Směrnice Komise 2000/32/ES ze dne 19. května 2000, kterou se po dvacáté šesté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látekText s významem pro EHP.



Úřední věstník L 136 , 08/06/2000 S. 0001 - 0089

CS.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

ET.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

HU.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

LT.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

LV.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

MT.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

PL.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

SK.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241

SL.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 155 - 241



Směrnice Komise 2000/32/ES ze dne 19. května 2000, kterou se po dvacáté šesté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1] (Text s významem pro EHP) KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [2], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 1999/33/ES [3], a zejména na článek 28 uvedené směrnice, vzhledem k těmto důvodům: (1) Příloha I směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam nebezpečných látek společně s podrobnými údaji o klasifikaci a označování každé látky. Současné vědecké a technické poznatky ukazují, že by měl být seznam nebezpečných látek v uvedené příloze přizpůsoben. Některé jazykové verze směrnice vyžadují opravy určitých oddílů předmluvy a tabulky A v příloze I. (2) Příloha III směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam vět udávajících povahu zvláštních rizik spojených s nebezpečnými látkami a přípravky. Příloha IV směrnice 67/548/EHS obsahuje seznam vět s bezpečnostními pokyny týkajícími se nebezpečných látek a přípravků. Příloha VI směrnice 67/548/EHS obsahuje návod ke klasifikaci a k označování nebezpečných látek a přípravků. Některé jazykové verze směrnice vyžadují opravy určitých oddílů příloh III, IV a VI. (3) V příloze V směrnice 67/548/EHS se stanoví metody pro stanovení fyzikálně-chemických vlastností, toxicity a ekotoxicity látek a přípravků. Je nezbytné přizpůsobit tuto přílohu technickému pokroku. (4) Příloha IX směrnice 67/548/EHS obsahuje předpisy týkající se uzávěrů odolných proti otevření dětmi. Tyto předpisy by měly být přizpůsobeny a aktualizovány. Je nezbytné rozšířit oblast, kde se uzávěry odolné proti otevření dětmi používají. (5) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI: Článek 1 Směrnice 67/548/EHS se mění takto: 1. Příloha I se mění takto: a) odpovídající poznámka v předmluvě se nahrazuje poznámkou Q v příloze 1A této směrnice; b) odpovídající řádky v tabulce A se nahrazují řádky v příloze 1B této směrnice; c) odpovídající položky se nahrazují položkami v příloze 1C této směrnice; d) vkládají se položky v příloze 1D této směrnice. 2. Odpovídající věta v příloze III se nahrazuje standardní větou označující specifickou rizikovost v příloze 2 této směrnice. 3. Příloha IV se mění takto: a) odpovídající pokyny v příloze IV se nahrazují standardními pokyny pro bezpečné zacházení v příloze 3A této směrnice; b) odpovídající pokyny v příloze IV se nahrazují kombinovanými standardními pokyny pro bezpečné zacházení v příloze 3B této směrnice. 4. Část B přílohy V se mění takto: a) kapitola B.10 se nahrazuje textem v příloze 4A této směrnice; b) kapitola B.11 se nahrazuje textem v příloze 4B této směrnice; c) kapitola B.12 se nahrazuje textem v příloze 4C této směrnice; d) kapitoly B.13 a B.14 se nahrazují textem v příloze 4D této směrnice; e) kapitola B.17 se nahrazuje textem v příloze 4E této směrnice; f) kapitola B.23 se nahrazuje textem v příloze 4F této směrnice. Název kapitoly B.23 ve vysvětlivce se mění odpovídajícím způsobem; g) vkládá se text v příloze 4G této směrnice. 5. Zrušuje se čtvrtá odrážka obecného úvodu k části C přílohy V. 6. Odpovídající texty v příloze VI se nahrazují texty v příloze 5 této směrnice. 7. Příloha IX se mění způsobem uvedeným v příloze 6 této směrnice. Článek 2 1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. června 2001. Neprodleně o nich uvědomí Komisi. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy. 2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a srovnávací tabulku mezi směrnicí a přijatými vnitrostátními ustanoveními. Článek 3 Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Článek 4 Tato směrnice je určena členským státům. V Bruselu dne 19. května 2000. Za Komisi Margot Wallström členka Komise [1] Přijato po přizpůsobení po dvacáté sedmé. [2] Úř. věst. 196, 16.8.1967, s. 1. [3] Úř. věst. L 199, 30.7.1999, s. 57. -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 1A PŘEDMLUVA K PŘÍLOZE I Vysvětlení poznámek týkajících se identifikace, klasifikace a označování látek (Netýká se českého znění) -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 1B "TABULKA A Z | Symbol | ES | DA | DE | EL | EN | FI | FR | IT | NL | PT | SV | 18 | Ar | Argón | Argon | Argon | Αργό | Argon | Argon | Argon | Argon | Argon | Árgon | Argon | 64 | Gd | Gadolinio | Gadolinium | Gadolinium | Γαδολίνιο | Gadolinium | Gadolinium | Gadolinium | Gadolinio | Gadolinium | Gadolínio | Gadolinium" | -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 1C Indexové číslo | Chemický název | Poznámky k látkám | Číslo ES | Číslo CAS | Klasifikace | Označení | Koncentrační limity | Poznámky k přípravkům | 006–011–00–7 | karbaryl (ISO) 1-naftyl-N-methylkarbamát | | 200–555–0 | 63–25–2 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50 | Xn; N R: 22–40–50 S: (2-)22–24–36/37–46–61 | | | 006–013–00–8 | metham-natrium (ISO) natrium-N-methyldithiokarbamát | | 205–293–0 | 137–42–8 | Xn; R22 R31 C; R34 R43 N; R50–53 | C; N R: 22–31–34–43–50/53 S: (1/2-)26–36/37/39–45–60–61 | | | 006–015–00–9 | diuron (ISO) 3-(3,4-dichlorfenyl)-1,1-dimethylmočovina | | 206–354–4 | 330–54–1 | Karc. kat. 3; R40 Muta. kat. 3; R40 Xn; R22–48/22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–48/22–50/53 S: (2-)13–22–23–37–46–60–61 | | | 006–016–00–4 | propoxur (ISO) 2- isopropoxyfenyl-N-methylkarbamát | | 204–043–8 | 114–26–1 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | | 006–017–00-X | aldikarb (ISO) 2-methyl-2-(methylsulfanyl)propanal-O-(N-methylkarbamoyl)oxim | | 204–123–2 | 116–06–3 | T+; R26/28 T; R24 N; R50–53 | T+; N R: 24–26/28–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | | 006–018–00–5 | aminokarb (ISO) 4-(dimethylamino)-3-methylfenyl-N-methylkarbamát | | 217–990–7 | 2032–59–9 | T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | | 006–019–00–0 | di-allát (ISO) S-(2,3-dichlorallyl)-N,N-diisopropylthiokarbamát | | 218–961–1 | 2303–16–4 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)25–36/37–60–61 | | | 006–020–00–6 | barban (ISO) 4-chlorbut-2-yn-1-yl-N -(3-chlorfenyl)karbamát | | 202–930–4 | 101–27–9 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–36/37–60–61 | | | 006–023–00–2 | merkaptodimethur (ISO) methiokarb 3,5-dimethyl-4-(methylsulfanyl)fenyl-N -methylkarbamát | | 217–991–2 | 2032–65–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)22–37–45–60–61 | | | 006–024–00–8 | proxan-natrium (ISO) natrium-O-isopropyl-dithiokarbonát | | 205–443–5 | 140–93–2 | Xn; R22 Xi; R38 N; R51–53 | Xn; N R: 22–38–51/53 S: (2-)13-61 | | | 006–026–00–9 | karbofuran (ISO) 2,2-dimethyl-2,3-dihydro-1-benzofuran-7-yl-N-methylkarbamát | | 216–353–0 | 1563–66–2 | T+; R26/28 N; R50–53 | T+; N R: 26/28–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 006–028–00-X | dinobuton (ISO) 2-(1-methylpropyl)-4,6-dinitrofenyl-isopropyl-karbonát 2-sek-butyl-4,6-dinitrofenyl-isopropyl-karbonát | | 213–546–1 | 973–21–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | | 006–029–00–5 | dioxakarb (ISO) 2-(1,3-dioxolan-2-yl)fenyl-N-methylkarbamát | | 230–253–4 | 6988–21–2 | T; R25 N; R51–53 | T; N R: 25–51/53 S: (1/2-)37–45–61 | | | 006–033–00–7 | metoxuron (ISO) 3-(3-chlor-4-methoxyfenyl)-1,1-dimethylmočovina | | 243–433–2 | 19937–59–8 | N; R50–53 | N R: 5 0/ 5 3 S: 60-61 | | | 006–034–00–2 | pebulát (ISO) S-propyl-N-butyl-N-ethylthiokarbamát | | 214–215–4 | 1114–71–2 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)23-61 | | | 006–035–00–8 | pirimikarb (ISO) 2-(dimethylamino)- 5,6-dimethyl pyrimidin-4-yl-N,N-dimethylkarbamát | | 245–430–1 | 23103–98–2 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2)22–37–45–60–61 | | | 006–037–00–9 | promekarb (ISO) 3-isopropyl-5-methylfenyl-N-methylkarbamát | | 220–113–0 | 2631–37–0 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)24–37–45–60–61 | | | 006–038–00–4 | sulfallát (ISO) 2-chlorallyl-N,N-dimethyldithiokarbamát | E | 202–388–9 | 95–06–7 | Karc. kat. 2; R45 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–22–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 006–039–00-X | tri-allát (ISO) S-(2,3,3-trichlorallyl)-N,N-diisopropylthiokarbamát | | 218–962–7 | 2303–17–5 | Xn; R22–48/22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–48/22–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 006–042–00–6 | monuron (ISO) 3-(4-chlorfenyl)-1,1-dimethylmočovina | | 205–766–1 | 150–68–5 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 006–043–00–1 | monuron-TCA 3-(4-chlorfenyl)-1,1-dimethyluronium-trichloracetát | | — | 140–41–0 | Xi; R36/38 Karc. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 36/38–40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 006–045–00–2 | methomyl (ISO) methyl-N-[(N-methylkarbamoyl)oxy]thioacetimidát | | 240–815–0 | 16752–77–5 | T+; R28 N; R50–53 | T+; N R: 28–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | | 006–046–00–8 | bendiokarb (ISO) 2,2-dimethyl-1,3-benzodioxol-4-yl-N-methylkarbamát | | 245–216–8 | 22781–23–3 | T; R23/25 Xn; R21 N; R50–53 | T; N R: 21–23/25–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | | 006–047–00–3 | bufenkarb (ISO) směs: 3-(1-methylbutyl)fenyl-N-methylkarbamátu a 3-(1-ethylpropyl)fenyl-N-methylkarbamátu | | — | 8065–36–9 | T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | | 006–048–00–9 | ethiofenkarb (ISO) 2-[(ethylsulfanyl)methyl]fenyl-N-methylkarbamát | | 249–981–9 | 29973–13–5 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 006–050–00–X | fenuron-TCA 3-fenyl-1,1-dimethyluronium-trichloracetát | | — | 4482–55–7 | Xi; R38 N; R50–53 | Xi; N R: 38–50/53 S: (2-)60-61 | | | 006–053–00–6 | isoprokarb (ISO) 2-isopropylfenyl-N-methylkarbamát | | 220–114–6 | 2631–40–5 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 006–054–00–1 | mexakarbát (ISO) 4-(dimethylamino)-3,5-dimethylfenyl-N-methylkarbamát | | 206–249–3 | 315–18–4 | T+; R28 Xn; R21 N; R50–53 | T+; N R: 21–28–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 006–057–00–8 | nitrapyrin (ISO) 2-chlor-6-(trichlormethyl)pyridin | | 217–682–2 | 1929–82–4 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)24-61 | | | 006–060–00–4 | oxykarboxin (ISO) 2-methyl-4,4-dioxo-5,6-dihydro-4λ4-1,4-oxathiin-3-karboxanilid | | 226–066–2 | 5259–88–1 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | | 006–069–00–3 | thiofanát-methyl (ISO) 1,2-di[3-(methoxykarbonyl)thioureido]benzen | | 245–740–7 | 23564–05–8 | Muta. