách zanikne, pokud vertikální dohoda, posuzovaná buď samostatně nebo společně s podobnými dohodami uplatňovanými konkurenčními dodavateli či kupujícími, spadá do působnosti čl. 81 odst. 1 a nesplňuje podmínky stanovené v čl. 81 odst. 3. Taková situace může nastat, pokud dodavatel nebo kupující s podílem na trhu maximálně 30 % uzavře v souvislosti s dohodou o výhradní dodávce vertikální dohodu, ze které nevyplývají dostatečné objektivní výhody, jimiž by bylo možné vyrovnat narušení hospodářské soutěže. Jedná se zejména o případy distribuce zboží konečným spotřebitelům, protože ti často mají podstatně slabší postavení než profesionální kupující meziproduktů. Nevýhody způsobené vertikální dohodou mohou mít větší dopad v případě prodeje konečným spotřebitelům než u prodeje a nákupu meziproduktů. Pokud nejsou splněny podmínky uvedené v čl. 81 odst. 3, má Komise právo odejmout výhody v článku 6 nařízení o blokových výjimkách a konstatovat, že šlo o porušení čl. 81 odst. 1. (72) Dojde-li k řízení o odejmutí výjimky, Komise musí dokázat, že dohoda spadá do působnosti čl. 81 odst. 1 a že nesplňuje všechny čtyři podmínky stanovené v čl. 81 odst. 3. (73) Podmínky pro udělení výjimky stanovené v čl. 81 odst. 3 nejsou obvykle splněny, když je podstatným způsobem omezen přístup na určitý trh, nebo když je hospodářská soutěž v rámci tohoto trhu výrazně omezena v důsledku kumulativního účinku paralelních sítí podobných vertikálních dohod používaných konkurenčními dodavateli nebo kupujícími. Paralelní sítě vertikálních dohod je třeba považovat za podobné, pokud obsahují restriktivní opatření s podobnými účinky na trh. Pokud vertikální omezení uplatňovaná konkurenčními dodavateli nebo kupujícími spadají do jedné ze čtyř skupin uvedených v bodech 104 až 114, pak se obvykle projeví výše uvedené podobné účinky. K tomu dochází například tehdy, když na daném trhu určití dodavatelé uplatňují čistě kvalitativní selektivní distribuci, zatímco jiní dodavatelé uplatňují kvantitativní selektivní distribuci. Za takových okolností je nezbytné při hodnocení zvážit případné škodlivé účinky jednotlivých sítí dohod na soutěž. V určitých případech se odnětí výjimky může týkat jen množstevních omezení, která jsou uložena určitému počtu autorizovaných distributorů. O odnětí výjimky může být rozhodnuto i v souvislosti s výhradní dodávkou nebo výhradní distribucí, pokud má kupující významný vliv na navazujícím trhu nižšího stupně, kde dále prodává zboží nebo poskytuje služby. (74) Za kumulativní účinek škodlivý pro soutěž nesou odpovědnost pouze ty podniky, které se na něm výrazně podílejí. Na dohody uzavřené podniky se zanedbatelným podílem na kumulativním účinku se nevztahuje zákaz vymezený v čl. 81 odst. 1 [23] a nepodléhají tedy mechanizmu odnětí. Podíl na kumulativním účinku bude posuzován v souladu s kritérii stanovenými v bodech 137 až 229. (75) Rozhodnutí o odnětí výjimky má pouze účinek do budoucna, což znamená, že výjimka udělená těmto příslušným dohodám bude platit až do dne, kdy vstoupí v platnost odnětí výjimky. (76) Podle článku 7 nařízení o blokových výjimkách může příslušný orgán členského státu odejmout výhody nařízení o blokových výjimkách ve vztahu k vertikálním dohodám, jejichž účinky škodlivé pro soutěž se projevují na území daného členského státu či na takové části jeho území, která má veškeré charakteristiky specifického zeměpisného trhu. Pokud členský stát neschválil právní předpisy, které by vnitrostátnímu orgánu odpovědnému za hospodářskou soutěž umožnily použít právní předpisy Společenství upravující hospodářskou soutěž, případně alespoň odejmout výhody nařízení o blokových výjimkách, může tento členský stát požádat Komisi, aby v tomto ohledu zahájila řízení. (77) Komise má výhradní pravomoc odejmout výhody nařízení o blokových výjimkách ve vztahu k vertikálním dohodám, které omezují hospodářskou soutěž na určitém zeměpisném trhu o rozloze větší, než je území jednoho členského státu. Pokud území jednoho členského státu nebo jeho část tvoří odpovídající zeměpisný trh, mohou odejmout výjimku jak Komise tak příslušný členský stát. Často je lepší tyto případy řešit decentralizovaně, prostřednictvím vnitrostátních orgánů odpovědných za hospodářskou soutěž. Komise si však vyhrazuje právo zasáhnout v těch případech, které jsou v zájmu Společenství, například pokud nastolují nové právní otázky. (78) Rozhodnutí států o odejmutí výjimky musí být provedeno v souladu s postupy stanovenými právními předpisy daného státu a platnost rozhodnutí se omezuje pouze na území daného členského státu. Takové rozhodnutí na úrovni státu nesmí být v rozporu s jednotně uplatňovanými pravidly hospodářské soutěže, která určuje Společenství, a celkovými účinky opatření přijatých při zavádění těchto pravidel [24]. To znamená, že má-li být dodržena tato zásada, musí vnitrostátní orgány odpovědné za hospodářskou soutěž provést hodnocení podle článku 81 s ohledem na příslušná kritéria vytyčená Soudním dvorem a Soudem prvního stupně a s ohledem na sdělení a předchozí rozhodnutí přijatá Komisí. (79) Komise se domnívá, že má-li být zamezeno vzniku vzájemně si odporujících rozhodnutí a duplicitních řízení, měly by se využívat konzultační mechanismy stanovené ve sdělení o spolupráci mezi vnitrostátními orgány odpovědnými za hospodářskou soutěž a Komisí [25]. 