CS Úřední věstník Evropské unie L 269/93

ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/1827

ze dne 23. března 2015

o státní podpoře SA 28876 (2012/C) (ex CP 202/2009) poskytnuté Řeckem ve prospěch podniků Piraeus Container Terminal S.A. a Cosco Pacific Limited

(oznámeno pod číslem C(2015) 66)

(Pouze řecké znění je závazné)

(Text s významem pro EHP)

EVROPSKÁ KOMISE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,

poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 Smlouvy o fungování Evropské unie (1), a s ohledem na připomínky Řecka a podniku Piraeus Container Terminal S.A.,

vzhledem k těmto důvodům:

1. ŘÍZENÍ

(1) Dopisem ze dne 30. dubna 2009 podal prefekt přístavu Pireus stížnost k Evropské komisi v tom smyslu, že řecký stát poskytl protiprávní státní podporu novému koncesionáři části přístavu Pireus, podniku Piraeus Container Terminal S.A. (dále jen „podnik PCT“), jenž je účelovou dceřinou společností podniku COSCO Pacific Limited (dále jen „podnik COSCO“). Údajná podpora byla poskytnuta formou osvobození od daně a tím, že byla do koncesní smlouvy po koncesním řízení vložena výhodná ustanovení.

(2) Dne 7. května 2009 zaslala federace řeckých přístavních zaměstnanců dopis (2), v němž Komisi informovala o údajném daňovém zvýhodnění, které Řecko poskytlo podniku PCT. Dopisem ze dne 31. srpna 2009 potvrdila federace řeckých přístavních zaměstnanců, že na její první dopis má být pohlíženo jako na stížnost, přičemž uvedla, že dotčená podpora byla poskytnuta formou daňového zvýhodnění a výhodných ustanovení vložených do koncesní smlouvy.

(3) Dopisem ze dne 23. září 2009 (3) podala mezinárodní rada přístavních dělníků (International Dockworkers Council) stížnost s podrobným popisem opatření, která údajně představují státní podporu.

(4) Komise dopisem ze dne 14. října 2009 požádala Řecko o informace o údajných opatřeních státní podpory. Dopisem ze dne 12. listopadu 2009 požádaly řecké orgány o prodloužení lhůty pro zaslání odpovědi, což Komise schválila dopisem ze dne 18. listopadu 2009. Komise jim v této věci zaslala dne 3. února 2010 upomínku, přičemž dne 23. února 2010 řecké orgány na tuto žádost o informace reagovaly.

(5) Zástupci Komise se dne 5. května 2010 sešli se zástupci řeckých orgánů k dalšímu upřesnění informací.

(6) Dopisem ze dne 27. října 2010 požádala Komise řecké orgány o další informace. Řecké orgány požádaly dopisem ze dne 18. listopadu 2011 o prodloužení lhůty, což Komise dopisem ze dne 2. prosince 2011 schválila. Řecké orgány na žádost o informace reagovaly dne 8. února 2011.

(7) Dopisem ze dne 11. července 2012 (4) Komise Řecko informovala o svém rozhodnutí v tom smyslu, že rozdíly mezi koncesní smlouvou a oznámením o zahájení koncesního řízení ani fiskální opatření týkající se osvobození zboží, práce a služeb poskytovaných podniku PCT vně hranic Řecka od daně z příjmu právnických osob nepředstavují státní podporu. Dále rozhodla, že ve věci všech ostatních opatření, která údajně představují státní podporu, zahájí řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.

(8) Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo dne 5. října 2012 zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (5). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k opatřením předložily své připomínky.

(9) Dne 5. listopadu 2012 Komise obdržela připomínky příjemce údajné podpory (dále jen „příjemce“). Dne 14. ledna 2013 byly tyto připomínky zaslány Řecku, které mělo příležitost se k nim vyjádřit. Řecko své připomínky a další informace předložilo v dopisech ze dne 2. listopadu 2012, 27. března 2013 a 10. července 2013. Dne 13. září 2013 se konalo setkání zástupců Komise a řeckých orgánů, které doprovázeli zástupci příjemce. Dne 23. října 2013 předložily řecké orgány další informace. Dne 17. ledna 2014 jim Komise zaslala upomínku týkající se informací, jež stále chyběly. Řecké orgány odpověděly dne 4. února 2014 a dne 10. února 2014 se uskutečnilo další setkání. V návaznosti na toto setkání poskytly řecké orgány dne 10. března 2014 další informace a dne 12. března 2014 proběhlo další setkání. V návaznosti na toto setkání poskytly řecké orgány dne 31. března 2014, 16. dubna 2014 a 28. dubna 2014 další informace. Další setkání s řeckými orgány a příjemcem se uskutečnila ve dnech 19. května 2014 a 8. prosince 2014.

2. POPIS PŘÍJEMCE A OPATŘENÍ TÉTO ÚDAJNÉ PODPORY

2.1 Přístav Pireus

(10) Přístav Pireus je rozdělen na dvě oblasti: obchodní přístav a osobní přístav. Obchodní přístav disponuje třemi terminály: kontejnerovým terminálem, nákladním terminálem a terminálem pro automobily.

(11) Kontejnerový terminál má dvě přístaviště. Podnik Piraeus Port Authority S.A. se rozhodl rozšířit infrastrukturu kontejnerového terminálu zvětšením přístaviště I, zmodernizováním zařízení přístaviště II a výstavbou přístaviště III.

2.2 Podnik Piraeus Port Authority S.A.

(12) Podnik Piraeus Port Authority S.A. (dále též „řídicí orgán přístavu Pireus“) byl založen zákonem č. 2688/1999, který řídicí orgán přístavu Pireus, který vznikl v roce 1930 a představoval veřejnoprávní subjekt, přeměnil na společnost poskytující veřejné služby.

(13) Dne 13. února 2002 byla mezi Řeckem a podnikem Piraeus Port Authority S.A. podepsána čtyřicetiletá koncesní smlouva. Tato smlouva byla ratifikována zákonem č. 3654/2008. Podnik Piraeus Port Authority S.A má na jejím základě výhradní právo používat a využívat pozemky, budovy a infrastrukturu na území přístavu Pireus (6). Koncesní smlouva opravňuje řídicí orgán přístavu Pireus zejména k tomu, aby provozování části přístavu za poplatek svěřil třetí straně (7).

2.3 Koncesní smlouva mezi řídicím orgánem přístavu Pireus a podnikem PCT a investiční projekt

(14) K udělení koncesí na přístaviště II a přístaviště III uspořádal řídicí orgán přístavu Pireus veřejné evropské koncesní řízení (8) na služby řízení přístavu. V jeho rámci obdržel dvě nabídky: nabídku podniku COSCO a nabídku konsorcia společností sestávajícího ze společnosti Hutchinson Port Holdings L.T.D., společnosti Hutchinson Ports Investments S.A.R.L., společnosti Alapis Joint Stock Company S.A. a společnosti Lyd S.A.

(15) V rámci koncesního řízení existovala možnost podat opravný prostředek. Žádný z účastníků však takto koncesní řízení či jeho konečný výsledek nenapadl. Řízení i návrh smlouvy navíc prověřil a schválil také řecký účetní dvůr.

(16) V listopadu 2008 podepsal řídicí orgán přístavu Pireus s podnikem PCT koncesní smlouvu, na jejímž základě mu udělil koncesi na využívání a výhradní užívání tzv. nového kontejnerového terminálu (NKT), jenž sestával ze stávajícího přístaviště II, jež mělo být zmodernizováno, nového přístaviště III, jež mělo být postaveno, a jeho bezprostředního okolí, jakož i na užívání přilehlého přístavního prostoru v moři za účelem bezpečného manévrování a odbavování lodí.

(17) Podle koncesní smlouvy měl podnik PCT povinnost modernizovat stávající přístaviště II, postavit nové přístaviště III a zajistit v souvislosti s provozem kontejnerového terminálu veškeré přístavní služby. Koncesionář měl navíc veškerá modernizační opatření v přístavišti II i výstavbu a provoz přístaviště III financovat výlučně na vlastní náklady. V koncesním řízení i v koncesní smlouvě tedy bylo stanoveno, že koncesionáři nebudou na jeho investice poskytnuty žádné veřejné prostředky.

(18) Dále bylo stanoveno, že koncesionář v souvislosti s modernizací a výstavbou potřebné infrastruktury přebírá veškerá (obchodní) rizika. Zavázal se také splnit řadu povinností k zajištění garantované kapacity nového kontejnerového terminálu.

(19) Koncesní smlouva mezi řídicím orgánem přístavu Pireus a podnikem PCT byla ratifikována zákonem č. 3755/2009 (dále jen „dotčený zákon“). Ustanovení § 1 tohoto zákona zahrnují koncesní smlouvu ve znění, v němž byla podepsána, § 2 pak podniku PCT přiznává zvláštní daňové výjimky a § 3 umožňuje, aby se na investice podniku PCT v souvislosti s koncesní smlouvou vztahoval zvláštní ochranný režim pro zahraniční investice podle legislativního nařízení č. 2687/1953.