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 006–070–00–9 | furmecyklox N-cyklohexyl-N-methoxy-2,5-dimethyl-3-furamid | | 262–302–0 | 60568–05–0 | Karc. kat. 3; R40 N; R50–53 | Xn; N R: 40–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 006–088–00–7 | benfurakarb (ISO) ethyl-N -[({[(2,2-dimethyl-2,3-dihydro-1-benzofuran-7-yl)oxy]karbonyl}methylamino)sulfanyl]-N-isopropyl-β-alaninát(2,2-dimethyl-2,3-dihydro-1-benzofuran-7-yl)-N-({[2-(ethoxykarbonyl)ethyl]isopropylamino}sulfanyl)-N-methylkarbamát | | — | 82560–54–1 | T; R23/25 N; R50–53 | T; N R: 23/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 007–012–00–5 | N,N-dimethylhydrazin 1,1-dimethylhydrazin | E | 200–316–0 | 57–14–7 | F; R11 Karc. kat. 2; R45 T; R23/25 C; R34 N; R51–53 | F; T; N R: 45–11–23/25–34–51/53 S: 53–45–61 | | | 007–013–00–0 | N,N-dimethylhydrazin 1,2-dimethylhydrazin | E | — | 540–73–8 | Karc. kat. 2; R45 T; R23/24/25 N; R51–53 | T; N R: 45–23/24/25–51/53 S: 53–45–61 | C ≥ 25 %: T; R45–23/24/25 3 % < C < 25 %: T; R45–20/21/22 0,01 % < C < 3 %: T; R45 | | 009–003–00–1 | kyselina fluorovodíková … % | B | 231–634–8 | 7664–39–3 | T+; R26/27/28 C; R35 | T+; C R: 26/27/28–35 S: (1/2-)7/9–26–36/37–45 | C ≥ 7 %: T+; C; R26/27/28–35 1 % ≤ C < 7 %: T; R23/24/25–34 0,1 % ≤ C < 1 %: Xn; R20/21/22–36/37/38 | | 015–039–00–9 | azinfos-methyl (ISO) O,O-dimethyl-S -[(4(3 H)-oxo-1,2,3-benzotriazin-3-yl)methyl]-fosforodithioát | | 201–676–1 | 86–50–0 | T+; R26/28 T; R24 R43 N; R50–53 | T+; N R: 24–26/28–43–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | | 015–048–00–8 | fenthion (ISO) O,O-dimethyl-O-[3-methyl-4-(methylsulfanyl)fenyl]-fosforothioát | | 200–231–9 | 55–38–9 | Muta. kat. 3; R40 T; R23–48/25 Xn; R21/22 N; R50–53 | T; N R: 21/22–23–40–48/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 015–056–00–1 | azinfos-ethyl (ISO) O,O-diethyl-S-[(4(3 H)-oxo-1,2,3-benzotriazin-3-yl)methyl]-fosforodithioát | | 220–147–6 | 2642–71–9 | T+; R28 T; R24 N; R50–53 | T+; N R: 24–28–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | | 015–140–00–8 | triazofos (ISO) O,O-diethyl-O-(1-fenyl-1 H- 1,2,4-triazol-3-yl)-fosforothioát | | 245–986–5 | 24017–47–8 | T; R23/25 Xn; R21 N; R50–53 | T; N R: 21–23/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 016–013–00-X | chlorid sirnatý | | 234–129–0 | 10545–99–0 | R14 C; R34 N; R50 | C; N R: 14–34–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi; R36/37/38 | | 016–014–00–5 | chlorid siřičitý | | — | 13451–08–6 | R14 C; R34 N; R50 | C; N R: 14–34–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi; R36/37/38 | | 016–023–00–4 | dimethyl-sulfát | E | 201–058–1 | 77–78–1 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T+; R26 T; R25 C; R34 R43 | T+ R: 45–25–26–34–43 S: 53-4 5 | C ≥ 25 %: T+; R45–25–26–34–43 10 % ≤ C < 25 %: T+; R45–22–26–34–43 7 % ≤ C < 10 %: T+; R45–22–26–36/ 37/38–43 5 % ≤ C < 7 %: T; R45–22–23–36/37/38–43 3 % ≤ C < 5 %: T; R45–22–23–43 1 % ≤ C < 3 %: T; R45–23–43 0,1 % ≤ C < 1 %: T; R45–20 0,01 % ≤ C < 0,1 %:T; R45 | | 016–024–00-X | dimexano (ISO) bis(methoxythiokarbonyl)disulfid | | O,O′-dimethyl-disulfanbis(karbothioát)215–993–8 | 1468–37–7 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 016–071–00–6 | 3-amino-6,13-dichlor-10-[(3-{[4-chlor-6-(2-sulfonatoanilino)- 1,3,5-triazin-2-yl]amino}propyl)amino][1,4]benzoxazino[2,3-b]fenoxazin-4,11-disulfonát trisodný | | 410–130–3 | 136248–03–8 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | | 022–001–00–5 | chlorid titaničitý | | 231–441–9 | 7550–45–0 | R14 C; R34 | C R: 14-34 S: (1/2-)7/8–26–36/37/39–45 | C ≥ 10 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi; R36/37/38 | | 030–004–00–8 | dimethylzinek [1] diethylzinek [2] | | 208–884–1 [1] 209–161–3 [2] | 544–97–8 [1] 557–20–0 [2] | R14 F; R17 C; R34 N; R50–53 | F; C; N R: 14–17–34–50/53 S: (1/2-)16–43–45–60–61 | | | 050–002–00–0 | cyhexatin (ISO) tricyklohexyl(hydroxy)stannan tricyklohexylstannium-hydroxid | | 236–049–1 | 13121–70–5 | Xn; R20/21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–50/53 S: (2-)13–60–61 | | | 050–012–00–5 | tetracyklohexylstannan [1] chlor(tricyklohexyl)stannan [2] butyl(tricyklohexyl)stannan [3] | | 215–910–5 [1] 221–437–5 [2] 230–358–5 [3] | 1449–55–4 [1] 3091–32–5 [2] 7067–44–9 [3] | Xn; R20/21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–50/53 S: (2-)26–28–60–61 | C ≥ 1 %: Xn; R20/21/22 | 1 | 050–017–00–2 | fenbutatinoxid (ISO) 1,1,1,3,3,3-hexakis(2-fenyl-2-methylpropyl)distannoxan | | 236–407–7 | 13356–08–6 | T+; R26 Xi; R36/38 N; R50/53 | T+; N R: 26–36/38–50/53 S: (1/2-)28–36/37–45–60–61 | | | 082–009–00–X | žluť (sulfochromát olovnatý) CI Pigment Yellow 34 (CI 77603) CI pigmentová žluť 34 (CI 77603) | | 215–693–7 | 1344–37–2 | Karc. kat. 3; R40 Repr. kat. 1; R61 Repr. kat. 3; R62 R33 N; R50–53 | T; N R: 61–33–40–50/53–62 S: 53–45–60–61 | | 1 | 082–010–00–5 | červeň (chroman-molybdenan-síran olovnatý) CI Pigment Red 104 (CI 77605) CI pigmentová červeň 104 (CI 77605) | | 235–759–9 | 12656–85–8 | Karc. kat. 3; R40 Repr. kat. 1; R61 Repr. kat. 3; R62 R33 N; R50–53 | T; N R: 61–33–40–50/53–62 S: 53–45–60–61 | | 1 | 601–024–00-X | kumen [1] propylbenzen [2] | | 202–704–5 [1] 203–132–9 [2] | 98–82–8 [1] 103–65–1 [2] | R10 Xn; R65 Xi; R37 N; R51–53 | Xn; N R: 10–37–51/53–65 S: (2-)24–37–61–62 | | 4 | 601–032–00–3 | benzo[a]pyren benzo[def]chrysen | | 200–028–5 | 50–32–8 | Karc. kat.2; R45 Muta. kat. 2; R46 Repr. kat. 2; R60–61 N; R50–53 | T; N R: 45–46–60–61–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 601–034–00–4 | benzo[e]acefenanthrylen | | 205–911–9 | 205–99–2 | Karc. kat.2; R45 N; R50–53 | T; N R: 45–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 602–035–00–2 | 1,4-dichlorbenzen p-dichlorbenzen | | 203–400–5 | 106–46–7 | Xi; R36 N; R50–53 | Xi; N R: 36–50/53 S: (2-)24/25–46–60–61 | | | 602–054–00–6 | 3-jodprop-1-en allyljodid | | 209–130–4 | 556–56–9 | R10 C; R34 | C R: 10-34 S: (1/2-)7–26–45 | | | 603–076–00–9 | but-2-yn-1,4-diol | | 203–788–6 | 110–65–6 | T; R23/25 Xn; R21–48/22 C; R34 | T R: 21–23/25–34–48/22 S: (1/2-)26–36/37/39–45 | C ≥ 50 %: T; R21–23/25–34–48/22 25 % ≤ C < 50 %: T; R21–23/25–36/38–48/22 10 % ≤ C < 25 %: Xn; R20/22–48/22 3 % ≤ C < 10 %: Xn; R20/22 | | 603–091–00–0 | exo-4-isopropyl-1-methyl-7-oxabicyklo[2.2.1]heptan-2-ol | | 402–470–6 | 87172–89–2 | O; R8 Xn; R22 Xi; R36 | O; Xn R: 8–22–36 S: (2-)26 | | | 603–093–00–1 | exo-(±)-4-isopropyl-1-methyl-2-[(2-methylbenzyl)oxy]-7-oxabicyklo[2.2.1]heptan | | 402–410–9 | 87818–31–3 | Xn; R20 N; R51–53 | Xn; N R: 20–51/53 S: (2-)23-61 | | | 603–097–00–3 | 1,1', 1′′-nitrilotripropan-2-ol triisopropanolamin | | 204–528–4 | 122–20–3 | Xi; R36 R52–53 | Xi R:36–52/53 S: (2-)26-61 | | | 603–117–00–0 | propan-2-ol isopropylalkohol isopropanol | | 200–661–7 | 67–63–0 | F; R11 Xi; R36 R67 | F; Xi R: 11–36–67 S: (2-)7–16–24/25–26 | | 6 | 604–020–00–6 | bifenyl-2-ol 2-hydroxybifenyl 2-fenylfenol (ISO) | | 201–993–5 | 90–43–7 | Xi; R36/37/38 N; R50 | Xi; N R: 36/37/38–50 S: (2-)22-61 | | | 604–021–00–1 | 2-fenylfenol, sodná sůl natrium-2-fenylfenolát 2-bifenylát sodný natrium-bifenyl-2-olát | | 205–055–6 | 132–27–4 | Xn; R22 Xi; R37/38–41 N; R50 | Xn; N R: 37/38–41–50 S: (2-)22–26–61 | | | 604–024–00–8 | 4,4'-(4-methylpentan-2,2-diyl)difenol 2,2-bis(4-hydroxyfenyl)-4-methylpentan | | 401–720–1 | 6807–17–6 | Repr. kat. 2; R60 Xi; R36 N; R50–53 | T; N R: 60–36–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 604–041–00–0 | acifluorfen [1] acifluorfen-natrium [2] 5-[2-chlor-4-(trifluormethyl)fenoxy]-2-nitrobenzoová kyselina [1] natrium-5-[2-chlor-4-(trifluormethyl)fenoxy]-2-nitrobenzoát [2] | | 256–634–5 [1] 263–560–7 [2] | 50594–66–6 [1] 62476–59–9 [2] | Xn; R22 Xi; R38–41 N; R50–53 | Xn; N R: 22–38–41–50/53 S: (2-)24–39–60–61 | | | 604–043–00–1 | monobenzonbenzyl (4-hydroxyfenyl)ether hydrochinonmonobenzylether 4-(benzyloxy)fenol | | 203–083–3 | 103–16–2 | Xi; R36 R43 | Xi R: 36-43 S: (2-)24/25–26–37 | | | 604–044–00–7 | mechinol 4-methoxyfenol hydrochinonmonomethylether | | 205–769–8 | 150–76–5 | Xn; R22 Xi; R36 R43 | Xn R: 22–36–43 S: (2-)24/25–26–37/39–46 | | | 605–016–00–7 | glyoxal… % ethandial… % | B | 203–474–9 | 107–22–2 | Muta. kat. 3; R40 Xn; R20 Xi; R36/38 R43 | Xn R: 20–36/38–40–43 S: (2-)36/37 | C ≥ 10 %: Xn; R20–36/38–40–43 1 % ≤ C < 10 %: Xn; R40–43 | | 606–016–00-X | pindon (ISO) 2-(trimethylacetyl)indan-1,3-dion | | 201–462–8 | 83–26–1 | T; R25–48/25 N; R50–53 | T; N R: 25–48/25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | | 606–018–00–0 | dichlon (ISO) 2,3-dichlor-1,4-naftochinon | | 204–210–5 | 117–80–6 | Xn; R22 Xi; R36/38 N; R50–53 | Xn; N R: 22–36/38–50/53 S: (2-)26–60–61 | | | 606–019–00–6 | chlordekon (ISO) perchlorpentacyklo[5.3.0.02,6.03,9.04,8]dekan-5-on dekachlorpentacyklo[5.2.1.02,6.03,9.05,8]dekan-4-on 1,2,4,5,6,7,8,8,9,10-dekachlorpentacyklo[5.3.0.02,6.04,10.05,9]dekan-3-on | | 205–601–3 | 143–50–0 | Karc. kat. 3; R40 T; R24/25 N; R50–53 | T; N R: 24/25–40–50/53 S: (1/2-)22–36/37–45–60–61 | | | 606–034–00–8 | metribuzin (ISO) 4-amino-6-terc-butyl-3-(methylsulfanyl)-1,2,4-triazin-5(4 H)-on 4-amino-6-terc-butyl-3-(methylsulfanyl)-4,5-dihydro-1,2,4-triazin-5-on | | 244–209–7 | 21087–64–9 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 606–035–00–3 | chloridazon (ISO) 5-amino-4-chlor-2-fenylpyridazin-3(2H)-on pyrazon | | 216–920–2 | 1698–60–8 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 606–036–00–9 | chinomethionát (ISO) 6-methyl-2 H-[1,3]dithiolo[4,5-b]chinoxalin-2-on | | 219–455–3 | 2439–01–2 | Repr. kat. 3; R62 Xn; R20/21/22–48/22 Xi; R36 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 20/21/22–36–43–48/22–50/53–62 S: (2-)24–37–60–61 | | | 606–037–00–4 | triadimefon (ISO) 1-(4-chlorfenoxy)- 3,3-dimethyl-1-(1,2,4-triazol-1-yl)butan-2-on | | 256–103–8 | 43121–43–3 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)61 | | | 606–044–00–2 | 2,4,6-trimethylbenzofenon fenyl(2,4,6-trimethylfenyl)methanon | | 403–150–9 | 954–16–5 | Xn; R22 Xi; R36 N; R50–53 | Xn; N R: 22–36–50/53 S: (2-)26–60–61 | | | 607–043–00-X | dikamba (ISO) 3,6-dichlor-2-methoxybenzoová kyselina | | 217–635–6 | 1918–00–9 | Xn; R22 Xi; R41 R52–53 | Xn; N R: 22–41–52/53 S: (2-)26-61 | | | 607–057–00–6 | kumachlor (ISO) 3-[1-(4-chlorfenyl)-3-oxobutyl]-4-hydroxykumarin3-[1-(4-chlorfenyl)-3-oxobutyl]-4-hydroxy-2 H-chromen-2-on | | 201–378–1 | 81–82–3 | Xn; R48/22 R52–53 | Xn R:48/22–52/53 S: (2-)37-61 | | | 607–058–00–1 | kumafuryl (ISO) fumarin (RS)-3-[1-(2-furyl)-3-oxobutyl)]-4-hydroxykumarin (RS)-3-[1-(2-furyl)-3-oxobutyl)]-4-hydroxy-2 H -chromen-2-on 3-[1-(2-furyl)-3-oxobutyl]-4-hydroxykumarin 3-[1-(2-furyl)-3-oxobutyl]-4-hydroxy-2 H -chromen-2-on | | 204–195–5 | 117–52–2 | T; R25–48/25 R52–53 | T R:25–48/25–52/53 S: (1/2-)37–45–61 | | | 607–079–00–6 | kelevan (ISO) ethyl-4-oxo-5-(perchlor-5-hydroxypentacyklo[5.3.0.02,6.03,9.04,8]dekan-5-yl)pentanoát ethyl-5-(1,2,3,5,6,7,8,9,10,10-dekachlor-4-hydroxypentacyklo[5.2.1.02,6.03,9.05,8]dekan-4-yl)-4-oxopentanoát ethyl-5-(1,2,4,5,6,7,8,8,9,10-dekachlor-3-hydroxypentacyklo[5.3.0.02,6.04,10.05,9]dekan-3-yl)-4-oxopentanoát | | — | 4234–79–1 | T; R24 Xn; R22 N; R51–53 | T; N R: 22–24–51/53 S: (1/2-)36/37–45–61 | | | 607–097–00–4 | benzen-1,2,4-trikarbox-1,2-anhydrid 1,2-anhydrid benzen-1,2,4-trikarboxylové kyseliny trimellitanhydrid | | 209–008–0 | 552–30–7 | Xi; R37–41 R42/43 | Xn R: 37–41–42/43 S: (2-)22–26–36/37/39 | | | 607–143–00–3 | pentanová kyselina valerová kyselina | | 203–677–2 | 109–52–4 | C; R34 R52–53 | C R:34–52/53 S: (1/2-)26–36–45–61 | | | 607–152–00–2 | 2,3,6-TBA (ISO) 2,3,6-trichlorbenzoová kyselina | | 200–026–4 | 50–31–7 | Xn; R22 N; R51–53 | Xn; N R: 22–51/53 S: (2-)61 | | | 607–153–00–8 | benazolin (ISO) (4-chlor-2-oxo-2,3-dihydro-1,3-benzothiazol-3-yl)octová kyselina | | 223–297–0 | 3813–05–6 | Xi; R36/38 R52–53 | Xi R:36/38–52/53 S: (2-)22-61 | | | 607–156–00–4 | chlorfenson (ISO) 4-chlorfenyl-4-chlorbenzen-1-sulfonát | | 201–270–4 | 80–33–1 | Xn; R22 Xi; R38 N; R50–53 | Xn; N R: 22–38–50/53 S: (2-)37–60–61 | | | 607–158–00–5 | sodná sůl chloroctové kyseliny chloroctan sodný | | 223–498–3 | 3926–62–3 | T; R25 Xi; R38 N; R50 | T; N R: 25–38–50 S: (1/2-)22–37–45–61 | | | 607–159–00–0 | chlorobenzilát (ISO) ethyl-2,2-bis(4-chlorfenyl)-2-hydroxyacetát ethyl-4,4'-dichlorbenzilát | | 208–110–2 | 510–15–6 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 607–176–00–3 | Směs: α-{3-[3-(2 H-benzotriazol-2-yl)-5-terc-butyl-4-hydroxyfenyl]propionyl}-ω-hydroxypoly(oxyethylen);α-{3-[3-(2 H-benzotriazol-2-yl)-5-terc-butyl-4-hydroxyfenyl]propionyl}-ω-({3-[3-(2 H-benzotriazol-2-yl)-5-terc-butyl-4-hydroxyfenyl]propionyl}oxy)poly(oxyethylen) | | 400–830–7 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)36/37–61 | | | 607–188–00–9 | natrium-hydrogen-N-(2-karboxyethyl)-N-(oktadec-9-en-1-yl)maleinamát | | 402–970–4 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24/37–61 | | | 607–209–00–1 | Směs: O,O′-diisopropyl-trisulfanbis(karbothioát); O,O′-diisopropyl-tetrasulfanbis(karbothioát); O,O′-diisopropyl-pentasulfanbis(karbothioát) | | 403–030–6 | — | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/ 53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 607–213–00–3 | ethyl-3,3-bis(terc-pentylperoxy)butanoát | | 403–320–2 | 67567–23–1 | E; R2 O; R7 R10 N; R51–53 | E; N R: 2–7–10–51/53 S: (2-)3/7–14–33–36/37/39–61 | | | 607–217–00–5 | 2-ethoxyethyl-[4-(7-fenyl-2,6-dioxo-2,6-dihydro-1,5-dioxa-s-indacen-3-yl)fenoxy]acetát | | 403–960–2 | — | R43 R53 | Xi R: 43-53 S: (2-)24–37–61 | | | 607–243–00–7 | natrium-3,6-dichlor-2-methoxybenzoát [1] natrium-3,6-dichlor-o-anisát [1] bis(2-hydroxyethyl)amonium-3,6-dichlor-2-methoxybenzoát [2] bis(2-hydroxyethyl)amonium-3,6-dichloranisát [2] (2-hydroxyethyl)amonium-3,6-dichlor-2-methoxybenzoát [3] (2-hydroxyethyl)amonium-3,6-dichloranisát [3] | | 217–846–3 [1] 246–590–5 [2] 258–527–9 [3] | 1982–69–0 [1] 25059–78–3 [2] 53404–28–7 [3] | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | | 607–248–00–4 | Naftalam-natrium Natrium-N-(1-naftyl)ftalamát | | 205–073–4 | 132–67–2 | Xn; R22 | Xn R: 22 S: (2) | | | 607–249–00-X | (methylethylen)bis[oxy(methylethylen)]-diakrylát tripropylenglykol-diakrylát TPGDA | | 256–032–2 | 