2. Nepoužití nařízení o blokových výjimkách (80) Článek 8 nařízení o blokových výjimkách umožňuje Komisi, aby prostřednictvím nařízení vyloučila z působnosti tohoto nařízení paralelní sítě podobných vertikálních omezení, pokud pokrývají více než 50 % relevantního trhu. Takové opatření není určeno jednotlivým podnikům, ale týká se všech podniků, jejichž dohody jsou vymezené v nařízení, kterým se prohlásí nepoužitelnost nařízení o blokových výjimkách. (81) Vzhledem k tomu, že odejmutí výhod nařízení o blokových výjimkách podle článku 6 ve vztahu k určitému podniku zahrnuje přijetí rozhodnutí o porušení článku 81, dopad nařízení v článku 8 spočívá v pouhém odvolání výhody použití nařízení o blokových výjimkách v souvislosti s omezeními a danými trhy a úplné obnovení platnosti čl. 81 odst. 1 a 3. Bude-li přijato nařízení, kterým se prohlásí nepoužitelnost nařízení o blokových výjimkách na daná vertikální omezení na určitém trhu, bude se použití článku 81 na jednotlivé dohody řídit hledisky určenými na základě příslušné judikatury Soudního dvora a Soudu prvního stupně a na základě sdělení a předchozích rozhodnutí přijatých Komisí. V případě potřeby Komise rozhodne o jedné věci, který pak bude vodítkem pro všechny podniky působící na daném trhu. (82) Pro účely výpočtu 50 % podílu pokrytí trhu je třeba vzít v úvahu individuální síť vertikálních dohod, která obsahuje omezení nebo různě kombinovaná omezení s podobnými účinky na daný trh. Podobné účinky obvykle nastanou, jestliže omezení spadají do jedné ze čtyř skupin uvedených v bodech 104 až 114. (83) Článek 8 nestanoví Komisi povinnost zasáhnout, pokud je 50 % podíl pokrytí trhu překročen. Obecně lze říci, že nepoužití přichází v úvahu, pokud je pravděpodobné, že přístup na relevantní trh nebo hospodářská soutěž v rámci tohoto trhu jsou výrazně omezeny. K tomu dochází zejména v případě, kdy paralelní sítě selektivní distribuce pokrývají více než 50 % trhu a využívají faktory selekce, které povaha příslušného zboží nevyžaduje nebo která vedou k diskriminaci určitých forem distribuce použitelných pro jeho prodej. (84) Při hodnocení, zda je třeba použít článek 8, Komise posoudí, zda by individuální odnětí výjimky nebylo vhodnějším opravným prostředkem. To závisí především na počtu konkurenčních podniků přispívajících ke kumulativnímu účinku na daném trhu nebo počtu zasažených zeměpisných trhů v rámci Společenství. (85) Jakýkoli předpis přijatý podle článku 8 musí mít jasně vymezenou působnost. To znamená, že Komise musí vymezit příslušný výrobek a zeměpisný trh, případně zeměpisné trhy, a za druhé musí určit typ vertikálního omezení, na které se nařízení o blokových výjimkách již nebude vztahovat. Pokud jde o druhý aspekt, Komise může působnost nařízení upravit podle toho, na jaký problém v oblasti hospodářské soutěže se chce zaměřit. Například i když při určování 50 % podílu pokrytí trhu budou zvažovány všechny paralelní sítě dohod typu "nákup jedné značky", Komise může omezit oblast působnosti tohoto předpisu pouze na zákaz soutěžit, jehož doba platnosti přesahuje určitou hranici. Díky tomu dohody s kratší dobou trvání či méně omezující povahou nemusejí být vzhledem k nižšímu stupni účinků na uzavření trhu takovým nařízením vůbec dotčeny. Podobně pokud je na určitém trhu uplatňována selektivní distribuce spolu s dalšími doplňkovými omezeními, jako jsou například zákaz soutěžit nebo množstevní povinnosti uložené kupujícímu, nařízení o nepoužití se může týkat jen těchto doplňkových omezení. V případě potřeby se Komise může též řídit výší podílu podniku na určitém konkrétním trhu, protože není-li tento podíl dostatečně velký, obvykle ke kumulativnímu účinku významně nepřispívá. (86) Komise musí podle čl. 8 odst. 2 stanovit přechodné období alespoň v délce šesti měsíců a umožnit tak dotyčným podnikům, aby přizpůsobily své dohody skutečnosti, že bylo vydáno nařízení, kterým se prohlašuje nepoužitelnost nařízení o blokových výjimkách. (87) Nařízení, kterým se prohlašuje nepoužitelnost nařízení o blokových výjimkách, nebude mít dopad na výjimku udělenou v souvislosti s danými dohodami před tím, než uvedené nařízení vstoupí v platnost. V. VYMEZENÍ TRHU A PROBLEMATIKA