3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ

(20) Podle rozhodnutí Komise ze dne 11. července 2012 (9) nepředstavují rozdíly mezi zněním koncesní smlouvy a obsahem oznámení o zahájení koncesního řízení ani dvě fiskální opatření (10) státní podporu. V témže rozhodnutí vyjádřila Komise pochyby a zahájila formální vyšetřovací řízení, pokud jde o tato další opatření údajné státní podpory: 1) osvobození úroků naběhlých do data zahájení provozu přístaviště III od daně z příjmu (11); 2) právo na vrácení přeplatku DPH bez ohledu na stupeň dokončení předmětu smlouvy; definice pojmu „investiční statek“ pro účely předpisů o DPH; právo na úroky z prodlení od prvního dne následujícího po 60. dni ode dne podání žádosti o vrácení DPH (12); 3) přenos ztrát bez časového omezení (13); 4) výběr ze tří metod odepisování investičních nákladů na rekonstrukci přístaviště II a výstavbu přístaviště III (14); 5) osvobození od kolkovného na úvěrových dohodách a doplňkové dohodě o financování investičního projektu (15); 6) osvobození od daní, kolkovného, příspěvků a jakýchkoliv práv ve prospěch státu nebo třetích stran ze smluv mezi věřiteli úvěrových dohod, podle nichž se převádějí z nich plynoucí závazky a práva (16); 7) osvobození od kolkovného z náhrady, kterou řídicí orgán přístavu Pireus vyplácí podniku PCT a na kterou se nevztahuje zákon o DPH (17); 8) ochrana v rámci zvláštního ochranného režimu pro zahraniční investice (18); 9) osvobození od nuceného vyvlastnění.

(21) Komise se především domnívala, že dotčená opatření poskytují podniku PCT selektivní zvýhodnění, neboť představují odchylku od běžně používaných daňových předpisů, již nelze vysvětlit na základě kritérií hospodářské politiky, jichž se řecké orgány dovolávaly. Komise měla zejména za to, že cíl podpořit investice do významných projektů infrastruktury je kritériem hospodářské politiky, které dotčenému daňovému systému není vlastní, a nelze jím odůvodnit odlišné zacházení, z něhož měl podnik PCT prospěch.

(22) Komise se dále domnívala, že skutečnost, že některé z těchto daňových výjimek či výjimky obdobné byly součástí předchozích veřejných zakázek, v jejichž věci Komise přijala kladná rozhodnutí, není z hlediska prokázání toho, že lze tato opatření odůvodnit logikou řeckého fiskálního systému, relevantní.

(23) Komise dále vyjádřila pochybnosti, zda jsou dotčená opatření, jak tvrdily řecké orgány, slučitelná s čl. 107 odst. 3 písm. a) a c) SFEU. Komise měla zejména pochybnosti ohledně použití čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, neboť podmínky slučitelnosti tohoto článku Komise rozpracovala v pokynech k regionální podpoře na období 2007–2013 a řecké orgány neposkytly žádné relevantní argumenty, pokud jde o slučitelnost těchto opatření s podmínkami uvedených pokynů. Co se týče použití čl. 107 odst. 3 písm. c), vyjádřila Komise pochybnosti ohledně nezbytnosti a proporcionality dotčených opatření.

4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN A ŘECKA

(24) Řecko a příjemce podaly v této věci připomínky společně. Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení Komise žádné další připomínky třetích stran neobdržela.

4.1 K přítomnosti státní podpory

Absence zvýhodnění

(25) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že výjimka z obecně platného daňového předpisu nepředstavuje nutně selektivní zvýhodnění a že Komise nerozlišuje mezi přítomností selektivity a přítomností zvýhodnění. I v případě, že by bylo zjištěno, že opatření je selektivní, tedy nelze říci, že se takovým opatřením automaticky poskytuje zvýhodnění, a naopak. Použití téhož obecného předpisu by mohlo vést k diskriminaci či znevýhodnění určitých osob, na něž se vztahuje. Smyslem výjimky může být zajistit, aby se s objektivně různými situacemi zacházelo různě, a nedocházelo tak ani k diskriminaci ani k neúmyslnému znevýhodnění.

(26) Tvrdí navíc, že obdobně jako podnikům, které byly pověřeny poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu, vzniká i podnikům, jimž byla udělena dlouhodobá koncese na vybudování a provoz veřejné infrastruktury ze soukromých finančních prostředků, smluvní povinnost investovat významné finanční částky do infrastruktury, jež se po vypršení koncese vrátí státu. Dotčená daňová opatření tedy mají vyrovnávat „strukturální znevýhodnění“ těchto podniků. Odvolávají se přitom na rozsudek ve věci Combus (19), v němž Tribunál rozhodl, že odstranění „strukturálního znevýhodnění“ nepředstavuje poskytnutí „zvýhodnění“, na které se vztahuje čl. 107 odst. 1 SFEU.

Absence selektivity a/nebo odůvodnění logikou daňového systému

i) K „referenčnímu systému“ posuzovaných opatření

(27) Podle řeckých orgánů a podniku PCT je příslušným referenčním systémem obecný režim, který se použije pro projekty veřejné infrastruktury v Řecku, a to včetně projektů v rámci partnerství veřejného a soukromého sektoru. Tento režim se použije na všechny společnosti, jež se podílejí na velkých projektech infrastruktury a partnerstvích veřejného a soukromého sektoru, a nečiní mezi nimi rozdíly. Fiskální ustanovení zákona č. 3755/2009 upravují jednotlivá použití tohoto obecného režimu.

(28) Vzhledem k tomu, že se tyto projekty oproti jiným projektům vyznačují zvláštními vlastnostmi (20), jsou podniky odpovědné za projekty veřejné infrastruktury objektivně zcela zjevně v jiné právní a skutkové situaci než ostatní podniky vykonávající jiný druh činnosti. Proto nemohou být za platný „referenční systém“ považovány obecně platné daňové předpisy. Příslušným referenčním systémem je takový systém, který zohledňuje tyto vlastnosti, uznávané i legislativou EU (21), jež vyzývá ke zvláštnímu zacházení (22).

(29) Mechanismus, který Řecko zřídilo s cílem zajistit, aby se v případě zvláštních vlastností projektů veřejné infrastruktury, jimiž se tyto projekty odlišují od jiných činností, zajistilo náležité zacházení, tedy spočívá v zavedení určitých fiskálních ustanovení, jež objasňují předpisy platné v určitých daňových oblastech, jejichž použití i) by jinak mohlo vést k diskriminaci projektů veřejné infrastruktury, ii) provázejí nejasnosti a nedostatek soudržnosti s obecnými principy daňového systému nebo iii) musí ustoupit výše uvedené povinné podmínce, pokud jde o zajištění co nejúčelnějšího využití/rozdělení veřejných prostředků.

(30) Dále řecké orgány a podnik PCT uvádí, že z legislativní techniky použité při zavádění daňového opatření nevyplývá jeho obecná povaha. S odkazem na rozsudek ve věci Gibraltar (23) tvrdí, že pokud nějaký členský stát zavede z obecně platných předpisů výjimku, nepředstavuje to automaticky selektivitu či zvýhodnění. Řídit se v tomto směru toliko přístupem založeným na odchylkách by představovalo formalistickou metodiku, již by bylo možno snadno obejít.

ii) Cíl dotčeného opatření

(31) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že s ohledem na judikát ve věci Adria-Wien je cílem dotčeného opatření, v jehož rámci musí být ustanovení ve prospěch podniku PCT posouzena, podpora úspěšné realizace projektů veřejné infrastruktury. Vyvracejí přitom posouzení z rozhodnutí o zahájení řízení, ve kterém Komise hovořila o „nerelevantnosti“ a „neplatnosti“ cíle tohoto druhu.

(32) Dále rovněž odkazují na cíl sledovaný environmentálními daněmi, přičemž tvrdí, že závěr Komise v rozhodnutí o zahájení řízení vede k tomu, že by jakékoli daňové opatření se zvláštním cílem, jenž by nespočíval v zajištění daňových příjmů jako takovém, nebylo možno odůvodnit povahou obecného daňového systému. V mezích daných nutností dodržet právní předpisy EU mohou členské státy prostřednictvím svých daňových systémů prosazovat politiku, kterou považují za vhodnou.

(33) Dále tvrdí, že závěr Komise, že uvedený cíl daňového systému je „nerelevantní“ (24), je chybný, neboť Soudní dvůr ve věci Azory (25) tento cíl za nevýznamný neprohlásil. V rámci analýzy selektivity není cílem určit, zda „cíl“ zkoumaného opatření „sám o sobě“ je, či není „platný“ či „relevantní“. „Cílem“ tohoto opatření je poskytnout „základ“, na němž lze srovnávat „právní a skutkovou situaci“ společností.