42978–66–5 | Xi; R36/37/38 R43 N; R51–53 | Xi; N R:36/37/38–43–51/53 S: (2-)24–37–61 | C ≥ 10 %: Xi; R36/37/38–43 1 % ≤ C < 10 %: Xi; R43 | | 607–252–00–6 | λ-cyhalothrin (ISO) Směs (1:1): (S)-[(3-fenoxyfenyl)kyanmethyl]-(1 R)-cis-3-((Z)-2-chlor-3,3,3-trifluorprop-1-en-1-yl)-2,2-dimethylcyklopropan-1-karboxylát a(R)-[(3-fenoxyfenyl)kyanmethyl]-(1 S)-cis-3-((Z)-2-chlor-3,3,3-trifluorprop-1-en-1-yl)-2,2-dimethylcyklopropan-1-karboxylát | | 415–130–7 | 91465–08–6 | T+; R26 T; R25 Xn; R21 N; R50–53 | T+; N R: 21–25–26–50/53 S: (1/2-)28–36/37/39–38–45–60–61 | | | 607–255–00–2 | fluroxypyr (ISO) [(4-amino-3,5-dichlor-6-fluor-2-pyridyl)oxy]octová kyselina | | — | 69377–81–7 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | | 608–003–00–4 | akrylonitril | D E | 203–466–5 | 107–13–1 | F; Rll Karc. kat. 2; R45 T; R23/24/25 Xi; R37/38–41 R43 N; R51–53 | F; T; N R: 45–11–23-/24/25–37/38–41–43–51/53 S: 9–16–53–45–61 | C ≥ 20 %: T; R45–23/24/25–37/38–41–43 10 % ≤ C < 20 %: T; R45–23/24/25–41–43 5 % ≤ C < 10 %: T; R45–23/24/25–36–43 1 % ≤ C < 5 %:T; R45–23/24/25–43 0,2 % ≤ C < 1 %:T; R45–20/21/22 0,1 % ≤ C < 0,2 %: T; R45 | | 608–016–00–5 | 2,3,5,6-tetrachlor-1,4-dikyanbenzen tetrachlortereftalonitril | | 401–550–8 | 1897–41–2 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 609–030–00–4 | dinoterb (ISO) 2-terc-butyl-4,6-dinitrofenol | E | 215–813–8 | 1420–07–1 | Repr. kat. 2; R61 T+; R28 T; R24 R44 N; R50–53 | T+; N R: 61–24–28–44–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 609–040–00–9 | nitrofen (ISO) (2,4-dichlorfenyl)(4-nitrofenyl)ether | E | 217–406–0 | 1836–75–5 | Karc. kat. 2; R45 Repr. kat. 2; R61 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–61–22–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 609–044–00–0 | teknazen (ISO) 1,2,4,5-tetrachlor-3-nitrobenzen | | 204–178–2 | 117–18–0 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 611–008–00–4 | 4-aminoazobenzen 4-(fenylazo)anilin | | 200–453–6 | 60–09–3 | Karc. kat. 2; R45 N; R50–53 | T; N R: 45–50/53 S: 53–45–60–61 | | | 611–013–00–1 | 4-hydroxy-3-{4-[2-methoxy-4-(3-sulfonatofenylazo)fenylazo]-3-methylfenylazo}-6-(3-sulfonatoanilino)naftalen-2-sulfonát trilithný | | 403–650–7 | 117409–78–6 | E; R2 N; R51–53 | E; N R: 2–51/53 S: (2-)35-61 | | | 611–031–00-X | 4,4'-[(4-iminocyklohexa-2,5-dien-1-yliden)methylen]dianilin-hydrochlorid CI Basic Red 9 CI basická červeň 9 | | 209–321–2 | 569–61–9 | Karc. kat. 2; R45 | T R: 45 S: 53-45 | | | 612–035–00–4 | 2-methoxyanilin o-anisidin | E | 201–963–1 | 90–04–0 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T; R23/24/25 | T R: 45–23/24/25 S: 53-45 | | | 612–042–00–2 | benzidin bifenyl-4,4'-diamin 4,4'-diaminobifenyl bifenyl-4,4'-diyldiamin | E | 202–199–1 | 92–87–5 | Karc. kat. 1; R45 Xn; R22 N; R50–53 | T; N R: 45–22–50/53 S: 53–45–60–61 | C ≥ 25 %: T; R45–22 0,01 % ≤ C < 25 %: T; R45 | | 612–051–00–1 | 4,4'-diaminodifenylmethan bis(4-aminofenyl)methan 4,4'-methylendianilin | E | 202–974–4 | 101–77–9 | Karc. kat. 2; R45 Muta. kat. 3; R40 T; R39/23/24/25Xn; R48/20/21/22 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–39/23/24/25–43–48/20/21/22–51/53 S:53–45–61 | | | 612–081–00–5 | 3,3'-dimethylbenzidin, soli o-tolidin, soli | A E | 210–322–5 265–294–7 277–985–0 | 612–82–8 64969–36–4 74753–18–7 | Karc. kat. 2; R45 Xn; R22 N; R51–53 | T; N R: 45–22–51/53 S: 53–45–61 | | | 612–099–00–3 | 4-methyl-m-fenylendiamin4-methyl-1,3-fenylendiamin4-methylbenzen-1,3-diamin 2,4-toluendiamin | E | 202–453–1 | 95–80–7 | Karc. kat. 2; R45 T; R25 Xn; R21 Xi; R36 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–21–25–36–43–51/53 S: 53–45–61 | | | 612–105–00–4 | 2-(piperazin-1-yl)ethylamin2-(piperazin-1-yl)ethan-1-amin | | 205–411–0 | 140–31–8 | Xn; R21/22 C; R34 R43 R52–53 | C R: 21/22–34–43–52/53 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | | | 612–111–00–7 | 2-methyl-m-fenylendiamin2-methyl-1,3-fenylendiamin2-methylbenzen-1,3-diamin 2,6-toluendiamin | | 212–513–9 | 823–40–5 | Muta. kat. 3; R40 Xn; R21/22 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 21/22–40–43–51/53 S: (2-)24–36/37–61 | | | 612–125–00–3 | 2-methyl-p-fenylendiamin2-methyl-1,4-fenylendiamin2-methylbenzen-1,4-diamin 2,5-toluendiamin | | 202–442–1 | 95–70–5 | T; R25 Xn; R20/21 R43 N; R51–53 | T; N R: 20/21–25–43–51/53 S: (1/2-)24–37–45–61 | | | 612–144–00–7 | flumetralin (ISO) N-(2-chlor-6-fluorbenzyl)-N-ethyl-2,6-dinitro-4-(trifluormethyl)anilin | | — | 62924–70–3 | Xi; R36/38 R4 3 N; R50–53 | Xi; N R: 36/38–43–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 612–151–00–5 | diaminotoluen toluendiamin methylfenylendiamin methylbenzendiamin | E | 246–910–3 | 25376–45–8 | Karc. kat. 2; R45 T; R25 Xn; R20/21 Xi; R36 R43 N; R51–53 | T; N R: 45–20/21–25–36–43–51/53 S: 53–45–61 | | | 613–018–00–4 | morfamkvat (ISO) 1,1'-bis[(3,5-dimethylmorfolin-4-karbonyl)methyl]-4,4'-bipyridin-1,1'-diium | | — | 7411–47–4 | Xn; R22 Xi; R36/37/38 R52–53 | Xn R: 22–36/37/38–52/53 S: (2-)22–36–61 | | | 613–031–00–5 | symklosen trichlorisokyanurová kyselina trichlor-1,3,5-triazintrion 1,3,5-trichlor-1,3,5-triazin-2(1H), 4(3H), 6(5H)-trion | | 201–782–8 | 87–90–1 | O; R8 Xn; R22 R31 Xi; R36/37 N; R50–53 | O; Xn; N R: 8–22–31–36/37–50/53 S: (2-)8–26–41–60–61 | | | 613–038–00–3 | 6-fenyl-1,3,5-triazin-2,4-diyldiamin 6-fenyl-1,3,5-triazin-2,4-diamin benzoguanamin | | 202–095–6 | 91–76–9 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | | 613–042–00–5 | imazalil (ISO) 1-[2-(allyloxy)-2-(2,4-dichlorfenyl)ethyl]- 1 H-imidazol | | 252–615–0 | 35554–44–0 | Xn; R20/22 N; R41 N; R50–53 | Xn; N R: 20/22–41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | | 613–043–00–0 | imazalil-sulfát (ISO) 1-[2-(allyloxy)-2-(2,4-dichlorfenyl)ethyl]- 1H -imidazol-1-ium-hydrogensulfát [1] (±)-1-[2-(allyloxy)-2-(2,4-dichlorfenyl)ethyl]-1H-imidazol-1-ium-hydrogensulfát | | 261–351–5 [1] 281–291–3 [2] | 58594–72–2 [1] 83918–57–4 [2] | Xn; R20/22 Xi; R41 N; R50–53 | Xn; N R: 20/22–41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | | 613–066–00–6 | terbumeton (ISO) 2-(terc-butylamino)-4-(ethylamino)-6-methoxy-1,3,5-triazin | | 251–637–8 | 33693–04–8 | Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53 S: (2-)60-61 | | | 613–091–00–2 | morfamkvat-dichlorid [1] morfamkvat-sulfát [2] 1,1'-bis[(3,5-dimethylmorfolin-4-karbonyl)methyl]-4,4'-bipyridin-1,1'-diium-dichlorid [1] 1,1'-bis[(3,5-dimethylmorfolin-4-karbonyl)methyl]-4,4'-bipyridin-1,1'-dium-disulfát [2] | | 225–062–8 [1] | 4636–83–3 [1] 29873–36–7 [2] | Xn; R22 Xi; R36/37/38 R52–53 | Xn; R: 22–36/37/38–52/53 S: (2-)22–36–61 | | | 613–098–00–0 | 1-oktylpyrrolidin-2-on 1-oktyl-2-pyrrolidon | | 403–700–8 | 2687–94–7 | C; R34 N; R51–53 | C; N R: 34–51/53 S: (1/2-)23–26–36/37/39–45–61 | | | 613–130–00–3 | hexakonazol (ISO) (RS)-2-(2,4-dichlorfenyl)-1-(1H-1,2,4-triazol-1-yl)hexan-2-ol | | — | 79983–71–4 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 613–131–00–9 | pyrochilon (ISO) 1,2,5,6-tetrahydro-4 H-pyrrolo[3,2,1-ij]chinolin-4-on | | — | 57369–32–1 | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)61 | | | 613–134–00–5 | myklobutanil (ISO) 2-(4-chlorfenyl)-2-[(1 H-1,2,4-triazol-1-yl)methyl]hexannitril | | — | 88671–89–0 | Repr. kat. 3; R63 Xn; R22 Xi; R36 N; R51–53 | Xn; N R: 22–36–51/53–63 S: (2-)36/37–46–61 | | | 613–137–00–1 | methabenzthiazuron (ISO) 1-(1,3-benzothiazol-2-yl)-1,3-dimethylmočovina | | 242–505–0 | 18691–97–9 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 613–139–00–2 | metsulfuron-methyl methyl-2-{N —[N-(4-methoxy-6-methyl-1,3,5-triazin-2-yl)karbamoyl]sulfamoyl}benzoát | | — | 74223–64–6 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 614–001–00–4 | nikotin (ISO) 3-(1-methylpyrrolidin-2-yl)pyridin | | 200–193–3 | 54–11–5 | T+; R27 T; R25 N; R51–53 | T+; N R: 25–27–51/53 S: (1/2-)36/37–45–61 | | | 614–006–00–1 | brucin 2,3-dimethoxystrychnidin-10-on | | 206–614–7 | 357–57–3 | T+; R26/28 R52–53 | T+ R:26/28–52/53 S: (1/2-)13–45–61 | | | 614–007–00–7 | brucin-sulfát [1] brucin-nitrát [2] brucin-(R)-(1-methylheptyl)-hydrogen-ftalát [3] brucin-(S)-(1-methylheptyl)-hydrogen-ftalát [4] | | 225–432–9 [1] 227–317–9 [2] 269–439–5 [3] 269–710–8 [4] | 4845–99–2 [1] 5786–97–0 [2] 68239–26–9 [3] 68310–42–9 [4] | T+; R26/28 R52–53 | T+ R: 26/28–52/53 S: (1/2-)13–45–61 | | | 615–006–00–4 | 2-methyl-m-fenylendiisokyanát [1] 2-methyl-1,3-fenylendiisokyanát [1] 4-methyl-m-fenylendiisokyanát [2] 4-methyl-1,3-fenylendiisokyanát [2] m-tolylidendiisokyanát [3] 5-methyl-1,3-fenylendiisokyanát [3] toluen-2,6-diisokyanát [1] toluen-2,4-diisokyanát [2] toluen-3,5-diisokyanát [3] | C | 202–039–0 [1] 209–544–5 [2] 247–722–4 [3] | 91–08–7 [1] 584–84–9 [2] 26471–62–5 [3] | Karc. kat. 3; R40 T+; R26 Xi; R36/37/38 R42/43 R52–53 | T+ R: 26–36/37/38–40–42/43–52/53 S: (1/2-)23–36/37–45–61 | C320 %: T+; R26–36/37/38–40–42/43 7 % ≤ C < 20 %: T+; R26–40–42/43 1 % ≤ C < 7 %: T; R23–40–42/43 0,1 % ≤ C < 1 %:Xn; R20–42 | 2 | 616–010–00–9 | natrium-tosylchloramid N-chlor-4-methylbenzen-1-sulfonamid, sodná sůl | | 204–854–7 | 127–65–1 | Xn; R22 R31 C; R34 R42 | C R: 22–31–34–42 S: (1/2-)7–22–26–36/37/39–45 | | | 616–034–00-X | pyrakarbolid (ISO) 6-methyl-3,4-dihydro-2H-pyran-5-karboxanilid | | 246–419–4 | 24691–76–7 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | | 616–035–00–5 | cymoxanil N -[(ethylamino)karbonyl]-2-kyan-2-(methoxyimino)acetamid 1-ethyl-3-[2-kyan-2-(methoxyimino)acetyl]močovina | | 261–043–0 | 57966–95–7 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)36/37–60–61 | | | 617–004–00–9 | (1,2,3,4-tetrahydro-1-naftyl)hydroperoxid tetralinhydroperoxid | | 212–230–0 | 771–29–9 | O; R7 Xn; R22 C; R34 N; R50–53 | O; C; N R: 7–22–34–50/53 S:(1/2-)3/7–14–26–36/37/39–45–60–61 | C325 %: C; R22–34 10 % ≤ C < 25 %: C; R34 5 % ≤ C < 10 %: Xi; R36/37/38 | | 617–006–00-X | bis(α, α-dimethylbenzyl)peroxid bis(2-fenylpropan-2-yl)peroxid bis(1-fenyl-1-methylethyl)peroxid dikumylperoxid | | 201–279–3 | 80–43–3 | O; R7 Xi; R36/38 N; R51–53 | O; Xi; N R: 7–36/38–51/53 S: (2-)3/7–14–36/37/39–61 | | | 617–008–00–0 | dibenzoylperoxid | | 202–327–6 | 94–36–0 | E; R2 Xi; R36 R43 | E; Xi; R: 2–36–43 S: (2-)3/7–14–36/37/39 | | | 650–007–00–3 | chlordimeform (ISO) N2-(4-chlor-2-methylfenyl)-N1,N1-dimethylformimidamid N2-(4-chlor-o-tolyl)-N1,N1-dimethylformamidin | | 228–200–5 | 6164–98–3 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R21/22 N; R50–53 | Xn; N R: 21/22–40–50/53 S: (2-)22–36/37–60–61 | | | 650–008–00–9 | drazoxolon (ISO) 4-[(2-chlorfenyl)hydrazono]-3-methylisoxazol-5(4 H)-on | | 227–197–8 | 5707–69–7 | T; R25 N; R50–53 | T; N R: 25–50/53 S: (1/2-)22–24–36/37–45–60–61 | | | 650–009–00–4 | chlordimeform-hydrochlorid N'-(4-chlor-o-tolyl)-N,N-dimethylformamidin-hydrochlorid N2-(4-chlor-2-methylfenyl)-N1,N1-dimethylformimidamid-hydrochlorid N2-(4-chlor-o-tolyl)-N1,N1-dimethylformamidin-hydrochlorid | | 243–269–1 | 19750–95–9 | Karc. kat. 3; R40 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–40–50/53 S: (2-)22–36/37–60–61 | | | 650–033–00–5 | esfenvalerát (ISO) [(S)-(3-fenoxyfenyl)kyanmethyl]-(S)-2-(4-chlorfenyl)-3-methylbutanoát (S)-3-fenoxy-α-kyanbenzyl-(S)-2-(4-chlorfenyl)-3-methylbutanoát | | — | 66230–04–4 | T; R23/25 R43 N; R50–53 | T; N R: 23/25–43–50/53 S: (1/2-)24–36/37/39–45–60–61 | | | 650–041–00–9 | triasulfuron (ISO) 1-[2-(2-chlorethoxy)benzen-1-sulfonyl]-3-(4-methoxy-6-methyl-1,3,5-triazin-2-yl)močovina | | — | 82097–50–5 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 1D Indexové číslo | Chemický název | Poznámky k látkám | Číslo ES | Číslo CAS | Klasifikace | Označení | Koncentrační limity | Poznámky k přípravkům | 006–090–00–8 | 2-[(3-jodprop-2-yn-1-yl)oxy]ethyl-N-fenylkarbamát | | 408–010–0 | 88558–41–2 | Xn; R20 Xi; R41 R52–53 | Xn R: 20–41–52/53 S: (2-)22–26–39–61 | | | 014–016–00–0 | Směs: 1,3-di(hex-5-en-1-yl)- 1,1,3,3-tetramethyldisiloxan a 1,3-di(hex-x-en-1-yl)- 1,1,3,3-tetramethyldisiloxan | | 406–490–6 | — | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 015–164–00–9 | kalcium-dihydrogen-(1-hydroxyethylen)bisfosfonát dihydrát | | 400–480–5 | 36669–85–9 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 015–165–00–4 | Směs: S, S, S', S''-tetrafenyl-4,4'-sulfandiylbis(fenylsulfonium)-bis(hexafluorofosfát) a difenyl[4-(fenylsulfanyl)fenyl]sulfonium-hexafluorofosfát | | 404–986–7 | — | Xi; R41 N; R50–53 | Xi; N R: 41–50/53 S: (2-)15–26–39–60–61 | | | 015–166–00-X | 3,9-bis(2,6-di-terc-butyl-4-methylfenoxy)-2,4,8,10-tetraoxa-3,9-difosfaspiro[5.5]undekan | | 410–290–4 | 80693–00–1 | R53 | R:53 S: 61 | | | 015–167–00–5 | 3-[hydroxy(fenyl)fosfinoyl]propanová kyselina | | 411–200–6 | 14657–64–8 | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | | 601–050–00–1 | C10-C13-alkylderiváty benzenu | | 267–051–0 | 67774–74–7 | N; R50 | N R: 50 S: 61 | | | 601–051–00–7 | 4-fenylbut-1-en | | 405–980–7 | 768–56–9 | Xi; R38 N; R51–53 | Xi; N R: 38–51/53 S: (2-)37-61 | | | 602–083–00–4 | pentabromderivát difenyletheru pentabromdifenylether | | 251–084–2 | 32534–81–9 | Xn; R48/21/22 R64 N; R50–53 | Xn; N R: 48/21/22–50/53–64 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 602–084–00-X | 1,1-dichlor-1-fluorethan | | 404–080–1 | 1717–00–6 | N; R52–53–59 | N R: 52/53–59 S: 59-61 | | | 603–128–00–0 | 2-(fenylmethoxy)naftalen | | 405–490–3 | 613–62–7 | R53 | R:53 S: 61 | | | 603–129–00–6 | 1-terc-butoxypropan-2-ol | | 406–180–0 | 57018–52–7 | R10 Xi; R41 | Xi R: 10-41 S: (2-)26-39 | | | 603–130–00–1 | Směs isomerů: α-(dimethylbifenylyl)-ω-hydroxypoly(oxyethylen) | | 406–325–8 | — | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)39-61 | | | 603–131–00–7 | Směs (3:1):1-deoxy-1-[methyl(1-oxododecyl)amino]-D-glucitol; 1-deoxy-1-[methyl(1-oxotetradecyl)amino]-D-glucitol | | 407–290–1 | — | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | | 603–132–00–2 | 2-(hydroxymethyl)-6-isopropyl-9-methyl-1,4-dioxaspiro[4.5]dekan | | 408–200–3 | 63187–91–7 | Xi; R38–41 R52–53 | Xi R:38–41–52/53 S: (2-)26–37/39–61 | | | 603–133–00–8 | Směs:3-(4-amino-2-chlor-5-nitroanilino)propan-1,2-diol a 3,3'-[(2-chlor-5-nitro-1,4-fenylen)diimino]di(propan-1,2-diol) | | 408–240–1 | — | Xn; R22 R52–53 | Xn R:22–52/53 S: (2-)22–36–61 | | | 603–134–00–3 | Směs: alkyl(C1-C10)-dodecyldifenylethery a alkyl(C1-C10)-tetradecyldifenylethery (dodecyl a tetradecyl nerozvětvené) | | 410–450–3 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | | 603–135–00–9 | bis[2-(2-methoxyethoxy)ethanolato]bis(2,2', 2-nitrilotriethan-1-olato-N,O)titaničitý komplex | | 410–500–4 | — | Xi; R41 N; R51–53 | Xi; N R: 41–51/53 S: (2-)26–39–61 | | | 603–136–00–4 | 3-{4-[bis(2-hydroxyethyl)amino]-2-nitroanilino}propan-1-ol | | 410–910–3 | 104226–19–9 | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)24–37–61 | | | 603–137–00-X | Směs:1-deoxy-1-[methyl(1-oxohexadecyl)amino]-D-glucitol a 1-deoxy-1-[methyl(1-oxooktadecyl)amino]-D-glucitol | | 411–130–6 | — | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | | 603–138–00–5 | 3-(2,2-dimethyl-3-hydroxypropyl)toluen 2,2-dimethyl-3-(3-methylfenyl)propan-1-ol | | 403–140–4 | 103694–68–4 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 604–050–00-X | 4-chlor-o-kresol 4-chlor-2-methylfenol | | 216–381–3 | 1570–64–5 | T; R23 C; R 35 N; R50 | T; C; N R: 23–35–50 S: (1/2-)26–36/37/39–45–61 | C ≥ 25 %: T; C; R23–35 10 % ≤ C < 25 %: C;R20–35 5 % ≤ C < 10 %: C;R20–34 3 % ≤ C < 5 %: Xn;R20–36/37/38 1 % ≤ C < 3 %:Xi;R36/37/38 | | 604–051–00–5 | 3,5-bis(3,5-di-terc-butyl-4-hydroxybenzyl)-2,4,6-trimethylfenol | | 401–110–5 | 87113–78–8 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 604–052–00–0 | 2,2'-methylenbis[6-(2 H - benzotriazol-2-yl)-4-(1,1,3,3-tetramethylbutyl)fenol] 6,6'-bis(2H -benzotriazol-2-yl)- 4,4'-bis(1,1,3,3-tetramethylbutyl)- 2,2'-methylendifenol | | 403–800–1 | 103597–45–1 | R53 | R:53 S: 61 | | | 604–053–00–6 | 4-terc - butyl-2-methyl-6-(1-methylpentadecyl)fenol | | 410–760–9 | 157661–93–3 | Xi; R38 R43 N; R50–53 | Xi; N R: 38–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 604–054–00–1 | Směs:2-methoxy-4-(4-methylidentetrahydropyran-2-yl)fenol a 2-methoxy-4-(4-methyl-3,6-dihydro-2H -pyran-2-yl)fenol | | 412–020–0 | — | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)24–37–61 | | | 604–055–00–7 | 4,4'-bis[(2,3-epoxypropyl)oxy]-3,3', 5,5'-tetramethylbifenyl | | 413–900–7 | 85954–11–6 | Muta. Kat.3; R40 | Xn R: 40 S: (2-)22–36–37 | | | 605–027–00–7 | Směs:3a, 4,5,6,7,7a-hexahydro-4,7-methano-1H-inden-6-karbaldehyd a 3a, 4,5,6,7,7a-hexahydro-4,7-methano-1H - inden-5-karbaldehyd | | 410–480–7 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 606–051–00–0 | 4-pentylcyklohexanon pentylcyklohexan-1-on | | 4–406–670–4 | 61203–83–6 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 606–052–00–6 | 4-(N, N-dibutylamino)-2-hydroxy-2'-karboxybenzofenon 2-[4-(dibutylamino)-2-hydroxybenzoyl]benzoová kyselina | | 410–410–5 | 54574–82–2 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 607–272–00–5 | fluoroxypyr-meptyl (ISO) [1] fluroxypyr-butometyl (ISO) [2] methylheptyl-[(4-amino-3,5-dichlor-6-fluor-2-pyridyl)oxy]acetát [1] (2-butoxy-1-methylethyl)-[(4-amino-3,5-dichlor-6-fluor-2-pyridyl)oxy]acetát [2] | | 279–752–9 [1] — | 81406–37–3 [1] 154486–27–8 [2] | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 607–273–00–0 | amonium-7-{2,6-dimethyl-8-[(2,2-dimethylbutanoyl)oxy]- 1,2,6,7,8,8a-hexahydro-1-naftyl}-3,5-dihydroxyheptanoát | | 404–520–2 | — | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 607–274–00–6 | {2-[benzyl(methyl)amino]ethyl}-3-aminobut-2-enoát | | 405–350–1 | 54527–73–0 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 607–275–00–1 | natrium-4-(benzoyloxy)benzen-1-sulfonát | | 405–450–5 | 66531–87–1 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | | 607–276–00–7 | [bis(2-ethylhexanoato) bis(1-methylimidazol)]zinečnatý komplex | | 405–635–0 | — | Xi; R38–41 N; R50–53 | Xi; N R: 38–41–50/53 S: (2-)26–37/39–60–61 | | | 607–277–00–2 | Směs:2-(hexylsulfanyl)ethylamin-hydrochlorid a natrium-propionát | | 405–720–2 | — | Xn; R22 Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 22–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | | 607–278–00–8 | Směs:alkyl(C7-C9 rozvětvené a nerozvětvené)-3-[3-(2 H - benzotriazol-2-yl)-5-terc-butyl-4-hydroxyfenyl]propanoáty | | 405–760–0 | — | Xi; R41 R43 R52–53 | Xi R: 41–43–52/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | | 607–279–00–3 | Směs:(oktadecylimino)diethylen-bis(hydrogen-maleinát) a (oktadecylimino)diethylen-(hydrogen-ftalát)-(hydrogen-maleinát) | | 405–960–8 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 607–280–00–9 | 4-chlor-1-hydroxybutan-1-sulfonát sodný natrium-4-chlor-1-hydroxybutan-1-sulfonát | | 406–190–5 | 54322–20–2 | Xn; R22 Xi; R36 R43 | Xn R: 22–36–43 S: (2-)22–26–36/37 | | | 607–281–00–4 | Směs:alkyl(C7-C9 rozvětvené a lineární)-3-[3-(2H-benzotriazol-2-yl)-5-terc-butyl-4-hydroxyfenyl]propanoáty | | 407–000–3 | 127519–17–9 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 607–282–00-X | 2-(acetoxymethyl)-4-(benzyloxy)butyl-acetát | | 407–140–5 | 131266–10–9 | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | | 607–283–00–5 | ethyl-(E)-4-fenyl-4-oxobut-2-enoátethyl-(E)-4-fenyl-4-oxokrotonát | | 408–040–4 | 15121–89–8 | Xn; R21/22 Xi; R38–41 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 21/22–38–41–43–50/53 S: (2-)26–36/37/39–60–61 | | | 607–284–00–0 | Směs (9:1):natrium-3,3'-{(1,4-fenylen)bis[(karbonylimino)(propan-3,1-diyl)imino]}bis(10-amino-6,13-dichlor[1,4]benzoxazino[2,3-b]fenoxazin-4,11-disulfonát) a lithium-3,3'-{(1,4-fenylen)bis[(karbonylimino)(propan-3,1-diyl)imino]}bis(10-amino-6,13-dichlor[1,4]benzoxazino[2,3-b]fenoxazin-4,11-disulfonát) | | 410–040–4 | 136213–76–8 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 607–285–00–6 | Směs:7-(3-aminobenzensulfonamido)naftalen-1,3-disulfonová kyselina, kalium-7-(3-aminobenzensulfonamido)naftalen-1,3-disulfonát a natrium-7-(3-aminobenzensulfonamido)naftalen-1,3-disulfonát | | 410–065–0 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | | 607–286–00–1 | Směs:kalium- a natrium-7-[4-({4-[(2-hydroxy-1-naftyl)azo]fenyl}azo)benzensulfonamido]naftalen-1,3-disulfonát | | 410–070–8 | 141880–36–6 | R43 R52–53 | Xi R:43–52/53 S: (2-)22–24–37–61 | | | 607–287–00–7 | methyl-[1-methyl-2-(methakryloyloxy)ethyl]-1,2,3,6-tetrahydroftalát | | 410–140–8 | — | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 607–288–00–2 | [c-(N -{3-[(1-{3-[(2,6(4,6)-dichlor-5-kyanpyrimidin-4(2)-yl)methylamino]propyl}-2-hydroxy-4-methyl-6-oxo-1,6-dihydro-3-pyridyl)azo]-4-sulfonatofenyl}sulfamoyl)-a,b,d -trisulfonatoftalocyanin]nikelnatý komplex, tetrasodná sůl; c = 15, 16, 17 nebo 18, a = 1, 2, 3 nebo 4, b = 8, 9, 10 nebo 11, d = 22, 23, 24 nebo 25 | | 410–160–7 | 148732–74–5 | Xi; R36 R43 R52–53 | Xi R: 36–43–52/53 S: (2-)22–26–36/37–61 | | | 607–288–00–8 | 3-[(3-{N —[4-(2,4-di-terc-pentylfenoxy)butyl]karbamoyl}-4-hydroxy-1-naftyl)sulfanyl]propanová kyselina | | 410–370–9 | 105488–33–3 | R53 | R:53 S: 61 | | | 607–290–00–3 | Směs (o neznámém poměru):amonium-1-alkyl(C14-C18)-4-[3-(allyloxy)-2-hydroxypropyl]-2-sulfonatobutandioát a amonium-4-alkyl(C14-C18)-1-[3-(allyloxy)-2-hydroxypropyl]-2-sulfonatobutandioát | | 410–540–2 | — | Xi; R38 R43 N; R50–53 | Xi; N R: 38–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 607–291–00–9 | dodecyl-ω-cyklopentyl(nebo cyklohexyl)alkanoát | | 410–630–1 | 104051–92–5 | R53 | R: 53 S: 61 | | | 607–292–00–4 | Směs:[2-(alkyl(C12)oxy)-1-(methoxymethyl)ethoxy]octová kyselina a [2-(alkyl(C14)oxy)-1-(methoxymethyl)]octová kyselina | | 410–640–6 | — | Xi; R38–41 N; R50–53 | Xi; N R: 38–41–50/53 S: (2-)26–37/39–60–61 | | | 607–293–00-XSměs: | 1-(2-aminoethyl)piperazin-1,4-diium-[(2,4,6-trimethylnonyl)fenoxy]benzendisulfonát a 1-(2-aminoethyl)piperazin-1,4-diium-[bis(2,4,6-trimethylnonyl)fenoxy]benzendisulfonát | | 410–650–0 | — | Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 41–43–51/53 S: (2-)26–36/37/39–61 | | | 607–294–00–5 | natrium-2-(benzoyloxy)-1-hydroxyethan-1-sulfonát | | 410–680–4 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | | 607–295–00–0 | Směs:tetranatrium-fosfonobutandioát a hexanatrium-fosfonobutan-1,2,3,4-tetrakarboxylát | | 410–800–5 | — | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 607–296–00–6 | Směs:tetraestery pentaerythritolu, heptanová kyselina a 2-ethylhexanová kyselina | | 410–830–9 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | | 607–297–00–1 | 3,3'-(1,4-fenylendimethyliden)bis(2-oxobornan-10-sulfonová kyselina)2,2'-dioxo-3,3'-(1,4-fenylendimethyliden)bis(1,7,7-trimethylbicyklo[2.2.1]heptan-1-methansulfonová kyselina) | | 410–960–6 | 92761–26–7 | Xi; R41 | Xi R: 41 S: (2-)26-39 | | | 607–298–00–7 | [2-(trimethylamonio)ethyl]-4-sulfonatobenzoát | | 411–010–3 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–36/37 | | | 607–299–00–2 | methyl-3-(acetylsulfanyl)-2-methylpropanoát | | 411–040–7 | 97101–46–7 | Xn; R22 R43 N; R50–53 | Xn; N R: 22–43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 607–300–00–6 | [a-(N-{4-[(5-chlor-2,6-difluorpyrimidin-4-yl)amino]-3-karboxylatofenyl}sulfamoyl)-b-sulfamoyl-c, d-sulfonatoftalocyanin]měďnatý komplex, trisodná sůl; a = 1,2,3 nebo 4, b = 8, 9, 10 nebo 11, c = 15, 16, 17 nebo 18, d = 22, 23, 24 nebo 25 | | 411–430–7 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)22–24–37 | | | 607–301–00–1 | Směs:dodekanová kyselina a dodekanoáty oligo(1-7)laktátů | | 411–860–5 | — | Xi; R38–41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 38–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | | 607–302–00–7 | Směs:tetradekanová kyselina a tetradekanoáty oligo(1-7)laktátů | | 411–910–6 | — | Xi; R38–41 R43 N; R51–53 | Xi; N R: 38–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | | 607–303–00–2 | 1-cyklopropyl-6,7-difluor-4-oxo-1,4-dihydrochinolin-3-karboxylová kyselina | | 413–760–7 | 93107–30–3 | Repr. kat.3; R62 R52–53 | Xn R: 62–52/53 S: (2-)22–36/37–61 | | | 608–023–00–3 | 4-(4-chlorfenyl)-2-fenyl-2-[(1H- 1,2,4-triazol-1-yl)methyl]butannitril | | 406–140–2 | 114369–43–6 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 608–024–00–9 | 2-{4-[butyl(fenethyl)amino]fenyl}ethen-1,1,2-trikarbonitril | | 407–650–8 | 97460–76–9 | R53 | R:53 S: 61 | | | 608–025–00–4 | [2-nitro-4,5-bis(benzyloxy)fenyl]acetonitril | | 410–970–0 | 117568–27–1 | R53 | R:53 S: 61 | | | 609–053–00-X | hydrazinium-trinitromethanid | | 414–850–9 | — | E; R3 O; R8 Karc. kat. 2; R45 T; R23/25 R43 | E; T R: 45–3–8–23/25–43 S: 53-45 | | | 610–010–00–2 | 1-brom-2-(2-furyl)-1-nitroethen | | 406–110–9 | 35950–52–8 | Xn; R22–48/22 C; R34 R43 N; R50–53 | C; N R: 22–34–43–48/22–50/53 S: (1/2-)22–26–36/37/39–45–60–61 | | | 611–043–00–5 | Směs (2:1:1):[bis(6-{[1-(N-fenylkarbamoyl)-2-hydroxyprop-1-en-1-yl]azo}-5-sulfamoyl-3-sulfonatonaftalen-2-azo-1'-benzen-1,2'-diolato)]chromitan trisodný, [bis{6-[(2-amino-4-hydroxyfenyl)azo]- nebo 6-[(2-amino-6-hydroxyfenyl)azo]- nebo 6-[(4-amino-2-hydroxyfenyl)azo]-5-sulfamoyl-3-sulfonatonaftalen-2-azo-1'-benzen-1,2'-diolato}]chromitan trisodný a[{6-[(2-amino-4-hydroxyfenyl)azo]- nebo 6-[(2-amino-6-hydroxyfenyl)azo]- nebo 6-[(4-amino-2-hydroxyfenyl)azo]-5-sulfamoyl-3-sulfonatonaftalen-2-azo-1'-benzen-1,2'-diolato}(6-{[1-(N-fenylkarbamoyl)-2-hydroxyprop-1-en-1-yl]azo}-5-sulfamoyl-3-sulfonatonaftalen-2-azo-1'-benzen-1,2'-diolato)]chromitan