VÝPOČTU PODÍLU NA TRHU 1. Sdělení Komise o vymezení relevantního trhu (88) Sdělení Komise o vymezení relevantního trhu pro potřeby předpisů Společenství o hospodářské soutěži [26] vysvětluje pravidla, faktory a důkazy, které Komise využívá při řešení otázek vymezení trhu. Sdělení není v těchto pokynech dále vysvětlováno, ale mělo by sloužit jako základní materiál pro řešení otázek vymezení trhu. Tyto pokyny pojednávají pouze o konkrétních otázkách, které vznikají v souvislosti s vertikálními omezeními a kterými se nezabývá obecné sdělení o vymezení trhu. 2. Relevantní trh a výpočet 30 % prahové hodnoty tržního podílu podle nařízení o blokových výjimkách (89) Podle článku 3 nařízení o blokových výjimkách je pro použití blokové výjimky obvykle rozhodující dodavatelův podíl na trhu. Jedná-li se o vertikální dohody uzavřené mezi sdružením maloobchodníků a jednotlivými členy, dodavatele představuje sdružení a musí se tedy brát v úvahu jeho podíl. Pouze jedná-li se o výhradní dodávku ve smyslu čl. 1 písm. c) nařízení o blokových výjimkách, a je-li rozhodující pro použití nařízení o blokových výjimkách, je třeba zohlednit podíl kupujícího. (90) Pro vypočtení podílu na trhu je nezbytné relevantní trh vymezit. Musí být vymezen relevantní trh produktu i zeměpisný trh. Relevantní trh produktu přestavuje trh veškerého zboží nebo služeb, které kupující podle jejich vlastností, ceny a zamýšleného použití považuje za zaměnitelné. Relevantní zeměpisný trh představuje území, na kterém jsou dotyčné podniky zapojeny do nabídky a poptávky příslušného zboží či služeb, které nabízí dostatečně homogenní podmínky pro hospodářskou soutěž a které se výrazně liší od sousedních zeměpisných oblastí zejména podmínkami hospodářské soutěže. (91) Pro použití nařízení o blokových výjimkách se dodavatelovým podílem na trhu rozumí jeho podíl na relevantním trhu produktu a relevantním zeměpisném trhu, na němž prodává svým kupujícím. [27] Podle příkladu uvedeného v bodu 92 tento trh představuje trh A. Trh produktu závisí v první řadě na nahraditelnosti z perspektivy kupujícího. Pokud je dodaný výrobek používaný jako vstup pro výrobu jiných výrobků a ve finálním výrobku není rozpoznatelný, trh produktu je obvykle vymezen přímými preferencemi kupujícího. Zákazníci kupujícího nebudou ve většině případů výrazně preferovat určité jeho vstupy. Vertikální omezení dohodnutá mezi dodavatelem a kupujícím vstupu se obvykle vztahují pouze na prodej a nákup meziproduktu, nikoli na prodej finálního výrobku. V případě distribuce finálních výrobků se představa přímých kupujících o nahraditelných výrobcích obvykle řídí nebo určuje tím, co preferují koneční spotřebitelé. Distributor jako další prodejce při nákupu finálních výrobků nemůže nebrat v úvahu preference konečných spotřebitelů. Mimoto na úrovni distribuce se vertikální omezení obvykle dotýkají nejen prodeje výrobků mezi dodavatelem a kupujícím, ale také jejich dalšího prodeje. Vzhledem k tomu, že různé distribuční formáty mezi sebou soutěží, trhy nebývají vymezeny podle využívané formy distribuce. Když dodavatelé prodávají celé portfolio výrobků a za nahraditelné výrobky kupující považují portfolia a nikoliv individuální výrobky, může trh produktů určovat toto portfolio jako celek. Protože kupující na trhu A jsou profesionální kupující, zeměpisný trh je obvykle širší než trh, kde je výrobek dále prodáván konečným spotřebitelům. Tato skutečnost často vede k vymezení vnitrostátních trhů nebo širších zeměpisných trhů. (92) V případě výhradní dodávky podíl kupujícího na trhu představuje podíl veškerých jeho nákupů na příslušném nákupním trhu. [28] Na níže uvedeném příkladu se také jedná o trh A. +++++ TIFF +++++ (93) Pokud se vertikální dohoda týká tří stran, z nichž každá funguje na odlišné obchodní úrovni, nesmí jejich podíly na trhu přesáhnout 30 % prahovou hodnotu ani na jedné z úrovní, pouze pak budou moci využívat výhod blokové výjimky. Pokud je například v dohodě mezi výrobcem, velkoobchodníkem (nebo sdružením maloobchodníků) a maloobchodníkem stanoven zákaz soutěžit, pak ani výrobcův, ani velkoobchodníkův podíl na trhu (nebo podíl sdružení maloobchodníků) nesmí přesáhnout 30 %, chtějí-li využívat výhody blokové výjimky. (94) Pokud dodavatel vyrábí originální zařízení a náhradní díly pro toto zařízení, je obvykle jediným, případně hlavním dodavatelem na následném trhu s náhradními díly. K podobné situaci může též dojít, když dodavatel původního zařízení uzavře smlouvu na subdodávku náhradních dílů. Relevantní trh pro uplatnění nařízení o blokových výjimkách může být trh s originálním zařízením včetně náhradních dílů, nebo samostatný trh s originálním zařízením a samostatný navazující trh, to záleží na okolnostech jednotlivých případů — například na