(34) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že Komise nevysvětlila, proč dotčený „cíl“ politiky není pro účely posouzení selektivity „platný“ či „relevantní“. Odkazují v tomto ohledu na rozsudky Adria-Wien (26), Regione Sardegna (27) a British Aggregates (28) s tím, že se Soudní dvůr nevyjádřil proti těmto cílům jako takovým, ale pouze posoudil, zda jsou dotčená opatření selektivní.

iii) Právní a skutková situace podniku PCT vzhledem k cíli dotčeného opatření

(35) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že vzhledem k cíli, tedy úspěšné realizaci projektů veřejné infrastruktury, se podnik PCT a další podniky, které realizují významné projekty infrastruktury, nachází v porovnání s jinými podniky v jiné právní a skutkové situaci. V této souvislosti uvádí, že Komise v rozhodnutí o zahájení řízení přehlédla okolnosti/zvláštní vlastnosti těchto projektů. Daňovým zacházením, jež bylo podniku PCT a dalším podnikům ve srovnatelné situaci přiznáno, nelze těmto podnikům poskytnout konkurenční výhodu nad jinými podniky, jimž se takovéhoto zacházení nedostalo, neboť tyto dva druhy podniků spolu v realizaci dotčených projektů veřejné infrastruktury nesoutěží.

(36) Tento režim platí pro všechny společnosti, které takové projekty realizují, stejně a žádný z nich z něj nesmí být vyloučen, přičemž neexistují žádná omezení co do regionu či odvětví, kde jej lze použít, ani rozpočtu či lhůt. Selektivita tedy de facto přítomna není.

(37) Řeckým orgánům navíc z hlediska pravomocí nezůstal žádný prostor pro uvážení, pokud jde o způsob použití těchto fiskálních ustanovení, jež se u všech projektů veřejné infrastruktury systematicky zavádějí již několik let.

iv) Logika daňového systému

(38) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že dotčená fiskální opatření a systém, jehož jsou součástí, jsou v souladu se základními či řídicími principy příslušných daňových předpisů v Řecku, a to vzhledem k tomu, že a) se jimi má prosazovat cíl veřejné politiky, jenž je v souladu se základními principy obecného daňového systému, zejména jeho zásadou proporcionality, hospodárnosti a cílem vytvářet daňové příjmy, jakož i s klíčovými politikami Řecka v oblasti budování veřejné infrastruktury; b) jejich cílem je zajistit, aby se objektivně odlišné situace řešily odlišným způsobem, tedy aby se používala zásada rovnosti a proporcionality a aby se zabezpečilo, že nedojde k narušení zamýšlených výsledků daňového systému; c) se používají na základě objektivních kritérií; d) jsou koncipovány zvláště jako legislativní mechanismus k řešení klíčových finančních problémů, jež při realizaci projektů veřejné infrastruktury vznikají a mohou ohrozit účast soukromého sektoru (29).

(39) Tím, že tato ustanovení poskytují právní jistotu, čímž se zajišťuje schopnost plátce daně odvádět daně, se navíc podporují investice soukromého sektoru do veřejné infrastruktury, a tedy i rozšíření daňové základny a zvýšení daňových příjmů. Příslušná opatření jsou tedy logikou tohoto systému odůvodněna.

Absence posouzení podmínek relevantních z hlediska narušení hospodářské soutěže a vlivu na obchod

(40) Podle řeckých orgánů a podniku PCT neurčila Komise služby a zeměpisné trhy, které je třeba při posouzení vlivu na hospodářskou soutěž vzít v potaz, neprovedla analýzu podmínek hospodářské soutěže na relevantních trzích a nezjistila, zda jsou konkurenční přístavy EU uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení z hlediska přístavu Pireus a podniku PCT soutěžiteli skutečnými či možnými.

(41) Z jejich pohledu se nadto Komise nezabývala relevantním trhem, na němž kontejnerový terminál podniku PCT působí, ani podmínkami hospodářské soutěže na něm. Při takovémto šetření by se ukázalo, že dotčená fiskální ustanovení nemají na hospodářskou soutěž a na obchod v EU negativní vliv.

(42) Pokud jde o podmínky hospodářské soutěže na trhu, tvrdí řecké orgány a podnik PCT, že z rozsudku ve věci WAM (30) vyplývá, že pouhá skutečnost, že se mezi členskými státy EU obchoduje se zbožím přepravovaným v kontejnerech a různé přístavy spolu soutěží v poskytování přístavních služeb týkajících se kontejnerů, automaticky neznamená, že případná podpora nějakému provozovateli přístavu splňuje kritérium vlivu na obchod a/nebo narušení hospodářské soutěže dané čl. 107 odst. 1 SFEU. Mají tedy za to, že Komise neprovedla analýzu vlivu fiskálních ustanovení na hospodářskou soutěž a obchod na relevantních trzích.

(43) K výše uvedeným argumentům poskytl podnik PCT podrobnější připomínky.

Definice relevantního trhu

(44) Pokud jde o definici relevantního trhu, odkazuje podnik PCT na rozhodnutí Komise týkající se spojování podniků (31), a tvrdí, že pro přístavní služby kontejnerových terminálů existují dva oddělené trhy: vnitrozemská a překládková přeprava.

(45) Dále tvrdí, že v případě vnitrozemské přepravy má Komise v rozhodnutí o zahájení řízení podle všeho za to, že zeměpisný rozsah trhu zahrnuje „Řecko a východní Středomoří“, aniž by vysvětlila, proč jej vymezuje jinak než řecká komise pro hospodářskou soutěž, která stanovila, že zeměpisný rozsah trhu služeb přístavních terminálů v případě vnitrozemské přepravy tvoří pouze střední a jižní Řecko (32).

(46) Podnik PCT dále tvrdí, že na straně nabídky i poptávky tvoří střední a jižní Řecko, pokud jde o severní části Řecka, odlišný zeměpisný trh, a to vzhledem k tomu, že: a) kontejnerový terminál podniku PCT zvládá odbavit mnohem vyšší objem přepravy než přístav Soluň či jakýkoli jiný řecký přístav, a díky větší technické kapacitě může navíc nabídnout mnohem konkurenceschopnější podmínky; b) jsou průmysl, obchod a obyvatelstvo soustředěny především v oblasti širších Atén a ve střední/jižní části Řecka obecně; c) roli hraje i topografie Řecka, od níž se odvíjejí dodatečné náklady při přepravě kontejnerů mezi přístavem Soluň na severu Řecka a středních a jižních částí země a naopak.

(47) Co se týče služeb týkajících se překládky kontejnerů, odvolává se podnik PCT na rozhodnutí Komise ve věci Maersk/ECT a její rozhodnutí ve věci Hutchinson/Evergreen, v nichž Komise jako relevantní zeměpisný trh v případě služeb překládky kontejnerů určila východní Středomoří a oblast Černého moře. Podnik PCT se dále domnívá, že Komise má v rozhodnutí o zahájení řízení za to, že zeměpisný rozsah trhu zahrnuje „Řecko a východní Středomoří“.

Konkurenční podmínky na příslušných trzích

(48) Pokud jde o překládkovou přepravu, tvrdí podnik PCT, že kontejnerový terminál s přístavy EU v poskytování služeb přístavního terminálu pro překládkovou námořní přepravu kontejnerů ve východním Středomoří nesoutěží, a to s výjimkou kontejnerového terminálu v přístavišti I řídicího orgánu přístavu Pireus. Dále tvrdí, že Komise nevysvětlila, proč se domnívá, že na tomto trhu s kontejnerovým terminálem podniku PCT soutěží řada přístavů členských států EU (33). Podle podniku PCT je tvrzení Komise, že „[…] přístav Soluň, přístav Konstanca v Rumunsku, přístav Koper ve Slovinsku a řada přístavů v Itálii mohou být považovány za přímé soutěžitele“ v rozporu se zjištěními Komise ve věci C 21/2009 (34). Přístavy v Itálii a přístav Koper ve Slovinsku se podle podniku PCT nenachází v segmentu trhu v oblasti východního Středomoří, který Komise určila, ale v segmentu v oblasti centrálního Středomoří. Do oblasti vnitrozemí, kam přeprava směřuje přes tyto přístavy (dále jen „spádová oblast“), není navíc překládková přeprava zajišťována přes přístav Pireus (35).

(49) Pokud jde o stranu nabídky, tvrdí podnik PCT, že lze do určité míry mít za to, že tyto přístavy by kontejnerový terminál podniku PCT mohly nahradit, neboť by mohly odbavovat některé druhy kontejnerových lodí, jež může odbavovat kontejnerový přístav podniku PCT; tyto přístavy by však nemohly odbavovat všechny takovéto lodě, a to z toho důvodu, že hloubka moře a kapacita jeřábů v nich je menší (36). Pokud jde o stranu poptávky, nelze mít za to, že by tyto přístavy mohly přístav Pireus nahradit, a to z těchto důvodů: a) Pireus nabízí nejkratší a nejlevnější (37) odbočku z osy Suez/Gibraltar, jež představuje nejvýznamnější námořní trasu pro přepravu kontejnerů ve Středozemním moři (38); b) Pireus nabízí celosvětově nejnižší ceny ropného paliva, c) přístav Konstanca by musel vynaložit další náklady na služby lodivodů v průlivech Dardanely a Bospor.

(50) Vzhledem k výše uvedenému podnik PCT tvrdí, že nelze mít za to, že by přístavy uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení mohly kontejnerový přístav podniku PCT v poskytování služeb přístavních terminálů pro překládkovou dopravu ve východním Středomoří skutečně či potenciálně nahradit.