trisodný | | 402–850–1 | | Xi; R41 R52–53 | Xi R: 41–52/53 S: (2-)26–39–61 | | | 611–044–00–0 | Směs:[bis(5-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)]chromitan terc-alkyl(C12-C14)amonný, [bis(4-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)]chromitan terc-alkyl(C12-C14)amonný, [bis(5-terc-butyl-3-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)]chromitan terc-alkyl(C12-C14)amonný, [(5-terc-butyl-3-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)(5-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)]chromitan terc-alkyl(C12-C14)amonný a[(4(5)-nitrobenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato) (3-nitro-5-pentylbenzen-1-azo-1'-naftalen-2,2'-diolato)]chromitan terc-alkyl(C12-C14)amonný | | 403–720–7 | 117527–94–3 | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 611–045–00–6 | 2-({4-[(4-acetoxybutyl)ethylamino]-2-methylfenyl}azo)-3-acetyl-5-nitrothiofen | | 404–830–8 | — | R53 | R:53 S: 61 | | | 611–046–00–1 | 4,4'-diamino-2-methylazobenzen2-methylazobenzen-4,4'-diamin | | 407–590–2 | 43151–99–1 | T; R25 Xn; R48/22 R43 N; R50–53 | T; N R: 25–43–48/22–50/53 S: (1/2-)22–28–36/37–45–60–61 | | | 611–047–00–7 | Směs (1:1):2-({4-[(2-acetoxyethyl)ethylamino]fenyl}azo)-5,6-dichlorbenzothiazol a 2-({4-[(2-acetoxyethyl)ethylamino]fenyl}azo)-6,7-dichlorbenzothiazol | | 407–890–3 | 111381–11–4 | R53 | R: 53 S: 61 | | | 611–048–00–2 | Směs (1:1):2-({4-[bis(2-acetoxyethyl)amino]fenyl}azo)-5,6-dichlorbenzothiazol a 2-({4-[bis(2-acetoxyethyl)amino]fenyl}azo)-6,7-dichlorbenzothiazol | | 407–900–6 | 111381–12–5 | R53 | R: 53 S: 61 | | | 611–049–00–8 | Směs (2:1:1)7-[(4-{[3-(diethylamino)propyl]amino}-6-{[3-(diethylamonio)propyl]amino}-1,3,5-triazin-2-yl)amino]-3-{[4-(fenylazo)fenyl]azo}-4-hydroxynaftalen-2-sulfonát, kyselina octová a mléčná kyselina (2:1:1) | | 408–000–6 | 118658–98–3 | Xn; R48/22 R43 R52–53 | Xn R: 43–48/22–52/53 S: (2-(22–36/37–61 | | | 611–051–00–9 | 2-({4-[ethyl(2-hydroxyethyl)amino]-2-methylfenyl}azo)-6-methoxy-3-methylbenzothiazolium-chlorid | | 411–110–7 | 136213–74–6 | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 611–052–00–4 | [aqua{4-[(2-hydroxy-3,5-dinitrofenyl) azo]-6-[(6-sulfonato-1-naftyl)azo]benzen-1,3-diolato}]železnatý komplex, sodná sůl | | 400–720–9 | — | R52–53 | R: 52/53 S: 61 | | | 612–156–00–2 | Směs:trihexadecyl(methyl)amonium-chlorid a dihexadecyl(dimethyl)amonium-chlorid | | 405–620–9 | — | Xi; R41 N; R50–53 | Xi; N R: 41–50/53 S: (2-)26–39–60–61 | | | 612–157–00–8 | (Z)-1-(1-benzothiofen-2-yl)ethan-1-on-oxim-hydrochlorid | | 410–780–8 | — | Xn; R22–48/22 Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 22–41–43–48/22–51/53 S: (2-)22–26–36/37/39–61 | | | 612–158–00–3 | Směs:[bis(5-alkyl(rozvětvený C12))-2-hydroxybenzaldoximato)]měďnatý komplex a 4-dodecyl-2-hydroxybenzaldoxim[bis(5-alkyl(rozvětvený C12))-2-hydroxybenzaldoximato)]měďnatý komplex a 4-dodecylsalicylaldoxim | | 410–820–4 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | | 612–159–00–9 | reakční produkty směsi 2,2,4-trimethyl- a 2,4,4-trimethylhexan-1,6-diaminu (v seznamu EINECS), derivátů [(alkyl(C10-C16)oxy)methyl]oxiranu (Epoxid 8) a 4-methylbenzen-1-sulfonové kyseliny | | 410–880–1 | — | Xn; R22 C; R34 N; R50–53 | C; N R: 22–34–50/53 S: (1/2-)23–26–36/37/39–45–60–61 | | | 613–149–00–7 | 2-terc-butyl-5-[(4-terc-butylbenzyl)sulfanyl]-4-chlorpyridazin-3(2H)-on | | 405–700–3 | 96489–71–3 | T; R23/25 N; R50–53 | T; N R: 23/25–50/53 S: (1/2-)36/37–45–60–61 | | | 613–150–00–2 | 2,2'-[piperazin-1,4-diyldi(propan-1,3-diyl)]bis(benzimidazo[2,1-b]benzo[lmn][3,8]fenanthrolin-1,3,6-trion) | | 406–295–6 | — | R53 | R:53 S: 61 | | | 613–151–00–8 | 1-(2-deoxy-3-O-mesyl-5-O-trityl-β-D-threo-pentofuranosyl)-5-methylpyrimidin-2(1H), 4(3 H)-dion | | 406–360–9 | 104218–44–2 | R53 | R:53 S: 61 | | | 613–152–00–3 | fenyl-N-(4,6-dimethoxypyrimidin-2-yl)karbamát | | 406–600–2 | 89392–03–0 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 613–153–00–9 | 2,3,5-trichlorpyridin | | 407–270–2 | 16063–70–0 | R52–53 | R:52/53 S: 61 | | | 613–154–00–4 | 2-amino-4-chlor-6-methoxypyrimidin | | 410–050–9 | 5734–64–5 | Xn; R22 | Xn R: 22 S: (2-)22 | | | 613–155–00-X | 5-chlor-2,3-difluorpyridin | | 410–090–7 | 89402–43–7 | R10 Xn; R22 R52–53 | Xn R: 10–22–52/53 S: (2-)23–36–61 | | | 613–156–00–5 | 2-butyl-4-chlor-5-formylimidazol 2-butyl-5-chlorimidazol-4-karbaldehyd | | 410–260–0 | 83857–96–9 | R43 N; R51–53 | Xi; N R: 43–51/53 S: (2-)24–37–61 | | | 613–157–00–0 | 2,4-diamino-5-(methoxymethyl)pyrimidin 5-(methoxymethyl)pyrimidin-2,4-diamin | | 410–330–0 | 54236–98–5 | Xn; R22–48/22 Xi; R36 | Xn R: 22–36–48/22 S: (2-)22–26–36 | | | 613–158–00–6 | 2,3-dichlor-5-(trifluormethyl)pyridin | | 410–340–5 | 69045–84–7 | Xn; R20/22 Xi; R41 R43 N; R51–53 | Xn; N R: 20/22–41–43–51/53 S: (2-)24–26–37/39–61 | | | 613–159–00–1 | 4-[2-(4-terc-butylfenyl)ethoxy]chinazolin | | 410–580–0 | 120928–09–8 | T; R25 Xn; R20 N; R50–53 | T; N R: 20–25–50/53 S: (1/2-)37–45–60–61 | | | 613–160–00–7 | 2-methyl-2,5-diazabicyklo[2.2.1]heptan-dihydrobromid | | 411–000–9 | 125224–62–6 | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | | 615–022–00–1 | methyl-3-(isokyanatosulfonyl)thiofen-2-karboxylát | | 410–550–7 | 79277–18–2 | E; R2 R14 Xn; R48/22 R42/43 | E; Xn R: 2–14–42/43–48/22 S: (2-)22–30–35–36/37 | | | 615–023–00–7 | methylester 2-[(isokyanatosulfonyl)methyl]benzoové kyselinymethyl-2-[(isokyanatosulfonyl)methyl]benzoát | | 410–900–9 | 83056–32–0 | R10 R14 Muta. kat. 3; R40 Xn; R20–48/22 Xi; R41 R42 | Xn R: 10–14–20–40–41–42–48/22 S: (2-)23–26–36/37/39 | | | 616–044–00–4 | N-(3,5-dichlor-4-ethyl-2-hydroxyfenyl)-2-(3-pentadecylfenoxy)butanamid | | 402–510–2 | — | N; R51–53 | N R: 51/53 S: 61 | | | 616–045–00-X | 2'-[(4-chlor-5-formyl-3-kyan-2-thienyl)azo]- 5'-(diethylamino)-2-methoxyacetanilid | | 405–190–2 | 122371–93–1 | R43 R53 | Xi R: 43-53 S: (2-)22–24–37–61 | | | 616–046–00–5 | N -[2-(6-chlor-7-methylpyrazolo[1,5-b][1,2,4]triazol-4-yl)propyl]-2-(2,4-di-terc-pentylfenoxy)oktanamid | | 406–390–2 | — | N; R50–53 | N R: 50/53 S: 60-61 | | | 616–047–00–0 | Směs:N,N′,N″,N′′′ - tetraalkyl(C16)-2,2′, 2″, 2′′′ (ethylendinitrilo)tetraacetamid a N, N′,N″,N′′′ - tetraalkyl(C18)- 2,2′, 2′′, 2′′′-(ethylendinitrilo)tetraacetamid | | 406–640–0 | — | R43 | Xi R: 43 S: (2-)24-37 | | | 616–048–00–6 | 3'-(trifluormethyl)isobutyranilid | | 406–740–4 | 1939–27–1 | Xn; R48/22 N; R51–53 | Xn; N R: 48/22–51/53 S: (2-)22–36–61 | | | 616–049–00–1 | 2-(2,4-di-terc-butylfenoxy)-N-(3,5-dichlor-4-ethyl-2-hydroxyfenyl)hexanamid | | 408–150–2 | 99141–89–6 | R53 | R:53 S: 61 | | | 616–050–00–7 | 1-[2,5-dichlor-4-(1,1,2,3,3,3-hexafluorpropoxy)fenyl]-3-(2,6-difluorfenyl)močovina | | 410–690–9 | 103055–07–8 | R43 N; R50–53 | Xi; N R: 43–50/53 S: (2-)24–37–60–61 | | | 616–051–00–2 | Směs:3,3'-bis(4-methylfenyl)- 1,1'-(4-methyl-1,3-fenylen)dimočovina a 3,3'-bis(4-methylfenyl)-1,1'-(2-methyl-1,3-fenylen)dimočovina Směs:2,4-bis[3-(4-methylfenyl)ureido]toluen a 2,6-bis[(3-(4-methylfenyl)ureido]toluen | | 411–070–0 | — | R53 | R: 53 S: 61 | | | 617–015–00–9 | bis(4-methylbenzoyl)peroxid | | 407–950–9 | 895–85–2 | E; R2 O; R7 N; R50–53 | E; N R: 2–7–50/53 S: (2-)7–14–36/37/39–47–60–61 | | | 650–032–00-X | cyprokonazol (ISO) (2R, 3R)-, (2 S, 3 S)-, (2 R, 3 S)-, (2 S, 3 R)-2-(4-chlorfenyl)-3-cyklopropyl-1-(1H- 1,2,4-triazol-1-yl)butan-2-ol | | — | 94361–06–5 | Repr. kat. 3; R63 Xn; R22 N; R50–53 | Xn; N R: 22–50/53–63 S: (2-)36/37–60–61 | | | -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 2 POVAHA SPECIFICKÝCH RIZIK SPOJENÝCH S NEBEZPEČNÝMI LÁTKAMI A PŘÍPRAVKY Viz směrnice Komise 2001/59/ES, Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 81 . -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 3A STANDARDNÍ POKYNY PRO BEZPEČNÉ ZACHÁZENÍ S NEBEZPEČNÝMI LÁTKAMI A PŘÍPRAVKY Viz směrnice Komise 2001/59/ES, Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 81 . -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 3B STANDARDNÍ POKYNY PRO BEZPEČNÉ ZACHÁZENÍ S NEBEZPEČNÝMI LÁTKAMI A PŘÍPRAVKY Viz směrnice Komise 2001/59/ES, Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 81 . -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 4A "B.10 MUTAGENITA — ZKOUŠKA NA CHROMOZOMOVÉ ABERACE U SAVCŮ IN VITRO 1. METODA Tato metoda je replikou metody OECD TG 473 — Zkouška na chromozomové aberace u savců in vitro (1997). 1.1 ÚVOD Zkouška na chromozomové aberace u savců in vitro má identifikovat činitele, které způsobují strukturní chromozomové aberace v kultivovaných buňkách savců (1, 2, 3). Rozlišují se dva typy strukturních aberací: chromozomové a chromatidové. U většiny chemických mutagenů jsou indukované aberace chromatidového typu, avšak chromozomové aberace se rovněž vyskytují. Nárůst polyploidie může znamenat, že chemická látka má schopnost indukovat numerické aberace. Tato metoda však není určena ke stanovení numerických aberací a není k tomuto účelu rutinně používána. Chromozomové mutace a podobné jevy jsou příčinou mnoha geneticky podmíněných chorob u člověka a existuje mnoho důkazů o tom, že chromozomové mutace a s nimi související jevy způsobující změny v onkogenech a v genech somatických buněk tlumících nádory, mají podíl na indukci rakoviny u člověka a u pokusných zvířat. Ke zkoušce na chromozomové aberace in vitro mohou být použity stabilizované buněčné linie, buněčné kmeny nebo primární buněčné kultury. Použité buňky jsou vybrány na základě schopnosti růstu v kultuře, stálosti karyotypu, počtu chromozomů, rozmanitosti chromozomů a spontánní četnosti chromozomových aberací. Zkoušky prováděné in vitro obecně vyžadují použití vnějšího zdroje metabolické aktivace. Tento metabolický aktivační systém nemůže zcela napodobit podmínky in vivo u savců. Je třeba se zcela vyvarovat podmínek, které by vedly k pozitivním výsledkům, jež neodrážejí vlastní mutagenitu a může k nim dojít změnou pH, osmolality nebo vysokých úrovní cytotoxicity (4, 5). Tato zkouška se používá ke zjištění možných mutagenů a karcinogenů pro savce. Mnoho sloučenin, pro něž je tato zkouška pozitivní, jsou pro savce karcinogeny; mezi touto zkouškou a karcinogenitou však není absolutní korelace. Korelace závisí na chemické třídě a přibývají důkazy o tom, že existují karcinogeny, které nejsou zjištěny touto zkouškou, neboť zřejmě působí jinými mechanismy než přímým poškozením DNA. Viz také Obecný úvod, část B. 1.2 DEFINICE Chromatidová aberace : strukturní poškození chromozomu v podobě zlomu jednotlivých chromatid nebo zlomu a opětného spojení chromatid. Chromozomová aberace : strukturní poškození chromozomu v podobě zlomu nebo zlomu a spojení obou chromatid v tomtéž místě. Endoreduplikace : proces, při kterém v jádře po S-fázi replikace DNA nedojde k mitóze, nýbrž následuje další S-fáze. Výsledkem jsou chromozomy se 4, 8, 16… chromatidami. Gap : achromatická léze menší než šířka jedné chromatidy a s minimální odchylkou chromatid. Mitotický index : podíl buněk, které se nacházejí v metafázi, z celkového počtu buněk v populaci; udává stupeň proliferace této populace. Numerická aberace : odchylka počtu chromozomů od normálního počtu obvyklého u použitého typu buněk. Polyploidie : násobek haploidního počtu chromozomových sad (n), jiný než diploidní (tj. 3 n, 4 n atd.). Strukturní aberace : mikroskopicky pozorovatelné změny struktury chromozomů při buněčném dělení ve stadiu metafáze; jeví se jako delece a fragmenty, intrachromozomální nebo interchromozomální změny. 1.3 PODSTATA ZKUŠEBNÍ METODY Buněčné kultury jsou vystaveny zkoušené látce, a to s metabolickou aktivací a bez ní. V předem stanovených intervalech po zkoušené látce se do buněčných kultur přidá látka zastavující metafázi (např. Colcemid® nebo kolchicin), kultury se sklidí, obarví a přítomnost chromozomových aberací se zjistí mikroskopickým pozorováním buněk. 1.4 POPIS ZKUŠEBNÍ METODY 1.4.1 Přípravky 1.4.1.1 Buňky Mohou být použity různé buněčné linie, kmeny nebo primární buněčné kultury, včetně lidských buněčných linií (např. fibroblasty křečka čínského, lymfocyty periferní krve člověka nebo jiných savců). 1.4.1.2 Média a kultivační podmínky Pro udržování kultur by měla být použita vhodná kultivační média a inkubační podmínky (kultivační nádoby, koncentrace CO2, teplota a vlhkost). U stabilizovaných buněčných linií a kmenů by měla být rutinně kontrolována stabilita modální hodnoty počtu chromozomů a mělo by být kontrolováno, zda nejsou kontaminovány mykoplasmaty; v případě kontaminace by neměly být použity. Pro použité buňky a inkubační podmínky by měla být známa normální délka buněčného cyklu. 