účincích používaných restriktivních opatření, životnosti zařízení a důležitosti nákladů na opravu. [29] (95) V případech, kdy vertikální dohoda, kromě dodávky smluvního zboží, také obsahuje ustanovení o právech duševního vlastnictví, například ustanovení o použití dodavatelovy obchodní známky, které kupujícímu usnadňuje prodej smluvního zboží, je pro použití nařízení o blokových výjimkách rozhodující podíl dodavatele na trhu, kde toto zboží prodává. Jestliže poskytovatel franšízy nedodává zboží k dalšímu prodeji, ale poskytuje soubor služeb v kombinaci s ustanoveními o právech duševního vlastnictví, které dohromady vytvářejí obchodní metodu poskytovanou v rámci franšízy, musí poskytovatel franšízy jako poskytovatel obchodní metody vzít v úvahu svůj podíl na trhu. Poskytovatel franšízy tedy potřebuje vypočítat svůj podíl na trhu, kde je obchodní metoda využívána, což je trh, kde nabyvatelé franšízy využívají obchodní metodu k poskytování zboží a služeb konečným uživatelům. Poskytovatel franšízy musí při výpočtu podílu na trhu vycházet z hodnoty zboží a služeb dodávaných na tento trh nabyvateli franšízy. Na takovém trhu mohou být konkurenční podniky poskytovateli jiných obchodních metod vyplývajících z franšízy, ale také dodavateli nahraditelného zboží a služeb bez použití franšízy. Aniž je dotčeno vymezení tohoto trhu, existuje-li například trh se službami v oblasti rychlého občerstvení, poskytovatel licence působící na tomto trhu vypočítá svůj podíl na trhu na základě relevantních údajů o prodejích uskutečněných nabyvateli franšízy na tomto trhu. Pokud poskytovatel licence kromě obchodní metody také dodává určité vstupy, například maso a koření, pak musí vypočítat také svůj podíl na trhu s těmito výrobky. 3. Individuální hodnocení relevantního trhu (96) Při individuálním hodnocení vertikálních dohod, které nejsou zahrnuty do nařízení o blokových výjimkách, je v některých případech třeba vzít v úvahu kromě relevantního trhu vymezeného pro účely použití nařízení o blokových výjimkách také vedlejší trhy. Vertikální dohoda může mít účinky nejen na trh mezi dodavatelem a kupujícím, ale také na navazující trhy nižšího stupně. Při individuálním hodnocení vertikální dohody se zkoumají relevantní trhy na všech obchodních úrovních, které jsou ovlivněny restriktivními opatřeními obsaženými v této dohodě. i) U "meziproduktů a dílčích služeb", které kupující zpracovává do svého vlastního zboží nebo služeb, působí vertikální omezení obvykle pouze na trh mezi dodavatelem a kupujícím. Zákaz soutěžit uložený kupujícímu může například uzavřít trh jiným dodavatelům, ale nepovede k omezení soutěže v rámci obchodu na navazujících trzích nižšího stupně. V případě výhradní dodávky je však relevantní i postavení kupujícího na navazujícím trhu nižšího stupně, neboť chování kupujícího, kterým vylučuje ostatní, může mít výrazné negativní účinky pouze tehdy, pokud má vliv na navazujícím trhu nižšího stupně. ii) U "finálních výrobků" je méně pravděpodobné, že pouhá analýza trhu mezi dodavatelem a kupujícím bude dostačující, protože vertikální omezení mohou mít negativní účinky v podobě omezené soutěže mezi značkami a v rámci značky i na trhu, kde bude kupující zboží dále prodávat, tj. na navazujícím trhu nižšího stupně. Například výhradní distribuce může vést nejen k uzavření trhu mezi dodavatelem a kupujícím, ale také, a to zejména, k omezení soutěže v rámci značky na územích využívaných distributory k dalšímu prodeji. Trh, kde je zboží dále prodáváno, je důležitý především tehdy, pokud je kupující maloobchodník a prodává zboží konečným spotřebitelům. Zákaz soutěžit sjednaný mezi výrobcem a velkoobchodníkem může vyloučit tohoto velkoobchodníka ze vztahů s jinými výrobci, ale ztráta soutěže v rámci obchodu na velkoobchodní úrovni není pravděpodobná. Stejná dohoda uzavřená s maloobchodníkem by však mohla ohrozit soutěž mezi značkami v rámci obchodu na trhu, kde bude zboží dále prodáváno. iii) Jedná-li se o individuální hodnocení "následného trhu", relevantní trh může být trh s originálním zařízením nebo tento následný trh, to závisí na konkrétních okolnostech. V každém případě situace na samostatném následném trhu bude hodnocena podle situace na trhu s originálním zařízením. Méně významné postavení na trhu s originálním zařízením obvykle omezí případné účinky škodlivé pro soutěž na následném trhu. 4. Výpočet podílu na trhu podle nařízení o blokových výjimkách (97) Výpočet podílu na trhu musí v zásadě vycházet z číselných údajů. Pokud tyto údaje nejsou dostupné, lze provést řádně podložený odhad. Tyto odhady vycházejí z jiných spolehlivých informací o trhu, například lze použít údaje o objemu (viz čl. 9 odst. 1 nařízení o blokových výjimkách). (98) Vnitropodniková výroba, tj. výroba