(51) Podnik PCT dále odkazuje na rozhodnutí Komise týkající se investic v přístavu Pireus, v němž Komise hospodářskou soutěž mezi určitými přístavy a přístavem Pireus považovala za nevýznamnou (39). Tvrdí navíc, že se Komisi nepodařilo zanalyzovat, jaký vliv mají fiskální opatření na hospodářskou soutěž a obchod na relevantních trzích. K posouzení tohoto vlivu by nadto bylo zapotřebí prozkoumat obdobné daňové systémy, jež na relevantních trzích platí, neboť i jiné přístavy mohou mít prospěch z obdobných či rovnocenných fiskálních ustanovení.

(52) Dále podnik PCT tvrdí, že hospodářské soutěži na relevantních trzích čelí pouze ze strany řídicího orgánu přístavu Pireus, který v přístavu Pireus provozuje kontejnerový terminál v přístavišti I. Komise však, pokud jde o řídicí orgán přístavu Pireus, uznala, že se udělením koncese podniku PCT hospodářská soutěž v oblasti terminálových služeb v oblasti kontejnerové přepravy v přístavu Pireus zvýší (40).

(53) Co se týče možných soutěžitelů, jež se mohou v důsledku privatizace řídicího orgánu přístavu Pireus a dalších řeckých přístavů objevit, uvádí podnik PCT, že provozovatelé řeckých přístavů, jimž nebyla udělena podobná koncese, nejsou v téže situaci, a z dotčeného fiskálního ustanovení tak nevyplývá žádná konkurenční výhoda či narušení hospodářské soutěže.

(54) Dále tento podnik uvádí, že Komise neodkazuje na žádný důkaz, že by jiní provozovatelé přístavů měli zájem významně investovat a zřídit v Řecku velký přístavní kontejnerový terminál. Podle podniku PCT je vysoce nepravděpodobné, že by takováto hospodářská soutěž mohla nastat, jelikož žádný existující přístav v Řecku by neměl všechny vlastnosti přístavu Pireus (41).

(55) Co se týče hospodářské soutěže ze strany řídicího orgánu přístavu Pireus, tvrdí podnik PCT, že názor Komise není přesný, neboť podnik PCT již hospodářské soutěži ze strany kontejnerového terminálu v přístavišti I řídicího orgánu přístavu Pireus čelí, přičemž v důsledku koncese dochází k otevírání trhu hospodářské soutěži, a nikoliv k jejímu narušení. V tomto ohledu také tvrdí, že řídicí orgán přístavu Pireus má prospěch z určitých legislativních ustanovení fiskální povahy a že vzhledem k nim se přijetí některých z dotčených fiskálních ustanovení považovalo za nezbytný mechanismus, jenž zajistí, aby se podnik PCT neocitl v konkurenční nevýhodě.

4.2 Ke srovnání údajných opatření státní podpory s podobnými ustanoveními v jiných smlouvách u velkých projektů infrastruktury (42)

(56) Řecké orgány a podnik PCT uvádí, že ustanovení podobná těm v § 2 a § 3 dotčeného zákona byla zařazena i do řeckých zákonů, jež ratifikovaly několik projektů veřejné infrastruktury, jakož i do zákona č. 3389/2005 o partnerství veřejného a soukromého sektoru. Vzhledem k tomu, že Komise tyto zákony prozkoumala s ohledem na čl. 107 odst. 1 SFEU a rozhodla, že nepředstavují státní podporu, ohrozil by závěr, že fiskální ustanovení ve prospěch podniku PCT představují selektivní opatření a poskytují neoprávněnou výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, právní jistotu a byl by v rozporu s praxí Komise a jejími předchozími vyjádřeními k použití těchto ustanovení na projekty veřejné infrastruktury v Řecku.

(57) Pokud jde o věc týkající se mezinárodního letiště v Aténách (43), v níž měla Komise za to, že použitá fiskální ustanovení se týkala letištních služeb, které v té době nebyly liberalizovány, lze z pohledu řeckých orgánů a podniku PCT ve věci posuzované v tomto rozhodnutí dojít k témuž závěru v případě služeb přístavní infrastruktury. Řecké orgány navíc trvají na své argumentaci, že Komise v dané věci uvedená ustanovení prozkoumala.

(58) Pokud jde o věci, jež se týkají aténského okruhu (44) a dálničního mostu Rio-Antirio, prozkoumala Komise podle jejich názoru pečlivě finanční příspěvek veřejného a soukromého sektoru na náklady projektu i příslušná fiskální ustanovení. Komise následně došla k závěru, že výše veřejného příspěvku (ve formě grantů a státních záruk) byla prostřednictvím otevřeného a nediskriminujícího koncesního řízení v souladu se zásadami hospodářské soutěže stanovena jako „tržní cena“ (tj. byla stanovena nejnižší částka potřebného veřejného příspěvku). V rozhodnutí ve věci aténského okruhu došla Komise k závěru, že fiskální ustanovení vysvětlují platný daňový systém a že bez nich by mohl být úspěch projektu ohrožen, a nepovažovala je za součást odměny pro koncesionáře. Případný finanční prospěch, který by bylo možné s použitím fiskálních ustanovení, jež byla přijata, spojit, nebylo možné považovat za součást veřejného příspěvku, neboť jeho výši bylo možné přesně určit až po vypršení koncese. Tato ustanovení představovala pouze nezbytné vysvětlení sloužící k tomu, aby nebyli soukromí investoři odrazeni, zejména v případě tohoto typu vysoce rizikových a neživotaschopných stavebních projektů. Podnik PCT tedy nelze odlišit od koncesionářů v těchto věcech, neboť tato ustanovení představovala ve všech případech „vysvětlení“, a nikoliv, jak Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, „odměnu“.

(59) Judikaturu (45), na kterou Komise v rozhodnutí o zahájení řízení odkazuje v souvislosti se skutečností, že mlčení Komise v případě určitých opatření neznamená, že jsou tato opatření schválena (46), nelze použít v oznámených věcech, jako jsou ty, na které se řecké orgány a podnik PCT odvolávají.

(60) Co se týče následných rozhodnutí o státní podpoře na zbývající projekty infrastruktury, nemusela se Komise dotčenými fiskálními ustanovení podrobně zabývat, neboť se jimi nezměnil její postoj vyjádřený ve věcech týkajících se dálničního mostu Rio-Antirrio a aténského okruhu (47).

(61) Z pohledu řeckých orgánů a podniku PCT přitom vzniká otázka, zda lze mít vzhledem ke schválení Komise ve výše uvedených předchozích rozhodnutích za to, že dotčená fiskální ustanovení jsou v souladu s pravidly o státní podpoře, a nikoliv zda se těchto ustanovení týká předchozí posouzení Komise, jak je uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení. Pokud by navíc tato ustanovení byla součástí zadávací dokumentace na tuto koncesi, dospěla by Komise k témuž závěru jako ve svých předchozích rozhodnutích.

(62) Rozdíl, jenž Komise učinila v rozhodnutí o zahájení řízení mezi věcí posuzovanou v tomto rozhodnutí a předchozími věcmi, podle nich navíc vychází z technického detailu, tj. přijetí fiskálních ustanovení zákonem č. 3755/2009 namísto jejich začlenění do koncesní smlouvy. Naznačuje to navíc, že: i) účastníci koncesního řízení věděli, že tato fiskální ustanovení Řecko používá jako standardní rámec pro projekty veřejné infrastruktury a v souvislosti s partnerstvím veřejného a soukromého sektoru v této zemi; ii) kontakty podniku PCT týkající se koncesí na kontejnerové přístavy Pireus a Soluň byly navázány na úrovni řeckého premiéra a ministra námořní dopravy, kteří tyto projekty propagovali mezi investory na mezinárodní úrovni a nabízeli plnohodnotný balíček opatření, jež v Řecku pro projekty veřejné infrastruktury financované ze soukromých zdrojů platí; iii) podnik PCT si byl vědom toho, že Komise prozkoumala všechny předchozí projekty tohoto rázu a neměla k nim žádné připomínky; iv) podnik PCT během koncesního řízení řeckou vládu a řídicí orgán přístavu Pireus požádal, aby tato ustanovení začlenila do koncesní smlouvy; v) podnik PCT tuto záležitost znovu řešil s řeckým premiérem a ministrem námořní dopravy a znovu byl ujištěn o tom, že takovýto předpis bude zaveden; vi) s ohledem na tato ujištění a během koncesního řízení a přípravy nabídky tedy podnik PCT počítal s tím, že koncesní smlouva bude fungovat na témže základě jako všechny ostatní koncese na veřejnou infrastrukturu a že osobám, které poskytují úvěry, tedy budou podmínky dotčené koncese známy.

(63) Koncesní řízení, v jehož rámci byla koncesní smlouva udělena podniku PCT tedy nelze odlišit od předchozích případů, a to vzhledem k tomu, že všem uchazečům byl znám standardní fiskální rámec velkých projektů infrastruktury. Řecké orgány a podnik PCT dále uvádí, že k uchovávání záznamů o těchto rozpravách o koncesním řízení nebyl zvláštní důvod, neboť řídicí orgán přístavu Pireus nemá pravomoc takováto ustanovení přijmout a jejich použití bylo v Řecku v souladu s precedentem daným Komisí stejně zavedenou praxí.