1.4.1.3 Příprava kultur Stabilizované buněčné linie a kmeny: buňky se pomnoží z kmenových kultur, nasadí se do kultivačního média v takové hustotě, aby nedosáhly konfluence před sklizením, a inkubují se při 37 °C. Lymfocyty: krev ošetřená antikoagulantem (např. heparinem) nebo oddělené lymfocyty zdravých probandů se přidají do kultivačního média obsahujícího mitogen (např. fytohemaglutinin) a inkubují se při 37 °C. 1.4.1.4 Metabolická aktivace Buňky by měly být vystaveny zkoušené látce, a to s vhodnou metabolickou aktivací a bez ní. Nejčastěji používaným systémem je kofaktorem dotovaná postmitochondriální frakce (S9) připravená z jater hlodavců zpracovaná činidlem indukujícím enzymy, jako je Aroclor 1254 (6, 7, 8 a 9), nebo směs fenobarbitonu a β-naftoflavonu (10, 11 a 12). Postmitochondriální frakce je v konečném testovacím médiu obvykle používána v koncentracích 1 — 10 % obj. Stav metabolického aktivačního systému může záviset na třídě chemické látky, která je zkoušena. V některých případech může být vhodné použít více než jednu koncentraci postmitochondriální frakce. Řada výsledků vývoje, včetně přípravy geneticky modifikovaných buněčných linií exprimujících specifické aktivační enzymy, poskytuje možnosti pro endogenní aktivaci. Volba použitých buněčných linií by měla být vědecky zdůvodněna (např. důležitostí isoenzymu cytochromu P450 pro metabolismus zkoušené látky). 1.4.1.5 Zkoušená látka/příprava Pevné zkoušené látky by měly být před aplikací na buňky rozpuštěny nebo suspendovány ve vhodných rozpouštědlech nebo vehikulech a popřípadě zředěny. Kapalné zkoušené látky mohou být přidány přímo k testovacím systémům a/nebo mohou být před aplikací zředěny. Měly by být použity čerstvě připravené zkoušené látky, pokud údaje o stálosti neprokazují možnost skladování. 1.4.2 Zkušební podmínky 1.4.2.1 Rozpouštědlo/vehikulum Rozpouštědlo/vehikulum by mělo být mimo podezření, že reaguje se zkoušenou látkou, a mělo by být slučitelné s přežitím buněk a s aktivitou S9. Jsou-li použita jiná než známá rozpouštědla/vehikula, mělo by být jejich zařazení podloženo údaji o jejich kompatibilitě. Doporučuje se pokud možno nejdříve zvážit použití vodných rozpouštědel/vehikul. Při zkoušení látek nestálých ve vodě by měla být použita organická rozpouštědla neobsahující vodu. Vodu lze odstranit přidáním molekulového síta. 1.4.2.2 Expoziční koncentrace Mezi kritéria, která mají být zohledněna při stanovení nejvyšší koncentrace, patří cytotoxicita, rozpustnost v testovacím systému a změny pH nebo osmolality. Cytotoxicita by měla být stanovena s metabolickou aktivací a bez ní v hlavním experimentu za použití vhodných indikátorů buněčné integrity a růstu, jako jsou stupeň konfluence, počet životaschopných buněk nebo mitotický index. Může být výhodné stanovit cytotoxicitu a rozpustnost v předběžném experimentu. Měly by být použity alespoň tři analyzovatelné koncentrace. V případě cytotoxicity by měly tyto koncentrace pokrývat rozmezí dané maximální až minimální toxicitou, případně žádnou toxicitou, což obvykle znamená, že by se koncentrace neměly lišit více nežli faktorem 2 až Ö10. V okamžiku sklizně by měla nejvyšší koncentrace vykazovat významné snížení stupně konfluence, počtu buněk nebo mitotického indexu (vše o více než 50 %). Mitotický index je pouze nepřímým měřítkem cytotoxických nebo cytostatických účinků a závisí na době, která uplynula od expozice. Mitotický index je však přijatelný u suspenzních kultur, u nichž mohou být jiné metody stanovení toxicity obtížné a nepraktické. Informace o kinetice buněčného cyklu, například průměrná generační doba (AGT), mohou být použity jako dodatkové informace. V případě AGT však jde o celkovou průměrnou hodnotu, z níž nelze usoudit na existenci zpožděných subpopulací, a i malý přírůstek průměrné generační doby může mít za následek velmi podstatné oddálení okamžiku optimálního výtěžku aberací. V případě relativně necytotoxických látek by měla být maximální zkušební koncentrace 5 μl/ml, 5 mg/ml nebo 0,01 M, podle toho, která z nich je nejnižší. V případě relativně nerozpustných látek, které nejsou toxické při koncentracích nižších, než je jejich rozpustnost, by měla být použita nejvyšší dávka v koncentraci, jež je nad mezí rozpustnosti v konečném kultivačním médiu na konci doby aplikace. V určitých případech (např. projeví-li se toxicita pouze při vyšších koncentracích, než je rozpustnost) se doporučuje vyzkoušet více koncentrací, při nichž dochází ke srážení. Může být užitečné stanovit rozpustnost na začátku a na konci expozice, neboť koncentrace v testovacím systému se může v průběhu expozice měnit v důsledku přítomnosti buněk, séra S9 atd. Nerozpustnost lze zjistit vizuálně. Sraženina by neměla vadit při vyšetřování. 1.4.2.3 Negativní a pozitivní kontroly Součástí každého experimentu by měly být pozitivní a negativní kontroly (kontroly rozpouštědla nebo vehikula). Při použití metabolické aktivace by měla být pro pozitivní kontrolu použita chemická látka, která k mutagenní reakci vyžaduje aktivaci. K pozitivní kontrole by měl být použit známý elastogen v expozičních koncentracích, které nejspíše poskytnou reprodukovatelný a detekovatelný nárůst nad pozadí, čímž se prokáže citlivost testovacího systému. Koncentrace pozitivních kontrol by měly být zvoleny tak, aby byl účinek zřetelný, ale aby při odečtu nevyšla ihned najevo kódovaná identifikace preparátu. Příklady pozitivních a negativních kontrol: Stav metabolické aktivace | Látka | Číslo CAS | Číslo podle EINECS | Bez vnější metabolické aktivace | methyl-methansulfonát | 66–27–3 | 200–625–0 | ethyl-methansulfonát | 62–50–0 | 200–536–7 | 1-ethyl-1-nitrosomočovina | 759–73–9 | 212–072–2 | mitomycin C | 50–07–7 | 200–008–6 | 4-nitrochinolin-1-oxid | 56–57–5 | 200–281–1 | S vnější metabolickou aktivací | benzo[a]pyren | 50–32–8 | 200–028–5 | cyklofosfamid | 50–18–0 | 200–015–4 | cyklofosfamid monohydrát | 6055–19–2 | | Pro pozitivní kontrolu mohou být použity i jiné vhodné látky. Pro pozitivní kontrolu by mělo být pokud možno vzato v úvahu použití chemických látek ze stejné chemické třídy. V okamžiku sklizení by měly být použity negativní kontroly skládající se ze samotného rozpouštědla nebo vehikula v kultivačním médiu a zpracované stejným způsobem jako kultury. Kromě toho by měly být neexponované kontroly použity také tehdy, neexistují-li dosud žádné kontrolní údaje prokazující, že zvolené rozpouštědlo nevyvolává žádné zhoubné nebo mutagenní účinky. 1.4.3 Postup 1.4.3.1 Expozice zkoušené látce Proliferující buňky se vystaví zkoušené látce jak za přítomnosti metabolického aktivačního systému, tak bez něho. Expozice lymfocytů by měla být zahájena asi 48 hodin po mitogenní stimulaci. 1.4.3.2 Pro každou koncentraci by měly být obvykle použity duplicitní kultury, a totéž se důrazně doporučuje u kultur pro negativní kontrolu nebo kontrolu rozpouštědla. Jestliže lze na základě dosavadních údajů prokázat (13, 14), že mezi duplicitními kulturami je minimální rozdíl, může být přípustné použití jediné kultury. Plynné nebo těkavé látky by měly být zkoušeny vhodnými metodami, např. v těsně uzavřených kultivačních nádobách (15, 16). 1.4.3.3 Doba sklizně kultur V prvním experimentu by měly být buňky vystaveny zkoušené látce, jak s metabolickou aktivací, tak bez ní, na dobu 3 — 6 hodin, a měly by být odebrány po takové době od zahájení aplikace, která odpovídá 1,5násobku normální délky buněčného cyklu (12). Jestliže tento postup dává negativní výsledky jak s aktivací, tak bez aktivace, měl by být proveden dodatečný experiment bez aktivace s nepřetržitou expozicí až do odběru v době, která odpovídá 1,5násobku normální délky buněčného cyklu. Určité chemické látky lze snáze detekovat při dobách aplikace nebo odběru delších než 1,5násobek délky cyklu. Negativní výsledky při metabolické aktivaci musí být potvrzeny případ od případu. V případech, kdy se nepovažuje potvrzení negativních výsledků za nezbytné, by mělo být podáno zdůvodnění. 1.4.3.4 Příprava preparátů pro analýzu chromozomů Do buněčné kultury se obvykle 1-3 hodiny před sklizením přidá Colcemid® nebo kolchicin. Pro přípravu preparátů pro analýzu chromozomů se každá buněčná kultura sklízí a zpracovává zvlášť. Příprava preparátů pro analýzu chromozomů zahrnuje hypotonizaci buněk, fixaci a obarvení buněk. 1.4.3.5 Analýza Všechny preparáty, včetně preparátů pozitivních a negativních kontrol, by měly být před analýzou pod mikroskopem nezávisle kódovány. Poněvadž při fixaci často dochází ke zlomu části buněk v metafázi a ke ztrátě chromozomů, měly by vyšetřované buňky obsahovat centromery v počtu rovném modální hodnotě ± 2 pro všechny typy buněk. Na každou koncentraci a kontrolu by mělo být hodnoceno alespoň 200 dobře rozprostřených metafází, případně rovnoměrně rozdělených mezi duplicitní kultury. Tento počet lze snížit, je-li pozorován velký počet aberací. Ačkoli je účelem zkoušky detekovat strukturní chromozomové aberace, je důležité zaznamenat polyploidii a endoreduplikace, jsou-li pozorovány. 2. ÚDAJE 2.1 ZPRACOVÁNÍ VÝSLEDKŮ Experimentální jednotkou je buňka a mělo by tedy být vyhodnoceno množství buněk se strukturní chromozomovou aberací (aberacemi) vyjádřené v procentech. Pro kontrolní a experimentální kultury by měly být uvedeny různé typy strukturních chromozomových aberací s jejich počtem a četností. Gapy se zaznamenávají odděleně a uvádějí se, ale nezahrnují se do celkové četnosti aberací. Měla by být také zaznamenána opatření, která byla provedena pro stanovení cytotoxicity u všech exponovaných kultur a negativních kultur v hlavních experimentech s aberacemi. Měly by být uvedeny údaje pro jednotlivé kultury. Dále by měly být všechny údaje shrnuty ve formě tabulky. Ověření jasně pozitivní odpovědi se nepožaduje. Dvojznačné výsledky by měly být vyjasněny dalším zkoušením, nejlépe s úpravami experimentálních podmínek. Nezbytnost potvrdit negativní výsledky byla diskutována v bodu 1.4.3.3. Změna parametrů studie s cílem rozšířit rozsah posuzovaných podmínek by měla být zvážena v následných experimentech. K parametrům studie, které by mohly být změněny, patří rozmezí koncentrací a podmínky metabolické aktivace. 2.2 HODNOCENÍ A INTERPRETACE VÝSLEDKŮ Pro stanovení pozitivního výsledku existuje několik kritérií, např. nárůst počtu buněk s chromozomovými aberacemi v závislosti na koncentraci, nebo reprodukovatelný nárůst tohoto počtu. Nejdříve by měla být uvážena biologická relevance výsledků. Při hodnocení výsledků zkoušky mohou být použity jako pomocný prostředek statistické metody (3, 13). Statistická významnost by neměla být jediným určujícím faktorem pro pozitivní odpověď. Nárůst počtu polyploidie buněk může znamenat, že zkoušená látka má schopnost potlačit mitotické procesy a indukovat numerické chromozomové aberace. Nárůst počtu buněk s endoreduplikovanými chromozomy může znamenat, že zkoušená látka má schopnost potlačit progresi buněčného cyklu (17, 18). Zkoušená látka, jejíž výsledky nesplňují výše uvedená kritéria, se v tomto systému považuje za nemutagenní. Ačkoli většina experimentů poskytne jasně pozitivní nebo negativní výsledky, v ojedinělých případech neumožní soubor údajů vyslovit konečný výrok o aktivitě zkoušené látky. Výsledky mohou zůstat dvojznačné nebo sporné bez ohledu na to, kolikrát je experiment opakován. Pozitivní výsledky ze zkoušky na chromozomové aberace in vitro znamenají, že zkoušená látka indukuje v kultivovaných somatických buňkách savců strukturní chromozomové aberace. Negativní výsledky znamenají, že zkoušená látka za podmínek zkoušky neindukuje v kultivovaných somatických buňkách savců strukturní chromozomové aberace. 3. ZPRÁVY PROTOKOL O ZKOUŠCE Protokol o zkoušce musí obsahovat tyto informace: Rozpouštědlo/vehikulum: - zdůvodnění volby vehikula, - rozpustnost a stálost zkoušené látky v rozpouštědle/vehikulu, je-li známa. Buňky: - typ a zdroj buněk, - vlastnosti karyotypu a vhodnost použitého typu buněk, - popřípadě nepřítomnost mykoplasmat, - informace o délce buněčného cyklu, - pohlaví dárce krve, zda byla použita plná krev nebo separované lymfocyty, použitý mitogen, - případně počet pasáží, - případně metody udržování buněčné kultury, - modální hodnota počtu chromozomů. Zkušební podmínky: - identifikace látky zastavující metafázi, její koncentrace a délka expozice buněk, - odůvodnění výběru koncentrací a počtu kultur, včetně např. údajů o cytotoxicitě a mezích rozpustnosti, jsou-li k dispozici, - složení média, případně koncentrace CO2, - koncentrace zkoušené látky, - objem vehikula a přidané zkoušené látky, - inkubační teplota, - inkubační doba, - délka expozice, - případně hustota buněk při nasazení, - typ a složení použitého metabolického aktivačního systému, včetně kritérií přijatelnosti, - pozitivní a negativní kontroly, - metody přípravy preparátů, - kritéria hodnocení aberací, - počet analyzovaných metafází, - metody stanovení toxicity, - kritéria klasifikace studie na pozitivní, negativní nebo dvojznačnou. Výsledky: - známky toxicity, např. stupeň konfluence, údaje o buněčném cyklu, počty buněk, mitotický index, - známky srážení, - údaje o pH a osmolalitě expozičního média, pokud byly stanoveny, - definice aberací, včetně gapů, - počet buněk s chromozomovými aberacemi a typy aberací zvlášť pro každou exponovanou a kontrolní kulturu, - změny ploidie, pokud byly pozorovány, - podle možnosti závislost odpovědi na dávce, - případné statistické analýzy, - údaje o souběžné negativní (rozpouštědlo/vehikulum) a pozitivní kontrole, - dosavadní údaje o negativní (rozpouštědlo/vehikulum) a pozitivní kontrole s rozpětími, středními hodnotami a směrodatnými odchylkami. Rozbor výsledků. Závěry. 