meziproduktu pro vlastní potřebu, může být pro analýzu hospodářské soutěže velmi podstatná, buď jako jedno ze soutěžních omezení, anebo v souvislosti s postavením společnosti na trhu. Avšak pro potřeby vymezení trhu a výpočet podílu na trhu u meziproduktů a dílčích služeb, nebere se v úvahu vnitropodniková výroba. (99) Avšak v případě duální distribuce finálních výrobků, tj. pokud výrobce finálních výrobků na trhu působí též jako distributor, je do vymezení trhu a výpočtu podílu na trhu třeba započítat i zboží prodané výrobcem a konkurenčními výrobci prostřednictvím integrovaných distributorů a obchodních zástupců (viz čl. 9 odst. 2 písm. b) nařízení o blokových výjimkách). "Integrovaní distributoři" jsou propojené podniky ve smyslu článku 11 nařízení o blokových výjimkách. VI. POLITIKA VYNUCOVÁNÍ V JEDNOTLIVÝCH PŘÍPADECH (100) Vertikální omezení jsou obvykle méně škodlivá než horizontální. Jsou oproti horizontálním posuzována mírněji zejména z toho důvodu, že horizontální omezení se může týkat dohody mezi konkurenčními podniky, které vyrábějí či poskytují shodné, nebo nahraditelné zboží a služby. V těchto horizontálních vztazích prosazování vlivu na trhu jednou společností (vyšší cena jejích výrobku) může být výhodou pro konkurenční podniky. To by mohlo být pro konkurenční podniky podnětem, aby se vzájemně podporovaly v chování škodlivém pro soutěž. Ve vertikálních vztazích slouží výrobek jedné strany druhé straně jako vstup. To znamená, že pokud by navazující společnost, jak na nižší tak na vyšší úrovni, používala vliv na trhu, obvykle by poškodila poptávku po výrobku druhého podniku. Proto se společnosti, které dohodu uzavírají, snaží druhé straně zabránit v používání takového vlivu na trhu. (101) Avšak tato vlastnost "sebeomezování" by neměla být přeceňována. Když společnost nemá na trhu žádní vliv, může se pokusit o zvýšení zisků pouze optimalizací výrobních a distribučních postupů, ať už s pomocí vertikálních omezení či bez nich. Pokud však vliv na trhu má, může se pokusit zisky zvýšit též na úkor přímých konkurenčních podniků tím, že zvýší jejich náklady, a na úkor kupujících a konečně i spotřebitelů tím, že bude usilovat o získání určité části jejich přebytku ve svůj prospěch. K takové situaci může dojít, pokud se navazující podniky na nižší i vyšší úrovni dělí o mimořádný zisk, nebo jeden z nich využívá vertikální omezení k tomu, aby si veškeré mimořádné zisky přivlastnil. (102) V procesu hodnocení jednotlivých případů přistupuje Komise k používání článku 81 na vertikální omezení z hospodářského hlediska. Tak se působnost článku 81 omezí na podniky, které mají určitý vliv na trhu, kde je hospodářská soutěž mezi značkami nedostatečná. V takových případech je ochrana hospodářské soutěže mezi značkami a v rámci značky důležitá z hlediska účinků a výhod pro spotřebitele. 1. Rámec rozboru 1.1. Negativní účinky vertikálních omezení (103) Negativní účinky na trh, které mohou vyplynout z vertikálních omezení a které se právní předpisy o hospodářské soutěži ES snaží omezit, jsou: i) uzavření trhu jiným dodavatelům nebo kupujícím vytvořením bariér, které znemožňují vstup na trh; ii) omezení hospodářské soutěže mezi značkami u společností působících na určitém trhu, včetně usnadnění nekalých praktik mezi dodavateli nebo kupujícími; nekalými praktikami se rozumějí jak explicitně sjednané, tak mlčky používané nekalé praktiky (vědomé paralelní chování); iii) omezení hospodářské soutěže v rámci značky mezi distributory stejné značky; iv) vytváření překážek bránících integraci trhu, zvláště omezování svobody spotřebitelů nakupovat zboží a služby v kterémkoli členském státu, který si zvolí. (104) Tyto negativní účinky mohou být výsledkem různých vertikálních omezení. Dohody, které se liší formou, mohou mít na hospodářskou soutěž stejně výrazný účinek. Abychom mohli provést rozbor případných negativních účinků, je vhodné si vertikální omezení rozdělit do čtyř skupin: nákup jedné značky, omezená distribuce, regulování cen pro další prodej a rozdělení trhu. Vertikální omezení v rámci jednotlivých skupin mají do značné míry podobné negativní účinky na hospodářskou soutěž. (105) Klasifikace do těchto čtyř skupin vychází z toho, co je základními složkami vertikálních omezení. V bodech 103 až 136 je proveden rozbor těchto čtyř skupin. V bodech 137 až 229 jsou vertikální dohody analyzovány z hlediska jejich využívání v praxi, protože mnoho z nich využívá více než jednu z těchto složek. Nákup jedné značky (106) Pod označení "nákup jedné značky" spadají ty dohody, jejichž hlavním bodem je přimět kupujícího, aby své objednávky na určitý typ výrobku používal u jednoho dodavatele. Tuto složku lze mimo jiné najít v zákazu soutěžit nebo v množstevní povinnosti, které podle