c)

„podobnou účinnou látkou“ se rozumí totožná účinná látka nebo účinná látka se stejnými hlavními charakteristikami molekulové struktury (ale ne nezbytně všemi stejnými charakteristikami molekulové struktury), která účinkuje stejným mechanismem. Avšak v případě léčivých přípravků pro moderní terapii, u nichž hlavní charakteristiky molekulové struktury nelze zcela určit, se podobnost mezi dvěma účinnými látkami posoudí na základě biologických a funkčních vlastností. Pro účely uplatňování písmene c) uvedeného výše se použijí tyto požadavky pro: 1. Chemické léčivé přípravky Hlavními charakteristikami molekulové struktury jsou významné strukturní složky účinné látky. Mohou být celou molekulou nebo její částí. To, zda jsou hlavní charakteristiky molekulové struktury mezi dvěma nebo více molekulami stejné, se určí srovnáním jejich struktur. 1.1. Izomery, směsi izomerů, komplexy, estery, ethery, soli a deriváty původní účinné látky nebo účinná látka, která se liší od původní účinné látky jen s ohledem na malé změny molekulové struktury, jako je strukturní analog, se považují za podobné. 1.2. Syntetické polynukleotidy, jednovláknové nebo dvouvláknové, sestávající ze dvou nebo více odlišných nukleotidů, pokud: — rozdíl v sekvenci purinových a pyrimidinových bází nukleotidu nebo jejich derivátů není závažnější, se považují za podobné. Proto se „antisense“ nebo interferující nukleotidy lišící se přidáním, nahrazením nebo vypuštěním určitého nukleotidu, který významně neovlivňuje kinetiku hybridizace s cílovou molekulou, běžně považují za podobné, — rozdíl ve struktuře vztahující se k modifikacím cukrů ribózového nebo deoxyribózového skeletu nebo nahrazení cukrů ve skeletu syntetickými analogy vede běžně k tomu, že se látky považují za podobné. „Antisense“ nebo interferující nukleotidy, u nichž změny (deoxy-)ribózy významně neovlivňují kinetiku hybridizace s cílovou molekulou, by se běžně považovaly za podobné. 2. Biologické léčivé přípravky (jiné než léčivé přípravky pro moderní terapii) Hlavními charakteristikami molekulové struktury jsou strukturní složky účinné látky, které jsou významné pro funkční vlastnosti uvedené látky. Hlavní charakteristiky molekulové struktury mohou být složeny z účinné složky nebo z účinné složky v kombinaci s doplňkovým strukturním prvkem/doplňkovými strukturními prvky zásadním způsobem přispívajících k funkčním vlastnostem účinné látky. Takový doplňkový strukturní prvek/takové doplňkové strukturní prvky mohou být s účinnou složkou konjugované nebo spojené nebo na ni jiným způsobem navázané nebo mohou být prodloužením proteinového skeletu účinné složky prostřednictvím dalších aminokyselin. Látky se strukturními prvky, u nichž jsou použity podobné metody technologie modifikace či konjugace, běžně vedou k podobným látkám. Biologické účinné látky, které se liší od původní biologické látky jen s ohledem na malé změny molekulové struktury, se považují za podobné. 2.1. Bílkovinné látky: Pokud je strukturní rozdíl mezi nimi způsoben post-translačními procesy (jako jsou odlišnosti v glykosylačních vzorech), považují se látky běžně za podobné. Ve výjimečných případech však mohou některé post-translační modifikace vést k látce nepodobné, jsou-li zásadním způsobem ovlivněny funkční vlastnosti dané látky. Není-li rozdíl v sekvenci aminokyselin závažnější, považují se látky běžně za podobné. Dvě farmakologicky příbuzné bílkovinné látky stejné skupiny (například s rozdíly souvisejícími např. s N-terminálním methioninem, přirozeně extrahované proteiny oproti proteinům odvozeným od rDNA nebo jiné drobné obměny) se běžně považují za podobné. Doplnění strukturního prvku však může vést k tomu, že látky budou považovány za nepodobné, pokud to zásadním způsobem ovlivňuje funkční vlastnosti dané látky. Monoklonální protilátky, které se váží na stejný cílový epitop, se běžně považují za podobné. Dva konjugáty monoklonálních protilátek nebo fúzní proteiny by však mohly být označeny za nepodobné, pokud by se lišily buď sekvence oblasti určující komplementaritu dané protilátky, nebo doplňkový strukturní prvek konjugované monoklonální protilátky. 2.2. Polysacharidy: Pokud látky mají totožné opakující se sacharidové jednotky, i když je počet jednotek různý, považují se běžně za podobné. Konjugovaná polysacharidová vakcína se v porovnání s nekonjugovanou polysacharidovou vakcínou obsahující tentýž antigen považuje za látku nepodobnou. 3. Léčivé přípravky pro moderní terapii 3.1. Léčivé přípravky pro moderní terapii pocházející z buněk: Dva příbuzné léčivé přípravky pocházející z buněk nejsou podobné, pokud: — jsou mezi nimi rozdíly ve výchozích surovinách nebo v konečném složení přípravku, které mají zásadní vliv na biologické vlastnosti a/nebo biologický účinek významné pro zamýšlený léčebný účinek a/nebo atributy bezpečnosti daného přípravku. Rozdílný zdroj výchozích surovin (např. jako v případě autologních léčivých přípravků pro moderní terapii) není dostačující na podporu tvrzení, že dva přípravky jsou nepodobné, nebo — jsou mezi nimi rozdíly ve výrobní technologii, které mají zásadní vliv na biologické vlastnosti a/nebo biologický účinek významné pro zamýšlený léčebný účinek a/nebo atributy bezpečnosti daného přípravku. 3.2. Léčivé přípravky pro genovou terapii: Dva léčivé přípravky pro genovou terapii se nepovažují za podobné, pokud jsou mezi nimi rozdíly v léčebné sekvenci, virovém vektoru, systému přenosu, regulačních sekvencích nebo výrobní technologii, které mají zásadní vliv na biologické vlastnosti a/nebo biologický účinek významné pro zamýšlený léčebný účinek a/nebo atributy bezpečnosti daného přípravku. Rozdíly v léčebné sekvenci, které nemají zásadní vliv na zamýšlený léčebný účinek, nejsou dostačující na podporu tvrzení, že dva léčivé přípravky pro genovou terapii jsou nepodobné. 3.3. Geneticky modifikované buňky. Použijí se kritéria podle bodů 3.1 a 3.2. 4. Radiofarmaka Stejná účinná látka radiofarmaka nebo látka lišící se od původní radionuklidem, ligandem, místem značení nebo mechanismem včlenění radionuklidu do molekuly za předpokladu, že účinkuje stejným mechanismem, se považují za podobné látky.“