4. LITERATURA 1) Evans, H. J. (1976), Cytological Methods for Detecting Chemical Mutagens, in: Chemical Mutagens, Principles and Methods for their Detection, Vol. 4, Hollaender, A. (ed) Plenum Press, New York and London, 1-29. 2) Ishidate, M. Jr., Sofumi, T. (1985), The In vitro Chromozomal Aberration Test Using Chinese Hamster Lung (CHL) Fibroblast Cells in Culture, in: Progress in Mutatation Research, Vol. 5, Ashby, J. et al., (eds) Elsevier Science Publishers, Amsterdam-New York-Oxford, 427-432. 3) Galloway, S. M., Armstrong, M. J., Reuben, C., Colman, S., Brown, B., Cannon, C., Bloom, A. D., Nakamura, F., Ahmed, M., Duk, S., Rimpo, J., Margolin, G. H., Resnick, M. A., Anderson, G., Zeiger E. (1978), Chromozome aberration and sister chromatic exchanges in Chinese hamster ovary cells: Evaluation of 108 chemicals, Environ. Molec. Mutagen. 10 (suppl. 10), 1-175. 4) Scott, D., Galloway, S. M., Marshall, R. R., Ishidate, M. Jr., Brusick, D., Ashby, J., Myhr, B. C. (1991), Genotoxicity under Extreme Culture Conditions. A report from ICPEMC Task Group 9, Mutatation Res., 257, 147-204. 5) Morita, T., Nagaki, T., Fukuda, I., Okumura, K., (1992), Clastogenicity of low pH to Various Cultured Mammalian Cells, Mutatation Res., 268, 297-305. 6) Ames, B. N., McCann, J., Yamasaki, E. (1975), Methods for Detecting Carcinogens and Mutagens with the Salmonella/Mammalian Microsome Mutagenicity Test, Mutation Res., 31, 347-364. 7) Maron, D. M., Ames, B. N. (1983), Revised Methods for the Salmonella Mutagenicity Test, Mutatation Res., 113, 173-215. 8) Natarajan, A. T., Tates, A. D., van Buul, P. P. W., Meijers, M., de Vogel, N. (1976), Cytogenetic Effects of Mutagen/Carcinogens after Activation in a Mircrosomal System In vitro, I. Induction of Chromozome Aberrations and Sister Chromatid Exchange by Diethylnitrosamine (DEN) and Dimethylnitrosamine (DMN) in CHO Cells in the Presence of Rat-Liver Microsomes, Mutatation Res., 37, 83-90. 9) Matsuoka, A., Hayashi, M., Ishidate, M. Jr. (1979), Chromozomal Aberration Tests on 29 Chemicals Combined with S9 Mix In vitro, Mutation Res., 66, 277-290. 10) Elliot, B. M., Combes, R. D., Elcombe, C. R., Gatehouse, D. G., Gibson, G. G., Mackay, J. M., Wolf, R. C. (1992), Report of UK Environmental Mutagen Society Working Party. Alternative to Aroclor 1254-induced S9 in In vitro Genotoxicity Assays, Mutagenesis, 7, 175-177. 11) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K., Sugimura, T. (1976), A. Safe Substitute for Polychlorinated Biphenyls a. s. an Inducer of Metabolic Activation Systems, in: de Serres, F. J., Fouts, J. R. Bend, J. R., Philpot, R. M. (eds), In vitro Metabolic Activation in Mutagenesis Testing, Elsevier, North-Holland, 85-88. 12) Galloway, S. M., Aardema, M. J., Ishidate, M. Jr., Ivett, J. L., Kirkland, D. J., Morita, T., Mosesso, P., Sofumi, T. (1994), Report from Working Group on In vitro Tests for Chromozomal Aberrations, Mutatation Res., 312, 241-261. 13) Richardson, C., Williams, D. A., Allen, J. A., Amphlett, G., Chanter, D. O., Phillips, B. (1989), Analysis of Data from In vitro Cytogenetic Assays, in: Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data, Kirkland, D. J., (ed) Cambridge University Press, Cambridge, 141-154. 14) Soper, K. A., Galloway, S. M. (1994), Replicate Flasks are not Necessary for In vitro Chromozome Aberration Assays in CHO Cells, Mutatation Res., 312, 139-149. 15) Krahn, D. F., Barsky, F. C., McCooey, K. T. (1982), CHO/HGPRT Mutation Assay: Evaluation of Gases and Volatile Liquids, in: Tice, R. R., Costa, D. L., Schaich, K. M. (eds), Genotoxic Effects of Airborne Agents, New York, Plenum, 91-103. 16) Zamora, P. O., Benson, J. M., Li, A. P., Brooks, A. L. (1983), Evaluation of an Exposure System Using Cells Grown on Collagen Gels for Detecting Highly Volatile Mutagens in the CHO/HGPRT Mutation Assay, Environmental Mutagen., 5, 795-801. 17) Locke-Huhle, C. (1983), Endoreduplication in Chinese hamster cells during alpha-radiation induced G2 arrest, Mutatation Res., 119, 403-413. 18) Huang, Y., Change, C., Trosko, J. E. (1983), Aphidicolin-induced endoreduplication in Chinese hamster cells, Cancer Res., 43, 1362-1364." -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 4B "B.11 MUTAGENITA–ZKOUŠKA NA CHROMOZOMOVÉ ABERACE V BUŇKÁCH KOSTNÍ DŘENĚ SAVCŮ IN VIVO 1. METODA Tato metoda je replikou metody OECD TG 475 — Zkouška na chromozomové aberace v buňkách kostní dřeně savců (1997). 1.1 ÚVOD Zkouška na chromozomové aberace u savců in vivo je používána pro detekci strukturních chromozomových aberací indukovaných zkoušenou látkou v buňkách kostní dřeně savců, obvykle hlodavců (1, 2, 3, 4). Rozlišují se dva typy strukturních aberací — chromozomové a chromatidové. Nárůst polyploidie může znamenat, že chemická látka má schopnost indukovat numerické aberace. V případě většiny chemických mutagenů jsou indukované aberace chromatidového typu, avšak chromozomové aberace se rovněž vyskytují. Chromozomové mutace a související jevy jsou příčinou mnoha geneticky podmíněných chorob u člověka a existuje mnoho důkazů o tom, že chromozomové mutace a související jevy způsobující změny v onkogenech a v genech somatických buněk tlumících nádory, mají podíl na indukci rakoviny u člověka a v experimentálních systémech. Při této zkoušce jsou rutinně používáni hlodavci. Cílovou tkání je v této zkoušce kostní dřeň, poněvadž je vysoce vaskularizovanou tkání a obsahuje populaci buněk s rychlým cyklem, které se snadno izolují a zpracovávají. Jiné druhy a cílové tkáně nejsou předmětem této metody. Tato zkouška na chromozomové aberace je zvláště určená k posouzení nebezpečí mutagenese, neboť umožňuje zohlednit faktory metabolismu in vivo, farmakokinetiku a procesy reparace DNA, třebaže se mohou u různých druhů a tkání měnit. Zkouška in vivo je rovněž užitečná pro další výzkum mutagenních účinků zjištěných zkouškou in vitro. Jestliže existuje důkaz o tom, že se zkoušená látka nebo reaktivní metabolity nedostanou do cílové tkáně, není vhodné tuto zkoušku použít. Viz také Obecný úvod, část B. 1.2 DEFINICE Chromatidová aberace : strukturní poškození chromozomu v podobě zlomu jednotlivých chromatid nebo zlomu a opětného spojení chromatid. Chromozomová aberace : strukturní poškození chromozomu v podobě zlomu nebo zlomu a spojení obou chromatid v tomtéž místě. Endoreduplikace : proces, při kterém v jádře po S-fázi replikace DNA nedojde k mitóze, nýbrž následuje další S-fáze. Výsledkem jsou chromozomy se 4, 8, 16,… chromatidami. Gap : achromatická léze menší než šířka jednoho chromatidu a s minimální odchylkou chromatid. Numerická aberace : odchylka počtu chromozomů od normální hodnoty obvyklé u použitých buněk. Polyploidie : násobek haploidního počtu chromozomových sad (n), jiný než diploidní (tj. 3 n, 4 n atd.). Strukturní aberace : mikroskopicky pozorovatelné změny struktury chromozomů při buněčném dělení ve stadiu metafáze; jeví se jako delece a fragmenty, intrachromozomální nebo interchromozomální změny. 1.3 PODSTATA ZKUŠEBNÍ METODY Zvířata jsou vystavena zkoušené látce vhodným způsobem a ve vhodném okamžiku po aplikaci se usmrtí. Před usmrcením se zvířatům podá látka zastavující metafázi (např. kolchicin nebo Colcemid®). Z buněk kostní dřeně se poté připraví preparáty chromozomů, obarví se a analyzují se chromozomové aberace buněk v metafázi. 1.4 POPIS ZKUŠEBNÍ METODY 1.4.1 Přípravky 1.4.1.1 Výběr druhu zvířete Běžně je používán potkan, myš a křeček čínský, ačkoli lze použít jakýkoli vhodný savčí druh. Měly by být použity běžně užívané laboratorní kmeny mladých zdravých pohlavně dospělých zvířat. V okamžiku zahájení studie by měla být odchylka v hmotnosti zvířat minimální a neměla by u obou pohlaví překročit ± 20 % střední hodnoty hmotnosti. 1.4.1.2 Podmínky chovu a strava Platí obecné podmínky podle obecného úvodu k části B, přičemž by mělo být dosaženo vlhkosti vzduchu 50 – 60 %. 1.4.1.3 Příprava zvířat Zdravá mladá pohlavně dospělá zvířata se náhodným výběrem rozdělí na kontrolní skupinu a skupinu, která se vystaví zkoušené látce. Klece by měly být uspořádány tak, aby byl vliv jejich polohy minimalizován. Zvířata se jednoznačně identifikují. Nechají se v laboratorních podmínkách alespoň pět dní aklimatizovat. 1.4.1.4 Příprava dávek Pevné zkoušené látky by měly být před aplikací zvířatům rozpuštěny nebo suspendovány ve vhodných rozpouštědlech nebo vehikulech a popřípadě zředěny. Kapalné zkoušené látky mohou být podávány přímo nebo mohou být před podáním zředěny. Měly by být použity čerstvě připravené zkoušené chemické látky, pokud údaje o stálosti neprokazují možnost skladování. 1.4.2 Zkušební podmínky 1.4.2.1 Rozpouštědlo/vehikulum Rozpouštědlo/vehikulum by nemělo mít při použitých úrovních dávek toxické účinky a mělo by být vyloučeno podezření, že reaguje se zkoušenou látkou. Jsou-li použita jiná než známá rozpouštědla/vehikula, mělo by být jejich zařazení podloženo údaji o jejich kompatibilitě. Doporučuje se pokud možno nejdříve zvážit použití vodných rozpouštědel/vehikul. 1.4.2.2 Kontroly Součástí každého experimentu by měly být pozitivní a negativní (rozpouštědlo/vehikulum) kontroly pro obě pohlaví. S výjimkou aplikace zkoušené látky by měla zvířata kontrolní skupiny podstoupit identický proces jako zvířata ve skupinách, v nichž dojde k expozici. Pozitivní kontroly by měly poskytovat strukturní aberace in vivo při expozičních úrovních, u nichž se očekává, že poskytnou detekovatelný nárůst nad pozadí. Dávky pozitivní kontroly by měly být zvoleny tak, aby byl účinek zřetelný, ale aby při odečtu nevyšla ihned najevo kódovaná identifikace preparátu. Je přijatelné, aby byla pozitivní kontrola podávána jiným způsobem než zkoušená látka a aby byl odběr v jejím případě prováděn jen jednou. Pro pozitivní kontrolu mohou být použity chemické látky ze stejné chemické třídy, jsou-li k dispozici. Příklady látek pro pozitivní kontrolu: Látka | Číslo CAS | Číslo podle EINECS | ethyl-methansulfonát | 62–50–0 | 200–536–7 | 1-ethyl-1-nitrosomočovina | 759–73–9 | 212–072–2 | mitomycin C | 50–07–7 | 200–008–6 | cyklofosfamid | 50–18–0 | 200–015–4 | cyklofosfamid monohydrát | 6055–19–2 | | 2,4,6-tris(aziridin-1-yl)- 1,3,5-triazin | 51–18–3 | 200–083–5 | V okamžiku každého odběru by měl být proveden odběr u negativních kontrol, jimž je aplikováno pouze rozpouštědlo nebo vehikulum a jež jinak podstupují stejný proces jako exponované skupiny, pokud nejsou z dosavadních kontrolních údajů k dispozici přijatelné údaje o variabilitě zvířat a četnosti buněk s chromozomovými aberacemi. Provádí-li se pro negativní kontrolu jeden odběr, je nejvhodnějším okamžikem doba prvního odběru. Kromě toho by měly být neexponované kontroly použity také tehdy, neexistují-li dosud kontrolní údaje prokazující, že zvolené rozpouštědlo/vehikulum nevyvolává žádné zhoubné nebo mutagenní účinky. 1.5 POSTUP 1.5.1 Počet a pohlaví zvířat Každá exponovaná a kontrolní skupina se skládá z alespoň pěti analyzovatelných zvířat pro každé pohlaví. Jestliže jsou v době studie k dispozici údaje ze studií se stejným druhem a za použití stejného způsobu expozice, jež prokazují, že neexistuje mezi pohlavími rozdíl v toxicitě, bude postačující zkoušení jednoho pohlaví. Je-li expozice člověka specifická pro určité pohlaví, jako je tomu například u některých farmaceutických látek, měla by být zkouška provedena se zvířaty odpovídajícího pohlaví. 