schématu povinností nebo pobídek dohodnutého mezi dodavatelem a kupujícím stanoví kupujícímu, aby nakupoval požadované výrobky, případně nahraditelné výrobky pouze či zejména u jednoho dodavatele. Tatáž složka se objevuje ve vázaných obchodech, kde se schéma povinností nebo pobídek vztahuje na výrobek, který kupující musí koupit, aby mohl nakoupit určitý jiný výrobek. První výrobek se nazývá "vedlejší" a druhý "hlavní". (107) Existují čtyři hlavní negativní účinky na hospodářskou soutěž: 1) ostatní dodavatelé na tomto trhu nemohou prodávat určitým kupujícím, což může vést k uzavření trhu nebo v případě vázaného obchodu uzavření trhu pro vedlejší výrobek; 2) činí podíly na trhu méně pružné, což podporuje nekalé praktiky, pokud toto omezení využívá více dodavatelů, 3) pokud jde o distribuci finálních výrobků, určití maloobchodníci budou prodávat jen jednu značku, proto v jejich obchodech nebude existovat soutěž mezi značkami (nebude existovat konkurence v rámci obchodu), a 4) v případě vázaných obchodů může být kupující nucen zaplatit za vedlejší výrobek vyšší cenu než za jiných okolností. Všechny tyto účinky mohou vést k omezení soutěže mezi značkami. (108) Omezení soutěže mezi značkami může být v počáteční fázi zmírněno intenzivní soutěží mezi dodavateli o získání smlouvy na nákup jedné značky, avšak čím déle zákaz soutěžit trvá, tím je pravděpodobnější, že tato skutečnost nebude mít dostatečně silný vliv, aby mohla vyrovnat omezení soutěže mezi značkami. Omezená distribuce (109) Pod označení "omezená distribuce" spadají ty dohody, jejichž podstatou je, že výrobce smí prodávat jen jednomu, případně omezenému počtu kupujících. Slouží to k omezení počtu kupujících na určitém území nebo v souvislosti s určitou skupinou zákazníků, případně k výběru určitého typu kupujících. Tuto složku lze mimo jiné nalézt též: - u výhradní distribuce nebo výhradně přidělené skupiny zákazníků, kdy dodavatel omezuje prodej na určitém území nebo určité třídě zákazníků na jednoho kupujícího; - u výhradní dodávky a množstevní povinnosti, které na základě schématu povinností a pobídek dohodnutého mezi dodavatelem a kupujícím stanoví dodavateli, že musí prodávat pouze jednomu kupujícímu nebo zejména jemu; - u selektivní distribuce, kdy podmínky uložené určitým obchodním zástupcům nebo dohodnuté s určitými zástupci obvykle vedou k jejich početnímu omezení; - u omezení prodeje na následných trzích, čímž se omezují dodavatelovy prodejní možnosti. (110) Existují tři hlavní negativní účinky na hospodářskou soutěž: 1) někteří kupující v rámci daného trhu již nemohou nakupovat u určitého dodavatele, což může zejména v případě výhradní dodávky vést k uzavření nákupního trhu, 2) když většina konkurenčních dodavatelů či případně všichni konkurenční dodavatelé omezí počet maloobchodníků, může to vést k nekalým praktikám jak na úrovni distributorů, tak na úrovni dodavatelů a 3) vzhledem k tomu, že zboží bude nabízet méně distributorů, povede to k omezení soutěže v rámci značky. Pokud se jedná o velká výhradní území nebo skupiny výhradně přidělených zákazníků, výsledkem může být celkové zrušení soutěže v rámci značky. Takové omezení soutěže v rámci značky může vést také k oslabení soutěže mezi značkami. Stanovení cen pro další prodej (111) Pod označení "stanovení cen pro další prodej" spadají ty dohody, jejichž podstatou je, že kupující je povinen nebo nucen při dalším prodeji dodržovat určitou cenu, tj. nesmí prodávat za cenu nižší ani vyšší. Do této skupiny se řadí minimální, pevné a maximální ceny a ceny doporučené pro další prodej. I přesto, že maximální cena a doporučená cena pro další prodej nejsou chápány jako tvrdá restriktivní opatření, mohou svým účinkem vést k omezení hospodářské soutěže. (112) Existují dva hlavní negativní účinky stanovení cen pro další prodej na soutěž: 1) omezení cenové soutěže v rámci značky a 2) zvýšená průhlednost cen. V případě stanovení pevné či minimální ceny pro další prodej, distributoři nemohou dále soutěžit o cenu této značky, čímž dochází k úplnému vymizení cenové soutěže v rámci značky. Maximální nebo doporučená cena mohou mít ústřední význam pro další prodejce, neboť vedou k používání více méně jednotné cenové hladiny. Zvýšená průhlednost ceny a odpovědnost za cenové změny usnadňují nekalé praktiky mezi výrobci nebo distributory na horizontální úrovni, a to přinejmenším na koncentrovaných trzích. Omezení soutěže v rámci značky může mít nepřímý vliv na omezení soutěže mezi značkami, protože vede k menšímu tlaku na cenu určitého zboží na nižších úrovních. Rozdělení trhu (113) Pod označení "rozdělení trhu" patří dohody, jejichž podstatou je, že kupující je omezován buď v dodávkách či v dalším prodeji určitého výrobku. Tuto složku nacházíme ve smlouvách o