(64) Pokud by tedy jediným důvodem, proč Komise činí rozdíl mezi podnikem PCT a ostatními podniky, jež v Řecku realizují projekty veřejné infrastruktury, byl technický detail, odporovala by tato formalita zásadě právní jistoty a legitimních očekávání.

(65) Pokud jde o prohlášení Komise, že „důkaz, který poskytly řecké orgány, podporuje zjištění, že uchazeči nevzali příslušné výhody v potaz[…]“ (48), tvrdí podnik PCT, že o uvedeném důkazu neví a že přijetí těchto ustanovení prostřednictvím zákona, který ratifikoval koncesní smlouvu, žádný důkaz nepředstavuje.

4.3 O souladu s údajnými opatřeními státní podpory

(66) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že pokud by Komise učinila závěr, že dotčená fiskální opatření představují státní podporu, měla by se tato podpora považovat za slučitelnou s vnitřním trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. a) a c), a to vzhledem k významu dotčených investic, infrastruktury a služeb pro hospodářský rozvoj Řecka, a zejména pro rozvoj a modernizaci odvětví námořní kontejnerové dopravy.

(67) Cílem dotčeného investičního projektu je rozvoj přístavu Pireus jakožto moderního námořního kontejnerového terminálu ve Středozemním moři s větší kapacitou a skladovacími prostory, čímž se zvýší jeho efektivita při odbavování námořní kontejnerové dopravy. Údaje o výsledcích týkající se provozu přístaviště II (49) již dokazují, že je tento cíl naplňován. Projekt je navíc zaměřen na cíl společného zájmu Komise v oblasti dopravní politiky EU ve smyslu, v němž byl tento cíl analyzován v různých předpisech a sděleních EU.

(68) Pořízení vybavení a výstavba přístaviště III se podle příslušných pravidel EU k regionální podpoře upravujících použití čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU považují za počáteční investici. Její hodnota dosahuje […] (50) milionů EUR a v jejím důsledku došlo k vytvoření 900 přímých a nepřímých pracovních míst na plný úvazek, a to na 35 let doby trvání koncese. Vzhledem k vysoké hodnotě investice by případná podpora v jakékoli výši byla výrazně pod úrovní 30 %, což je strop, který pro region Attiki platil do konce roku 2010, či maximálními částkami podpory, které Komise schválila v rozhodnutích týkajících se přístavní infrastruktury (51). Opatření podpory tedy představují minimální nezbytná vhodná opatření na podporu takto velkého projektu infrastruktury. Vlastní příspěvek podniku PCT k projektu ani zdaleka nepřekračuje prahové hodnoty stanovené pravidly regionální podpory. Případná podpora by navíc byla slučitelná se společným trhem na základě čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, a to ze stejného důvodu jako podpora poskytnutá řídicímu orgánu přístavu Pireus, kterou Komise schválila ve věci C 21/2009 (52).

(69) podporu lze považovat za nezbytnou zejména vzhledem k tomu, že pro rozvoj přístavní infrastruktury jsou během finanční krize zapotřebí veřejné prostředky, a to v souladu s politikou EU v tomto ohledu (53), jakož i k zajištění jednoznačnosti, flexibility a předvídatelnosti daňových systémů platných pro koncese, jako je tato. Co se týče nezbytnosti opatření podpory, tvrdí Řecké orgány a podnik PCT, že fiskální ustanovení zajistila soulad s podmínkami financování projektu ze strany soukromého sektoru a prevenci selhání společnosti, pokud jde o splácení jejích úvěrů a případných závazků. Bez těchto fiskálních ustanovení by podmínky financování projektu, jichž podnik PCT mohl dosáhnout, byly významně náročnější, což mohlo ohrozit nabídku podniku PCT či provádění koncesní smlouvy (bylo tedy dáno selhání trhu). Fiskální ustanovení byla v praxi zapotřebí k tomu, aby měl koncesionář přístup k potřebným finančním prostředkům subjektů ze soukromého sektoru (54). V neposlední řadě by poskytnutí hotovosti namísto těchto opatření představovalo nevhodnou a zbytečnou pobídku vzhledem k tomu, že je obtížné dopředu přesně spočítat potřebnou výši prostředků, které je v důsledku selhání trhu zapotřebí.

(70) Řecké orgány a podnik PCT navíc uvádí, že tato opatření mají jasný motivační účinek, a to vzhledem k tomu, že k zahájení a plnění koncesní smlouvy, jakož i k veškerým investičním pracím došlo až po přijetí dotčených fiskálních ustanovení. Vzhledem k tomu, že v letech 2008–2009 se Řecko i celý svět potýkaly s hospodářskou krizí a nedostatkem úvěrů, měl podnik PCT ekonomický důvod, aby k plnění koncesní smlouvy přikročil až po přijetí dotčeného zákona. V opačném případě mohl od koncese ustoupit, přičemž by přišel pouze o bankovní záruku ve výši 5 milionů EUR. Motivační účinek podle nich prokazuje i to, že podnik PCT na sebe vzal riziko financování celého projektu.

(71) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že odhady (55), jež předložily, ukazují, že fiskálními ustanoveními je zajištěna částka v rozmezí […] milionů EUR a […] milionů EUR (56) na celou dobu trvání koncese, což odpovídá […] % až […] % celkových investičních nákladů ve výši […] milionů EUR, což je mnohem méně než částky podpory, které Komise ve věcech týkajících se investic do přístavů schválila.

(72) Dále tvrdí, že vyčíslení konkrétních výhod ex ante nebylo k jejich schválení či k realizaci investice nutné. Z jejich pohledu je podle ustálené judikatury takovýto přístup ex ante vhodný pro účely posouzení údajných výhod, u kterých by bylo možno mít za to, že jsou důsledkem fiskálních usnesení, na základě článku 107 SFEU (57).

(73) Dále odkazují na některá rozhodnutí Komise (58), v nichž Komise neoznámenou státní podporu schválila na základě motivačního účinku a nezbytnosti a proporcionality dotčené podpory, i v případech, kdy nebyla vyčíslena ex ante a/nebo ji v době, kdy Komise přijala konečné rozhodnutí, možné vyčíslit nebylo. Výpočet (59) finančního prospěchu tedy podle nich není ke konstatování přítomnosti motivačního účinku a proporcionality nutný.

(74) A konečně Řecké orgány a podnik PCT udávají, že žádné z posuzovaných opatření nebylo v praxi použito.

5. POSOUZENÍ TOHO, ZDA MAJÍ OPATŘENÍ POVAHU STÁTNÍ PODPORY

(75) Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU definuje státní podpory jako podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, a které ovlivňují obchod mezi členskými státy. Aby bylo možné dojít k závěru, že dotčená opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být splněny všechny tyto podmínky. Opatření tak musí a) být poskytnuto ze státních prostředků, b) podnik hospodářsky zvýhodňovat, c) být selektivní, d) narušovat hospodářskou soutěž či s sebou nést možnost jejího narušení a ovlivňovat obchod mezi členskými státy.

5.1 Pojem podniku

(76) Podle čl. 107 odst. SFEU se pravidla státní podpory použijí pouze v případě, že příjemcem podpory je „podnik“. Podle ustálené judikatury je podnikem subjekt vykonávající hospodářskou činnost bez ohledu na jeho právní postavení a způsob, jakým je financován (60). Hospodářskou činností se navíc rozumí jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží a/nebo služeb na daném trhu (61).

(77) Komise již v minulosti dospěla k závěru, že výstavbu a provoz některých typů infrastruktury lze považovat za hospodářskou činnost (62). Podle ustálené judikatury (63) navíc zpoplatněné poskytování zařízení infrastruktury třetím stranám hospodářskou činnost představuje.

(78) Vzhledem k tomu, že podnik PCT provedl rekonstrukci stávajícího přístaviště II, vybudoval nové přístaviště III a poskytuje v souvislosti s provozem kontejnerového terminálu úplné spektrum přístavních služeb, lze jej pro účely pravidel státní podpory považovat za podnik. Na podnik PCT se tedy vztahují pravidla státní podpory.

5.2 Státní prostředky

(79) Podle ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU by mělo být opatření, které má představovat státní podporu, poskytnuto členským státem nebo ze státních prostředků. O tomto opatření rozhoduje stát a je státu přičitatelné. Řecký stát se tím, že podniku PCT umožnil využívat zvláštní daňové zacházení, vzdává státních prostředků, které by získal, pokud by příslušná fiskální ustanovení, jež údajně představují zvýhodnění, neschválil. Dotčenými opatřeními tedy stát přichází o prostředky, a lze tak mít za to, že byly poskytnuty ze státních prostředků.

5.3 Existence selektivní výhody

(80) Podle ustálené judikatury je ke stanovení toho, zda státní opatření představuje státní podporu, nezbytné zjistit, zda podnik, jenž je jeho příjemcem, získává hospodářskou výhodu, již by za obvyklých tržních podmínek, tj. bez zásahu státu, nezískal (64).