1.5.2 Plán expozice Zkoušené látky by měly být pokud možno podávány jednorázově. Zkoušené látky mohou být podávány také ve dvou dávkách, tzn. dvě dávky v týž den v rozmezí ne více než několika hodin, aby bylo usnadněno podávání velkých objemů materiálu. Jiné režimy podávání by měly být vědecky zdůvodněny. Vzorky by měly být odebrány ve dvou různých intervalech od aplikace podané v jednom dni. U hlodavců se odběr provádí po takové době od aplikace, která odpovídá 1,5násobku normální délky buněčného cyklu (jenž trvá obvykle 12 — 18 h). Poněvadž doba nezbytná pro příjem a metabolismus zkoušené látky a rovněž pro účinky na kinetiku buněčného cyklu může mít vliv na optimální okamžik pro stanovení chromozomových aberací, doporučuje se provést další odběr po 24 h od prvního odběru. Je-li aplikace rozložena do více než jednoho dne, měl by být odběr proveden po takové době od poslední aplikace, která odpovídá 1,5násobku normální délky buněčného cyklu. Před usmrcením se zvířatům intraperitoneálně podá vhodná dávka látky zastavující metafázi (např. Colcemid® nebo kolchicin). Poté se po vhodné době provede u zvířat odběr. U myši je tato doba přibližně 3 — 5 h; u křečka čínského je tato doba přibližně 4 — 5 h. Z kostní dřeně se odeberou buňky a analyzují se na chromozomové aberace. 1.5.3 Dávkování Provádí-li se kvůli neexistenci vhodných dostupných údajů studie pro zjištění rozsahu dávek, měla by být provedena ve stejné laboratoři, se stejným druhem, kmenem, pohlavím a za stejného režimu expozice, jež se použijí v hlavní studii (5). V případě toxicity se pro první odběr použijí tři úrovně dávky. Tyto úrovně dávky by měly pokrývat rozpětí dané maximální a minimální toxicitou, případně žádnou toxicitou. Při pozdějším odběru stačí, když bude použita pouze nejvyšší dávka. Nejvyšší dávka je definována jako dávka vyvolávající takové známky toxicity, že vyšší dávky by vedly při stejném režimu dávkování podle očekávání k letalitě. Látky se specifickou biologickou aktivitou při nízkých netoxických dávkách (např. hormony a mitogeny) nemusí kritériím stanovení dávky vyhovovat a měly by být hodnoceny případ od případu. Nejvyšší dávka může být také definována jako dávka vyvolávající v kostní dřeni některé známky toxicity (např. více než 50 % snížení mitotického indexu). 1.5.4 Limitní zkouška Jestliže zkouška s jednou dávkou alespoň 2000 mg/kg tělesné hmotnosti podanou jednorázově nebo ve dvou dávkách v jednom dni nevykazuje žádné pozorovatelné toxické účinky a není-li na základě údajů o látkách, které mají podobnou strukturu, očekávána genotoxicita, nepovažuje se úplná studie se třemi úrovněmi dávky za nezbytnou. U déle trvajících studií je limitní dávkou pro 14denní aplikaci 2000 mg/kg tělesné hmotnosti/den a pro delší než 14denní aplikaci je limitní dávkou 1000 mg/kg tělesné hmotnosti/den. Očekávaná expozice člověka může znamenat potřebu použít v limitní zkoušce vyšší úroveň dávky. 1.5.5 Podávání dávek Zkoušená látka se obvykle podává nitrožaludečně, žaludeční sondou nebo vhodnou intubační kanylou, nebo intraperitoneální injekcí. Jiné způsoby podávání jsou v odůvodněných případech přijatelné. Maximální objem kapaliny, který může být najednou podán nitrožaludečně nebo injekčně, závisí na velikosti testovacího zvířete. Objem by neměl překročit 2 ml/100 g tělesné hmotnosti. Použití vyšších objemů, než je uvedený objem, musí být zdůvodněno. Až na dráždivé a žíravé látky, které obvykle při vyšších koncentracích vykazují zesílené účinky, by měla být variabilita zkušebního objemu minimalizována nastavením koncentrace zajišťující konstantní objem při všech úrovních dávky. 1.5.6 Příprava preparátů pro analýzu chromozomů Ihned po usmrcení se odebere kostní dřeň, hypotonizuje se a fixuje. Buňky se nanesou na podložní sklíčka a obarví se. 1.5.7 Analýza Jako měřítko cytotoxicity by měl být u všech exponovaných zvířat (včetně pozitivních kontrol) a u neexponovaných zvířat pro negativní kontrolu stanoven mitotický index, a to alespoň u 1000 buněk na jedno zvíře. U každého zvířete by mělo být analyzováno alespoň 100 buněk. Tento počet lze snížit, je-li pozorován velký počet aberací. Všechny preparáty pozitivních a negativních kontrol by měly být před mikroskopickou analýzou nezávisle kódovány. Protože při fixaci často dochází ke chromozomálním zlomům nebo ke ztrátě chromozomů u části buněk v metafázi, měly by vyšetřované buňky obsahovat centromery v počtu odpovídajícímu číslu 2 n ± 2. 2. ÚDAJE 2.1 ZPRACOVÁNÍ VÝSLEDKŮ Údaje pro jednotlivá zvířata by měly být zpracovány ve formě tabulky. Experimentální jednotkou je zvíře. Pro každé zvíře by měl být vyhodnocen počet buněk, počet aberací na buňku a počet buněk s chromozomovou aberací (chromozomovými aberacemi) vyjádřený v procentech. Pro exponované a kontrolní skupiny by měly být uvedeny různé typy strukturních chromozomových aberací s jejich počtem a četností. Gapy se zaznamenávají odděleně a uvádějí se, ale obecně se nezahrnují do celkové četnosti aberací. Neexistuje-li důkaz o rozdílu v odpovědi mezi pohlavími, mohou být pro statistickou analýzu údaje pro obě pohlaví zkombinovány. 2.2 HODNOCENÍ A INTERPRETACE VÝSLEDKŮ Pro stanovení pozitivního výsledku existuje několik kritérií, např. nárůst relativního počtu buněk s chromozomovými aberacemi v závislosti na dávce nebo jasný nárůst počtu buněk s aberacemi pro skupinu s určitou dávkou a k určitému okamžiku odběru. Nejdříve by měla být uvážena biologická relevance výsledků. Při hodnocení výsledků zkoušky mohou být použity jako pomocný prostředek statistické metody (6). Statistická významnost by neměla být jediným určujícím faktorem pro pozitivní odpověď. Dvojznačné výsledky by měly být vyjasněny dalším zkoušením, nejlépe s úpravami experimentálních podmínek. Nárůst polyploidie může znamenat, že zkoušená látka má potenciál indukovat numerické chromozomové aberace. Nárůst počtu buněk s endoreduplikovanými chromozomy může znamenat, že zkoušená látka má potenciál potlačit progresi buněčného cyklu (7, 8). Zkoušená látka, jejíž výsledky nesplňují výše uvedená kritéria, se považuje v tomto systému za nemutagenní. Ačkoli většina experimentů poskytne jasně pozitivní nebo negativní výsledky, v ojedinělých případech neumožní soubor údajů vyslovit konečný výrok o aktivitě zkoušené látky. Výsledky mohou zůstat dvojznačné nebo sporné bez ohledu na to, kolikrát je experiment opakován. Pozitivní výsledky zkoušky na chromozomové aberace in vivo znamenají, že zkoušená látka indukuje v kostní dřeni testovacího druhu chromozomové aberace. Negativní výsledky znamenají, že zkoušená látka za podmínek zkoušky neindukuje v kostní dřeni testovacího druhu chromozomové aberace. Měla by být diskutována pravděpodobnost, s jakou se zkoušená látka nebo její metabolity dostanou do krevního oběhu, nebo specificky do cílové tkáně (např. systémová toxicita). 3. ZPRÁVY PROTOKOL O ZKOUŠCE Protokol o zkoušce musí obsahovat tyto informace: Rozpouštědlo/vehikulum: - zdůvodnění volby vehikula, - rozpustnost a stálost zkoušené látky v rozpouštědle/vehikulu, je-li známa. Testovací zvířata: - použitý druh/kmen, - počet, stáří a pohlaví zvířat, - zdroj, podmínky chovu, strava atd., - individuální hmotnost zvířat na počátku zkoušky, včetně rozpětí tělesné hmotnosti, střední hodnoty a směrodatné odchylky pro každou skupinu. Zkušební podmínky: - pozitivní a negativní (vehikulum/rozpouštědlo) kontroly, - údaje ze studie pro zjištění rozsahu, pokud byla provedena, - zdůvodnění zvolených úrovní dávek, - údaje o přípravě zkoušené látky, - údaje o podávání zkoušené látky, - zdůvodnění způsobu podávání, - popřípadě metody ověření, zda se zkoušená látka dostala do krevního oběhu nebo do cílové tkáně, - případně přepočet mezi koncentrací zkoušené látky v krmivu nebo vodě (ppm) na odpovídající dávku (mg/kg tělesné hmotnosti/den), - podrobné údaje o kvalitě krmiva a vody, - podrobný popis rozvrhu expozice a odběru, - metody stanovení toxicity, - identifikace látky zastavující metafázi, její koncentrace a délka aplikace, - metody přípravy preparátů, - kritéria hodnocení aberací, - počet analyzovaných buněk na jedno zvíře, - kritéria klasifikace studie na pozitivní, negativní nebo dvojznačnou. Výsledky: - známky toxicity, - mitotický index, - typ a počet aberací uvedený samostatně pro každé zvíře, - celkový počet aberací ve skupině se středními hodnotami a směrodatnými odchylkami, - počet buněk s aberacemi ve skupině se středními hodnotami a směrodatnými odchylkami, - změny ploidie, pokud byly pozorovány, - podle možnosti závislost odpovědi na dávce, - případné statistické analýzy, - údaje o souběžné negativní kontrole, - dosavadní údaje o negativní kontrole s rozpětími, středními hodnotami a směrodatnými odchylkami, - údaje o souběžné pozitivní kontrole. Rozbor výsledků. Závěry. 4. LITERATURA 1) Adler, I. D. (1984), Cytogenetic Tests in Mammals, in: Mutagenicity Testing: a Practical Approach, S. Venitt, J. M. Parry (eds), IRL Press, Oxford, Washington D. C., 275-306. 2) Preston, R. J., Dean, B. J., Galloway, S., Holden, H., McFee, A. F., Shelby, M. (1987), Mammalian In vivo Cytogenetic Assays: Analysis of Chromozome Aberrations in Bone Marrow Cells, Mutatation Res., 189, 157-165. 3) Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D. G., Bootman, J., Henderson, L. (1990), In vivo Cytogenetic Assays, in: D. J. Kirkland (ed.), Basic Mutagenicity Tests, UKEMS Recommended Procedures. UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Report, Part I revised, Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, 115-141. 4) Tice, R. R., Hayashi, M., MacGregaro, J. T., Anderson, D., Blakey, D. H., Holden, H. E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F. B., Pacchierotti, F., Preston, R. J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S., Vannier, B. (1994), Report from the Working Group on the in vivo Mammalian Bone Marrow Chromozomal Aberration Test, Mutatation Res., 312, 305-312. 5) Fielder, R. J., Allen, J. A., Boobis, A. R., Botham, P. A., Doe, J., Esdaile, D. J., Gatehouse, D. G., Hodson-Walker, G., Morton, D. B., Kirkland, D. J., Richold, M. (1992), Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose Setting in In vivo Mutagenicity Assays, Mutagenesis, 7, 313-319. 6) Lovell, D. P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G. E., Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D. G., Savage, J. R. K. (1989), Statistical Analysis of In vivo Cytogenetic Assays, in: UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing, Report Part III. Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data, D. J. Kirkland (ed.) Cambridge University Press, Cambridge, 184-232. 7) Locke-Huhle, C. (1983), Endoreduplication in Chinese hamster cells during alpha-radiation-induced G2 arrest, Mutatation Res., 119, 403-413. 8) Huang, Y., Change, C., Trosko, J. E. (1983), Aphidicolin-induced endoreduplication in Chinese hamster cells, Cancer Res., 43, 1362-1364." -------------------------------------------------- PŘÍLOHA 4C "B.12 MUTAGENITA–TEST SAVČÍCH ERYTROCYTÁRNÍCH MIKROJADER IN VIVO 1. METODA Tato metoda je replikou metody OECD TG 474 — Test savčích erytrocytárních mikrojader in vivo (1997). 1.1 ÚVOD Test savčích erytrocytárních mikrojader in vivo je používán pro detekci poškození chromozomů nebo mitotického aparátu erytroblastu, které je indukováno zkoušenou látkou, a to pomocí analýzy erytrocytů odebraných z kostní dřeně a/nebo buněk periferní krve, obvykle hlodavců. Účelem testu savčích erytrocytárních mikrojader je identifikovat látky, které způsobují cytogenetické poškození, jehož výsledkem je tvorba mikrojader obsahujících nereplikující se (lagging) chromozomové fragmenty nebo celé chromozomy. Když se erytroblast kostní dřeně mění na polychromatický erytrocyt, hlavní jádro je vypuzeno a mikrojádra, která při tom mohou vzniknout, zůstávají v cytoplasmě, která jinak jádra neobsahuje. Zviditelnění mikrojader je v těchto buňkách usnadněno tím, že neobsahují hlavní jádro. Nárůst výskytu polychromatických erytrocytů s mikrojádry v exponovaných zvířatech je známkou indukovaného chromozomového poškození. V tomto testu je rutinně používána kostní dřeň hlodavců, poněvadž tato tkáň produkuje polychromatické erytrocyty. Stanovení nezralých (polychromatických) erytrocytů s mikrojádry v periferní krvi je rovnocenně přijatelné u kteréhokoli druhu, u něhož byla prokázána neschopnost sleziny odstraňovat erytrocyty s mikrojádry, nebo dostatečná citlivost detekovat činitele, které způsobují strukturní nebo numerické chromozomové aberace. Mikrojádra lze rozlišit řadou kritérií. Ta zahrnují identifikaci přítomnosti nebo nepřítomnosti centromerní (kinetochorní) DNA v mikrojádře. Vyšetřuje se zejména četnost nezralých (polychromatických) erytrocytů s mikrojádry. Počet zralých (normochromatických) erytrocytů v periferní krvi, které obsahují mikrojádra, připadající na určitý počet zralých erytrocytů lze rovněž použít jako konečný výsledek zkoušky, jestliže jsou zvířata exponována čtyři týdny nebo déle. Tento test savčích erytrocytárních mikrojader in vivo je zvláště vhodný k posouzení nebezpečí mutagenese, neboť umožňuje zohlednit faktory metabolismu in vivo, farmakok