výhradním nákupu, který na základě schématu povinností a pobídek dohodnutého mezi dodavatelem a kupujícím stanoví kupujícímu, že si požadovaný výrobek, například pivo značky X, musí nakoupit výhradně u určeného dodavatele, avšak ponechává kupujícímu volnost při nákupu a prodeji konkurenčních výrobků, například konkurenčních značek piva. Patří sem též teritoriální restriktivní opatření v oblasti dalšího prodeje, přidělení oblasti hlavní odpovědnosti, omezení distributora, pokud jde o místo jeho působnosti, a omezení dalšího prodeje na určité zákazníky. (114) Hlavním negativním účinkem na soutěž je omezení soutěže v rámci značky, které dodavateli umožňuje trh dělit, a tak bránit jeho integraci. Tato skutečnost též napomáhá cenové diskriminaci. Pokud většina konkurenčních dodavatelů, případně všichni konkurenční dodavatelé omezí svým kupujícím zdroje nebo možnosti dalšího prodeje, může to vést k nekalým praktikám, ať už na úrovni distributorů nebo dodavatelů. 1.2. Pozitivní účinky vertikálních omezení (115) Je důležité si uvědomit, že vertikální omezení často mají pozitivní účinky, zvláště proto, že podporují necenovou soutěž a zlepšují kvalitu služeb. Pokud společnost nemá na trhu žádný vliv, může se pokusit o zvýšení svých zisků pouze optimalizací výrobních nebo distribučních postupů. V řadě situací mohou být vertikální omezení v tomto směru užitečná, protože obvyklé "neosobní" úmluvy mezi dodavatelem a kupujícím, které stanoví pouze cenu a objem určité transakce, mohou způsobit, že úroveň investic a prodejů není optimální. (116) Přestože se tyto pokyny snaží předložit co nejlepší přehled důvodů hovořících ve prospěch vertikálních omezení, nejsou úplné ani vyčerpávající. Níže uvedené důvody mohou doložit oprávněnost použití některých vertikálních omezení. 1. "Řešení" problému parazitování. Jeden distributor může těžit z propagace jiného distributora. Tento problém se vyskytuje nejčastěji na velkoobchodní a maloobchodní úrovni. Výhradní distribuce nebo podobná restriktivní opatření mohou takovému parazitování zabránit. K parazitování může též docházet mezi dodavateli například tehdy, když jeden investuje do reklamy v prostorách kupujícího, obecně řečeno na maloobchodní úrovni, která přiláká zákazníky i konkurenčním značkám. Podobnému parazitování může zabránit omezení typu zákazu soutěžit. Problém parazitování vzniká, pokud existují podmínky pro jeho vznik. Parazitování mezi kupujícími se projeví pouze v předprodejních službách, nikoli ve službách poskytovaných po zakoupení výrobku. Výrobek musí být obvykle relativně nový a technicky složitý, jinak zákazník na základě předchozích nákupů přesně ví, co chce. Výrobek také musí být poměrně drahý, aby se zákazník obtěžoval jít do jednoho obchodu pro informace a do jiného šel výrobek koupit. Konečně pro dodavatele nemusí být praktické, aby všem kupujícím smluvně ukládal přesné požadavky na předprodejní služby. Parazitování mezi dodavateli je také omezeno na určité situace, jedná se zejména o případy, kdy se propagační činnost soustředí na prostory kupujícího a je obecná, nikoli zaměřená na značku. 2. "Otevření nových trhů a vstup na nové trhy". Pokud chce výrobce vstoupit na nový zeměpisný trh, například poprvé vyvézt své výrobky do jiné země, může to znamenat, že distributor bude muset investovat zvláštní "vstupní prostředky" do zavedení značky na trhu. Aby výrobce místního distributora přesvědčil, že má tyto prostředky investovat, je třeba mu zajistit například určitou územní ochranu, aby měl možnost po určitou dobu účtovat vyšší cenu, a tak vynaložené prostředky získat zpět. Distributorům na jiných trzích bude po určitou dobu zakázáno prodávat na tomto novém trhu. Toto je zvláštní příklad problému "parazitování" popsaného v bodu 1. 3. "Otázka parazitování a značky". V některých odvětvích mají určití maloobchodníci pověst, že zásobují pouze "kvalitním" zbožím. Je-li tomu tak, může být pro zavedení nového výrobku nesmírně důležité, aby byl prodáván právě prostřednictvím těchto maloobchodníků. Pokud výrobce nemůže z počátku omezit prodej pouze na prvotřídní obchody, riskuje, že bude vyřazen ze seznamu a nový výrobek propadne. To znamená, že omezené trvání restriktivního opatření, jako je například výhradní distribuce nebo selektivní distribuce, by bylo v takovém případě opodstatněné. Platnost omezení musí být přiměřená, tedy dostatečně dlouhá, aby výrobek mohl být úspěšně zaveden na trh, ale ne příliš dlouhá, protože pak by omezení bránilo většímu rozšíření výrobku. Takové výhody přinášejí spíše výrobky "založené na zkušenosti" nebo složitější výrobky, které pro konečného spotřebitele představují relativně nákladný nákup. 