(81) Relevantní je přitom pouze vliv dotčeného opatření na podnik, nikoliv příčina ani cíl zásahu státu (65). K jeho posouzení je třeba porovnat finanční situaci podniku po přijetí opatření s jeho finanční situací v případě, že by toto opatření nebylo zavedeno. Pojem podpory zahrnuje nejen pozitivní výhody, nýbrž rovněž opatření, která různým způsobem snižují výdaje, jež jsou běžnou součástí rozpočtu podniku a které sice přísně vzato nepředstavují subvence, ale mají tutéž povahu a týž účinek (66). Co se týče daní, prohlásil Soudní dvůr jasně, že opatření, kterým orgány veřejné moci poskytují určitým podnikům osvobození od daně, díky němuž je finanční situace osvobozeného podniku oproti ostatním plátcům daně příznivější, představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Obdobně je státní podporou jakékoli opatření, jež určitým podnikům přiznává úlevy na dani, kterou by za obvyklých okolností musely uhradit, nebo možnost její odložené platby (67).

(82) Posuzovaná opatření spočívají v osvobození od platby obvyklých daní či poplatků nebo jejím odložení, přičemž tyto obvyklé daně či poplatky by podnik PCT při absenci dotčených ustanovení musel uhradit, či v odlišném zacházení, které podniku PCT zajišťuje v průběhu prvních let fáze výstavby lepší peněžní tok (viz popis obvyklého daňového systému či referenčních systémů níže). Díky těmto opatřením je tedy finanční situace podniku PCT oproti jeho situaci při absenci těchto opatření lepší. Opatření tudíž podnik PCT zvýhodňují.

(83) Existenci zvýhodnění lze vyloučit, pokud dotčený podnik poskytuje služby obecného hospodářského zájmu v souladu s kritérii zavedenými v judikátu ve věci Altmark (68) či pokud k zásahu státu došlo v souladu s obvyklými tržními podmínkami (69). Uvedené dva scénáře však ve věci, jež je předmětem tohoto rozhodnutí, nelze použít.

(84) Co se týče „strukturálního znevýhodnění“, na které se příjemce a řecké orgány odvolává, poznamenává Komise nejprve, že v souladu s judikaturou Soudního dvora není přítomnost strukturálního znevýhodnění z hlediska vyloučení přítomnosti zvýhodnění, a tedy i státní podpory, relevantní (70). Věc Combus nelze v posuzované věci v žádném případě uplatnit. V uvedené věci byla společnost Combus skutečně oproti soutěžitelům ze soukromého sektoru strukturálně znevýhodněna a dotčené opatření tehdy skutečně vyloučilo přítomnost výhody. Bylo to kvůli tomu, že většina řidičů společnosti Combus byla v postavení úředníků, což znamenalo vyšší personální náklady, než kdyby společnost řidiče zaměstnávala na pracovní smlouvu jako ostatní provozovatelé autobusové dopravy. Podnik PCT však vůči ostatním soutěžitelům strukturálně znevýhodněn není: skutečnost, že investoval do významného projektu infrastruktury, totiž sama o sobě nepřestavuje strukturální znevýhodnění, ale rozhodnutí soukromého investora, které učinila mateřská společnost Cosco v rámci své běžné hospodářské činnosti. Zjištěné skutečnosti v judikátu Combus tedy nelze v tomto případě použít.

(85) Pokud jde konkrétně o opatření týkající se osvobození od daní, poplatků a jakýchkoliv práv ve prospěch státu nebo třetích stran ze smluv mezi věřiteli (zejména mateřskou společnostní Cosco) úvěrových dohod, podle nichž se převádějí z nich plynoucí závazky a práva (71), domnívá se Komise, že je toto ustanovení obdobné pojistné smlouvě, kterou by stát věřitelům podniku PCT poskytl zdarma. Věřitelé podniku PCT, a zejména podnik Cosco, jsou tím v zásadě osvobozeni od placení daní, poplatků a od jakýchkoliv práv ve prospěch státu nebo třetích stran, které se řecký stát může v budoucnu rozhodnout stanovit, aniž by za takové osvobození museli státu zaplatit jakoukoliv náhradu. Vzhledem k takovému opatření je tedy podnik Cosco ve výhodnějším postavení než věřitelé jiných investorů, neboť nemusí státu za toto osvobození platit žádné pojistné.

(86) Vzhledem k povaze tohoto opatření, jež se má uplatnit v případě, že stát přijme obecně platné předpisy, které z tohoto typu transakcí stanoví nepřímou daň, se v podstatě jedná – v porovnání se společnostmi, jež se jakožto věřitelé společností uskutečňujících investice nacházejí v totožné právní a skutkové situaci – o osvobození věřitelů podniku PCT, zejména podniku Cosco, od daní. Pokud stát přijme obecně platné předpisy, které ukládají nepřímé daně z převodu úvěrových závazků uskutečněného společnostmi, budou muset tyto nepřímé daně v případě převodu těchto úvěrových závazků zaplatit věřitelé všech ostatních investorů. Naopak v případě podniku PCT nebude převod žádného práva odvozeného z jakéhokoliv úvěru, kterým financuje své investice, mezi jeho věřiteli, zejména pokud půjde o podnik Cosco, žádné takové dani podléhat a stát nezíská za poskytnutí tohoto osvobození žádnou náhradu. Dotyčné zvýhodnění je tedy selektivní, jelikož se týká pouze věřitelů podniku PCT, zejména podniku Cosco, kteří převedou práva a/nebo závazky odvozené z úvěrů, jež souvisejí s financováním koncesní smlouvy a podniku PCT.

(87) Má-li státní opatření spadat do působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, musí zvýhodňovat „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ vůči ostatním, jež se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné skutkové a právní situaci (72). U fiskálních opatření tedy Komise v zásadě musí posoudit věcnou selektivitu opatření třístupňovou analýzou.

(88) Zaprvé je na základě použitelného daňového systému nezbytné určit běžný nebo „obvyklý“ režim (referenční systém). Zadruhé se musí posoudit, zda se opatření od uvedeného referenčního systému odchyluje tím, že mezi hospodářskými subjekty, které se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné skutkové a právní situaci, činí rozdíl (73).

(89) Při zjištění této odchylky, tedy je-li dotyčné opatření prima facie selektivní, se musí v třetí fázi posoudit, zda odchylné opatření vyplývá z povahy a obecné systematiky daňového systému, jehož je součástí, a lze je tudíž odůvodnit. V této souvislosti musí členský stát podle judikatury Soudního dvora prokázat, zda rozlišování přímo vyplývá ze základních nebo řídicích principů uvedeného systému (74).

(90) Řecké orgány a podnik PCT předložily rozsáhlou argumentaci, podle které je referenčním systémem příslušným pro všechna dotčená fiskální opatření obecný režim uplatňovaný u velkých projektů veřejné infrastruktury v Řecku, jehož cílem je usnadnit těmto projektům vzhledem k vysokým rizikům s nimi spojených přístup k financím, a podle které z rozsudku ve věci Gibraltar (75) vyplývá, že zavedení výjimky z obecně platných předpisů členským státem automaticky neznamená selektivitu a zvýhodnění.

(91) Komise nejdříve rozebere, zda lze s touto argumentací souhlasit ve všech bodech analýzy selektivity, tj. pokud jde o referenční systém, cíl systému, srovnání srovnatelné právní a skutkové situace s ohledem na tento cíl a opodstatnění na základě tohoto cíle. Pak přistoupí k analýze selektivity jednotlivých opatření, přičemž se každým z nich bude zabývat zvlášť.

i) K „referenčnímu systému“ a jeho cíli

(92) Referenční systém představuje rámec, na jehož základě se posuzuje selektivita opatření. Vymezuje hranice při posuzování toho, zda určité podniky mají prospěch z odchylky od běžných předpisů, které společně tvoří referenční systém, a dostává se jim tedy ve srovnání s ostatními podniky, jež podléhají obecným předpisům systému, zvýhodněného zacházení.

(93) Při stanovování tohoto referenčního daňového rámce se musí jeho rozsah určit konzistentně, aby jako východisko pro jeho vymezení nesloužily cíle, které systému nejsou vlastní. Kdyby se definice referenčního systému stanovila s ohledem na politický cíl, který členské státy v každém případě sledují a který daňovému systému není vlastní, pak by se všechna fiskální opatření zavedená členskými státy na podporu určitých odvětví, činností nebo typů podniků uplatnění čl. 107 odst. 1 SFEU v praxi vyhnula (76).

(94) Ve věci, jež je předmětem tohoto rozhodnutí, je cíl usnadnit činnost společnostem, které se podílejí na velkých projektech infrastruktury, poskytnutím právní jistoty a dodatečného peněžního toku ve fázi výstavby, na nějž se řecké orgány a podnik PCT odvolávají, cíl politický, který daňovým kritériím není vlastní a nelze jej pro účely analýzy selektivity použít. Vlastnosti velkých projektů veřejné infrastruktury nejsou daňovému systému vlastní, a nemohou sloužit jako východisko k určení použitelného referenčního systému. V každém případě nelze skutečnost, že řecký stát přijme zvláštní zákon pokaždé, když chce povolit zvláštní fiskální zacházení s konkrétní společností, považovat za obecný rámec, který státní správa používá bez možnosti volného uvážení.

ii) Právní a skutková situace podniku PCT s ohledem na cíl dotčeného opatření

(95) Jakmile se stanoví referenční systém, spočívá další krok analýzy v posouzení toho, zda dané opatření činí mezi podniky rozdíl odchylně od uvedeného systému. K tomu je zapotřebí určit, zda opatření může zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby vůči ostatním podnikům, které se nacházejí s ohledem na cíl vlastní referenčnímu systému ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Za tímto účelem se však při analýze rozdílného zacházení s podniky v rámci určitého daňového režimu nelze opírat o politické cíle, jež mu nejsou vlastní.

