(34)

Co se týče snížení daně a zastropování na 25 000 m3, stanovených v článku 24b kodifikovaného zákona, předložily dánské orgány několik argumentů: — toto opatření se týkalo všech podniků bez ohledu na jejich velikost, umístění a předmětné odvětví, — snížení daně bylo stanoveno na dvě třetiny její výše na základě odhadů v okamžiku zavedení daně, které poukazovaly na to, že skutečně využita byla jen třetina množství uvedeného v povoleních na jímání; tyto odhady byly potvrzeny údaji shromážděnými poté, co tato daň vstoupila v platnost, z nichž vyplývalo, že v období 2009–2011 zemědělské podniky z odvětví prvovýroby využívaly množství vody uvedená ve svých povoleních na jímání jen ze 34 % (u zemědělských zpracovatelských a marketingových podniků dosáhla míra využití těchto povolení během uvedeného období 48 %, ale vzhledem k tomu, že zemědělské podniky působící v odvětví prvovýroby představují více než 90 % vydaných povolení, bylo rozhodnuto zachovat míru využití ve výši 34 % pro všechny příjemce, aby byl systém administrativně zvládnutelný), — bez zastropování by výnos z daně stanovené v článku 24b kodifikovaného zákona činil 60 milionů DKK, tedy více než dvojnásobek předpokládané výše podílu této daně na financování předpokládaných činností v oblasti plánování, a daňové zatížení by bylo mezi zemědělce rozděleno méně rovnoměrně (při zastropování by se částka k úhradě pohybovala v rozmezí od 80 do 335 EUR, bez zastropování by se pohybovala od 40 do 35 000 EUR); pokud by navíc zemědělské podniky musely uhradit daň v plné výši a nikoli jen jednu třetinu, získaná částka by jen v odvětví prvovýroby činila 138 milionů DKK, — zastropování umožňuje zachovat určitou úroveň rovnosti mezi podniky využívajícími povrchové vody (nezdaněné) a podniky využívajícími vody podzemní, — vzhledem k tomu, že daň se počítá na základě množství, které lze jímat, a nikoli na základě skutečné spotřeby, neexistence zastropování by pro některé podniky znamenala nutnost hradit neúměrně vysoké částky, — strop umožňuje stanovit pevnou částku k úhradě pro podniky s povoleními na více než 25 000 m3, které představují 61 % zemědělských podniků, a k faktickému zvýhodnění dochází na úrovni 39 % podniků, které jsou držiteli povolení na jímání menšího objemu než 25 000 m3 a které uhradily pouze část této paušální daně, přičemž toto zvýhodnění by představovalo maximálně přibližně 250 EUR ročně, tj. částku výrazně nižší než strop de minimis, — zastropování umožňuje zmírnit vlivy přírodních podmínek (např. klimatické faktory ovlivňující potřebu zavlažování, které se region od regionu liší) u podniků vyrábějících stejné produkty, — v daném případě představuje voda výrobní činitel a nikoli produkt jako takový; Komise však v rámci spisu N 472/2002 (14) týkajícího se trvalého zastropování daně z nemovitosti formou „promile“ dospěla k závěru, že stanovený strop je odůvodněn logikou daňového systému, a to zejména z důvodu ústřední role půdy jako činitele zemědělské výroby, — daný strop není selektivní ani z materiálního, ani z regionálního hlediska, protože se vztahoval na podniky ze všech odvětví bez ohledu na jejich velikost nebo spotřebu vody, neobsahoval žádná kritéria (včetně zeměpisných), která by vylučovala kterýkoli podnik, a orgány nedisponovaly žádnými diskrečními pravomocemi, které by jim umožňovaly odchýlit se od pravidel pro výpočet daně (v tomto ohledu odkazují na rozhodnutí Komise ve věcech N 159/2009 a N 480/2007), — pokud by Komise i přesto měla za to, že tento strop je selektivní, je tato skutečnost zdůvodněna logikou dánského daňového systému vzhledem k tomu, že přibližně 61 % držitelů soukromých povolení na jímání vody hradí maximální daň stanovenou v článku 24b kodifikovaného zákona, a že platbu této maximální částky je proto nutno považovat za normu; cílem této daně bylo zvýšit příjmy na financování opatření prováděných obcemi na ochranu vod a strop byl zaveden s cílem zabránit nepřiměřenému finančnímu zatížení daného odvětví a zároveň zajistit spravedlivé rozložení tohoto zatížení mezi provozovatele, kteří vyrábějí stejné produkty, ale jejich potřeba vody je ovlivněna přírodními podmínkami (charakter půdy, úroveň srážek), — existenci tohoto stropu lze odůvodnit ve světle ustanovení sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (15), neboť tento strop je součástí povahy přerozdělování daní (bod 24 uvedeného sdělení Komise), neponechává žádný prostor pro volné uvážení a je spojen s faktorem, který má zvláštní význam ve výrobním procesu (bod 27 daného sdělení Komise), přičemž všechny tyto parametry umožňují dospět k závěru, že jsou odůvodněny povahou a vnitřním uspořádáním daňového systému; v tomto ohledu se dánské orgány znovu odvolávají na rozhodnutí Komise ve věci N 472/2002, aby zdůraznily význam vody jako výrobního činitele.