4. Tzv. "problém finanční podpory". Někdy může dojít k situaci, že dodavatel nebo kupující musejí investovat určité prostředky do klienta, například do speciálního zařízení nebo školení. Například výrobce součástek, který musí vyrábět nové stroje a nástroje, aby uspokojil konkrétní požadavek jednoho ze svých zákazníků. Investor nebude investovat nezbytné prostředky, dokud nedojde k určité dohodě o dodávkách. Avšak, stejně jako v jiných příkladech parazitování, existuje řada podmínek, které musejí být splněny, než se riziko nedostatečných investic stane skutečným či závažným. Především investice musí být vázána na určitý vztah. Investice ze strany dodavatele je považována za vázanou na určitý vztah, pokud ji po skončení smlouvy dodavatel nemůže využít k zásobování jiných zákazníků a pokud může být prodána jen s výraznou ztrátou. Investice ze strany kupujícího je považována za vázanou na určitý vztah, pokud ji po skončení smlouvy kupující nemůže využít k nákupu a/nebo užívání výrobků dodaných jinými dodavateli a pokud může být prodána jen s výraznou ztrátou. Investice je tedy vázaná na určitý vztah například proto, že může být využita jen k výrobě určité části typické pro danou značku nebo ke skladování určité značky, a nelze ji využít k vytvoření zisku například z výroby nebo dalšího prodeje alternativního zboží. Za druhé to musí být dlouhodobá investice, kterou nelze získat zpět v krátké době. A za třetí se musí jednat o investici asymetrickou, tj. jedna smluvní strana investuje více než druhá. Pokud jsou tyto podmínky splněny, existuje obvykle dobrý důvod pro použití vertikálního omezení po dobu, než je investice amortizována. Příslušné vertikální omezení by svým typem odpovídalo zákazu soutěžit nebo množstevní povinnosti, pokud by investoval dodavatel, a v případě, že by investoval kupující, by se jednalo o výhradní distribuci, o výhradně přidělené zákazníky nebo o výhradní dodávku. 5. "Konkrétní problém finanční podpory, který může nastat v případě převodu podstatného know-how." Jakmile je know-how jednou poskytnuto, nelze je vzít zpět a jeho poskytovatel nemusí mít zájem, aby jej využívaly konkurenční podniky, případně aby bylo využíváno v jejich prospěch. Pro dohodu je podstatné, že know-how kupujícímu nebylo přímo dostupné, protože převod know-how může být důvodem k použití restriktivního opatření typu zákazu soutěžit. Ve většině případů by se na dohodu čl. 81 odst. 1 nevztahoval. 6. "Úspory z rozsahu v distribuci." Má-li výrobce využít úspor z rozsahu, a snížit tak maloobchodní cenu, může usilovat o omezení dalšího prodeje svých výrobků na určitý počet distributorů. Pro tyto účely může využít výhradní distribuci, množstevní omezení v podobě minimálního požadovaného nákupu, selektivní distribuci s požadavkem výhradního nákupu. 7. "Nedostatky kapitálového trhu." Může se stát, že běžní poskytovatelé kapitálu (banky, trhy s akciemi) neposkytují kapitál optimálním způsobem, protože mají nedokonalé informace o kvalitách dlužníka nebo úvěr není dostatečně zajištěn. Stává se, že kupující nebo dodavatel má lepší informace, a může tedy prostřednictvím výhradního smluvního vztahu získat zvláštní zajištění svých investic. Pokud poskytuje půjčku dodavatel kupujícímu, může být kupujícímu stanoven zákaz soutěžit nebo uložena množstevní povinnost. Pokud kupující poskytuje úvěr dodavateli, může být dodavateli stanovena omezení v podobě výhradní dodávky nebo množstevní povinnosti. 8. "Zajištění jednoty a kvality." Vertikální omezení mohou pomoci zvýšit prodej, pomáhají vytvářet image značky a zvyšovat přitažlivost výrobku pro konečného spotřebitele tím, že distributory nutí dodržovat určitou míru jednoty a určité normy kvality. Takové opatření je obsaženo například v selektivní distribuci nebo v udělování franšízy. (117) Osm situací popsaných v bodu 116 objasňuje, že za určitých podmínek jsou vertikální dohody přínosné z hlediska účinků, napomáhají rozvoji nových trhů a vyvažují tak případné negativní účinky. Obecně se to týká zejména vertikálních omezení s omezenou platností, která pomáhají zavést na trh nové složité výrobky nebo chránit investice vázané na určitý vztah. Vertikální omezení musí být v některých případech uplatňováno po celou dobu, po kterou dodavatel prodává výrobek kupujícímu (viz zejména situace popsané v odst. 116 bodech 1, 5, 6 a 8). (118) Jednotlivá vertikální omezení jsou do značné míry nahraditelná. To znamená, že určitý problém neúčinnosti, lze řešit pomocí různých vertikálních omezení. Například úspor z rozsahu v distribuci lze dosáhnout pomocí výhradní distribuce, selektivní distribuce, množstevní povinnosti nebo výhradního nákupu. To je důležité, neboť negativní účinky na hospodářskou soutěž se u jednotlivých vertikálních omezení mohou lišit. To hraje roli při rozhodování o nezbytnosti omezení podle čl. 81 odst. 3. 1.3. Obecná prav