(96) Pokud jde o „horizontální“ povahu posuzovaného režimu, jenž je použitelný pro všechny podniky, jež provádějí velké projekty infrastruktury, vyplývá z ustálené judikatury (77), že okolnost, že počet podniků, které se mohou domáhat, že se na ně vztahuje dotčené opatření, je velmi vysoký, nebo okolnost, že tyto podniky náleží do různých odvětví, nemůže dostatečně zpochybnit selektivní povahu tohoto opatření, a tedy vyloučit kvalifikaci opatření jako státní podpory (78). Skutečnost, že prospěch z několika osvobození fiskální povahy mohou mít společnosti, které provádějí velké projekty infrastruktury, tedy nemůže selektivní povahu dotyčného opatření dostatečně vyloučit. Naopak v kritériích, podle kterých tyto společnosti získávají k těmto výjimkám přístup, může být selektivita de facto přítomna (79).

(97) Srovnatelná právní a skutková situace podniku PCT se tedy musí pokaždé posoudit s ohledem na cíl příslušného použitelného daňového systému, a nikoliv na základě politických cílů, jež mu nejsou vlastní.

iii) Odůvodnění logikou daňového systému

(98) Opatření, které se odchyluje od referenčního systému, a které je tak prima facie selektivní, lze přesto shledat neselektivním, odůvodňuje-li je povaha a obecná systematika uvedeného systému. Je tomu tak tehdy, pokud toto opatření vyplývá přímo ze základních nebo řídicích principů dotčeného referenčního systému či z mechanismů vlastních samotnému systému, které jsou nezbytné k tomu, aby fungoval a byl účinný (80). Naopak o cíle, které systému nejsou vlastní, se pro uvedený účel opírat nelze (81). Daňové výjimky, které vyplývají z cíle, který není daňovému systému, do něhož spadají, vlastní, nemohou v důsledku toho uniknout požadavkům plynoucím z čl. 107 odst. 1 SFEU.

(99) V této souvislosti evropský Soudní dvůr stanovil, že i když politický cíl tvoří jeden ze základních cílů Evropské unie, nemůže povinnost zohlednit tento cíl ospravedlnit vyloučení kvalifikace selektivních opatření jako podpory (82). Úspěšné provádění velkých projektů infrastruktury a právní jistotu pro provádění těchto projektů nelze považovat za daňovému systému vlastní. Řecké orgány a podnik PCT navíc neprokázaly, jakým způsobem je tento cíl uveden do souladu se zásadou rovnosti a proporcionality obecného daňového systému, a zejména s jeho cílem zajišťovat daňové příjmy. Smířit tento druhý cíl s poskytováním daňových úlev lze jen stěží (83). Za cíl, který může odůvodnit odlišné zacházení se společnostmi, jež provádějí velké projekty infrastruktury, a zejména s podnikem PCT, nelze považovat ani klíčové finanční problémy těchto konkrétních společností.

(100) Představují-li tedy fiskální opatření, která se budou posuzovat níže, opatření selektivní, nelze je považovat za odůvodněná cílem v oblasti veřejné politiky, kterým argumentují řecké orgány a příjemce.

5.3.1 Osvobození od daně z úroků naběhlých do data zahájení (84) provozu přístaviště III (85)

Referenční systém

(101) V rámci řeckého systému daní z příjmu se všechny zisky společností S.A., společností s ručením omezeným a soukromých kapitálových společností se sídlem v Řecku vytvořené v Řecku i v zahraničí, včetně zisků z úroků, daní (86) v dotčeném účetním období příslušnou sazbou a zisky zbylé po zdanění lze rozdělit mezi podílníky, kumulovat jako rezervy nebo je navýšením kapitálu začlenit do vlastního kapitálu/převést na vlastní kapitál. V případě, že se zisky po zdanění rozdělí mezi podílníky nebo začlení do vlastního kapitálu či převedou na vlastní kapitál, opět se v dotčeném účetním období zdaní příslušnou sazbou (87).

(102) Referenčním systémem pro zdanění úroků naběhlých do data zahájení provozu přístaviště III je tedy řecký systém daní z příjmu právnických osob, zejména zdanění zisků společností včetně zisků z naběhlých úroků.

Odchylka od referenčního systému

(103) „Naběhlé úroky“ (88) tvoří součást hrubého zdanitelného příjmu podniku PCT a obvykle by podléhaly zdanění. Podnik PCT je však od daně z naběhlých úroků do zahájení provozu přístaviště III osvobozen (89); uvedené zacházení se odchyluje od referenčního systému, především od daně z příjmů podle řeckého zákona o dani z příjmu. Lze mít za to, že se podnik PCT nachází ve srovnatelné právní a skutkové situaci jako všechny společnosti typu S.A., kterým se zisky daní podle obecně platného rámce. Lze tedy dospět k závěru, že došlo k jeho selektivnímu zvýhodnění.

(104) Podle řeckých orgánů a podniku PCT § 99 řeckého zákona o dani z příjmu stanoví, že příjem osvobozený od daně podléhá dani z příjmu právnických osob v okamžiku rozdělení nebo kapitalizace. Na základě toho tvrdí, že dotyčné ustanovení podniku PCT umožňuje pouze odklad daně, neboť jakmile podnik PCT své zisky kapitalizuje nebo rozdělí, bude povinen uhradit ze svých zisků daň z příjmu právnických osob i daň z dividend akcionářů vybíranou srážkou.

(105) Komise konstatuje, že v souladu s § 99 odst. 1 písm. a) třetí odrážkou řeckého zákona o dani z příjmu daní společnosti osvobozené od daně z příjmu právnických osob podle zvláštních právních předpisů (v tomto případě podle posuzovaného ustanovení) pouze kapitalizované nebo rozdělené zisky, a to poté, co se z jejich výše odečte odpovídající daň z příjmu právnických osob. Díky tomuto ustanovení tedy není podnik PCT povinen platit daň z úroků naběhlých do kapitalizace nebo rozdělení souvisejícího příjmu či nejpozději do zahájení provozu přístaviště III. Odklad daně se tedy týká pouze zisků, které lze rozdělit nebo kapitalizovat. Díky tomuto ustanovení může podnik PCT využívat své zisky z úroků naběhlých do zahájení provozu přístaviště III k tvorbě rezerv, aniž by přitom musel platit daň z příjmu právnických osob. Jelikož navíc podle řeckých orgánů řecké právní předpisy neukládají povinnost převádět rezervy na akciový kapitál ani rozdělovat zisky, může podnik PCT díky tomuto ustanovení požívat úplného osvobození od daně ze zisků z naběhlých úroků vytvořených v Řecku i v zahraničí (90). V každém případě představuje odklad daně selektivní zvýhodnění podniku PCT.

(106) Řecké orgány a podnik PCT uvádějí, že podnik PCT musí udržovat významné hotovostní vklady, aby mohl financovat investice potřebné ve fázi výstavby a v období před zahájením provozu přístaviště III, a že cílem této výjimky je usnadnit tyto investice do veřejné infrastruktury. V tomto smyslu se domnívají, že se podnik PCT nachází ve srovnatelné právní a skutkové situaci jako všechny společnosti, které uskutečňují velké investice do veřejné infrastruktury.

(107) Skutečnost, že je opatření dostupné všem společnostem, které uskutečňují investice do veřejné infrastruktury, však neznamená, že není selektivní. Naopak se shledává, že prospěch z opatření může mít pouze určitá kategorie společností, a to těch, které investují do veřejné infrastruktury. Jiné společnosti, které v tomto odvětví nepůsobí, z téhož opatření prospěch mít nemohou. Navíc podle analýzy výše (91) nelze politický cíl poskytovat usnadnění společnostem, které se podílejí na velkých projektech infrastruktury, ve fázi výstavby považovat za cíl vlastní fiskálnímu režimu, na jehož základě lze určit srovnatelnou právní a skutkovou situaci podniků.

Odůvodnění logikou daňového systému

(108) Řecké orgány a podnik PCT uvádějí, že osvobození od daně z naběhlých úroků přímo vychází z obecného ustanovení řeckého zákona o dani z příjmu (92), který mezi určité typy příjmu osvobozeného od daně zařazuje i „příjmy osvobozené na základě smlouvy ratifikované zákonem“. Jelikož podle nich řecký zákonodárce tuto obecnou výjimku konzistentně využívá k zavedení osvobození od daně platného konkrétně pro všechny velké projekty veřejné infrastruktury prováděné v Řecku, nezavádí posuzované ustanovení zvláštní osvobození od daně. Tvoří naopak součást obecného režimu, jehož základem je obecný daňový systém a jehož cílem je usnadnit a podpořit provádění velkých projektů veřejné infrastruktury nebo projektů investičních. Toto ustanovení se konzistentně používá na všechny projekty veřejné infrastruktury s cílem zajistit, aby společnosti, které tyto projekty provádějí, nebyly vystaveny diskriminaci nebo „strukturálnímu znevýhodnění“.

(109) Z judikatury soudů EU vyplývá, že zachází-li se s hospodářskými subjekty na základě volného uvážení, může jednotlivé použití obecného opatření nabýt povahy selektivního opatření, a to zejména tehdy, je-li volné uvážení uplatňováno nad rámec prostého řízení daňových výnosů podle objektivních kritérií (93).

(110) Vzhledem k této judikatuře lze dospět k závěru, že dotčené – údajně „obecné“ – ustanovení poskytuje zákonodárci zcela volný prostor pro uvážení, zda jakýkoliv příjem osvobodit od daně, a to prakticky jakmile stát s jakoukoliv osobou povinnou k dani sjedná a uzavře jakýkoliv druh smlouvy. V praxi toto „obecné“ ustanovení tedy umožňuje výjimky, které neodpovídají logice obecného daňového systému, ale logice zvýhodnění konkrétní společnosti, s níž lze vždy sjednat a uzavřít smlouvu. Údajně „obecné“ ustanovení řeckého zákona o dani z příjmu tedy nelze považovat za součást logiky systému daně z příjmu.

(111) Pokud jde o odůvodnění opatření, coby opatření, jež je vlastní cíli veřejné politiky usnadňovat projekty veřejné infrastruktury, domnívá se Komise, že tyto argumenty nelze při posuzování pojmu podpora brát v úvahu.

(112) Komise tedy dospěla k závěru, že dotčené opatření představuje selektivní zvýhodnění podniku PCT, které odpovídá výši daně z příjmu, již by podnik PCT musel za obvyklých okolností z úroků naběhlých do zahájení provozu přístaviště III uhradit.

5.3.2 Vrácení přeplatku DPH bez ohledu na stupeň dokončení předmětu smlouvy – „jeden investiční statek“ – vrácení DPH do 60 dnů od data žádosti; úroky z prodlení (94)

Referenční systém

(113) Podle řeckého systému DPH má osoba povinná k dani nárok odečíst si DPH na vstupu, která přímo souvisí s plněním, jež je zdanitelné (95), nebo jež není zdanitelné, ale opravňuje k odpočtu. Odpočet se povoluje u části zboží a služeb, které se skutečně využijí k plnění, jež podléhá dani. Přeplatek DPH, který vyplývá z odpočtu DPH na vstupu a DPH na výstupu v daném daňovém období se navíc nevrací, ale převádí do příštího daňového období (96). Vrácení se povolí, nemůže-li společnost po dobu 3 let svůj přeplatek DPH započíst proti DPH na výstupu, a to jakmile tato doba uplyne (97).

(114) Přeplatek DPH lze vrátit a nepřevádět do příštího daňového období pouze v rámci výjimek stanovených v § 34 zákona o DPH. Jedna z těchto výjimek se týká DPH zaplacené za „investiční statky“, jak je vymezuje zákon o DPH (98), tj. „hmotná aktiva vlastněná a nepřetržitě využívaná společností i budovy a jiný druh staveb postavených společností povinné k dani na nemovitosti, která jí nepatří, ale kterou užívá na základě jakéhokoliv právního vztahu po dobu alespoň 9 let […]. Hodnota investičního statku nezahrnuje náklady na opravy a údržbu.“

(115) Podle článku 5 ministerského rozhodnutí č. 1073/2004/ES (99) lze v uvedených výjimečných případech (100) vrátit přeplatek DPH takto: a) u 1. žádosti o vrácení DPH do 2 měsíců od data žádosti, b) u následných žádostí o vrácení DPH nad 6 000 EUR: i) 90 % do 1 měsíce od data žádosti a ii) zbývajících 10 % do 2 měsíců od data žádosti, c) u následných žádostí o vrácení DPH nižší než 6 000 EUR celou částku DPH do 1 měsíce od data žádosti.

(116) Jak řecké orgány a podnik PCT správně upozorňují, u výstavby nemovitostí se přeplatek DPH vrací po zahájení prací do výše, která odpovídá výdajům spojeným s pracemi, jež se vykonaly a vyfakturovaly v každém období, za které lze DPH uplatnit (101).

(117) Zejména pokud jde o investiční statky, rozhoduje se o právu na odpočet DPH s konečnou platností v době, kdy se investiční statky začnou využívat. Zneužívání mechanismu vracení DPH má zabránit to, že nezačne-li se investiční statek využívat do 5 let od uskutečnění výdaje na jeho pořízení nebo výstavbu, musí se DPH odečtená na vstupu státu vrátit, jelikož se má za to, že se nevyužila k zdanitelnému plnění (102).

(118) A konečně, podle obecně platného rámce se úrok z vrácené daně nebo přeplatků začíná počítat 6 měsíců od prvního dne měsíce, který následuje po podání daňového přiznání osobou povinnou k dani (103). Nicméně řecké správní soudy se domnívají, že toto ustanovení není ve shodě s ústavní zásadou rovnosti plátců daně (104). Proto toto ustanovení zrušily, neboť se domnívaly, že by se úrok měl počítat ode dne, kdy osoba povinná k dani podala proti rozhodnutí správce daně nevrátit uplatňovaný přeplatek DPH opravný prostředek (105).

(119) Komise se domnívá, že tato ustanovení představují referenční systém pro vracení přeplatků DPH v Řecku.

Odchylka od referenčního systému

— K vrácení přeplatku DPH bez ohledu na stupeň dokončení předmětu smlouvy

(120) Podle § 2 odst. 3 zákona č. 3755/2009 má podnik PCT nárok na vrácení přeplatku DPH bez ohledu na stupeň dokončení stavebního projektu, jednotlivých staveb nebo jejich částí. Navíc podle téhož paragrafu podnik PCT o své právo na vrácení přeplatku DPH nepřijde, pokud investiční statek nezačne využívat do 5 let od uskutečnění souvisejícího výdaje, ačkoliv podle obecně platných předpisů by tomu tak bylo.

(121) Jelikož podle řeckých orgánů a podniku PCT právo na vrácení DPH mají všechny společnosti, jakmile se uskuteční a vyfakturuje příslušný výdaj, ustanovení týkající se podniku PCT jej dále nijak nezvýhodňuje, protože tento podnik by na vrácení DPH měl v každém případě nárok po zahájení prací, a nikoliv až po jejich dokončení.

(122) Na základě poskytnutých dodatečných informací a vysvětlení dospěla Komise k závěru, že podnik PCT by na vrácení DPH skutečně měl v každém případě nárok po zahájení prací na projektu, a to do výše, která odpovídá vystaveným fakturám. O tomto právu se však s konečnou platností rozhoduje, jakmile se investiční statek začne využívat. Vzhledem k tomu, že podnik PCT má na vrácení DPH právo bez ohledu na to, zda byl investiční projekt dokončen, a zároveň o toto právo nepřijde, pokud se investiční statek nezačne do 5 let využívat, jak by tomu podle obecně platných předpisů mělo být, požívá selektivní výhody.

(123) Toto zvýhodnění spočívá ve vrácení DPH, kterou má podnik PCT nárok si ponechat, kdyby se s dotčeným projektem nezačalo do 5 let od uskutečnění výdaje spojeného s tímto vrácením, zatímco jiné společnosti by vrácenou DPH v případě nezahájení projektu do 5 let (od uskutečnění souvisejícího výdaje) musely řeckému státu vrátit. Je namístě připomenout, že podle obecně platných předpisů by se příslušná plnění (kterých se tyto výdaje týkají) v těchto případech již nepovažovala za zdanitelná plnění (viz 117. bod odůvodnění výše). Za podobných okolností by tedy jiné společnosti obvykle přeplatek DPH spojený s těmito výdaji k započtení proti DPH splatné v následujícím období využít nemohly. Zvýhodnění, kterého podnik PCT na základě tohoto ustanovení požívá, tedy odpovídá celé částce vrácené DPH, již si smí (podle tohoto ustanovení) ponechat, kdyby se k zahájení projektu nepřistoupilo do 5 let od uskutečnění souvisejícího výdaje.

(124) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že tato odchylka platí také pro podniky veřejných služeb, jelikož právě ty projekty infrastruktury, jejichž dokončení může trvat delší dobu než těchto obecně platných pět let, budují nejčastěji. Podle nich platí totéž odůvodnění také pro podnik PCT, který měl vybudovat velký projekt infrastruktury, jenž může vyžadovat více než 5 let. Proto se toto ustanovení také vložilo do všech ostatních koncesních smluv, které se týkají velkých projektů infrastruktury. Domnívají se tedy, že tato odchylka od obecně platných předpisů nepředstavuje výjimku, ale odlišné použití předpisů na odlišné situace, které nejsou srovnatelné.

(125) Komise se domnívá, že tato odchylka představuje selektivní zvýhodnění, jelikož jím podnik PCT získává flexibilitu, pokud jde o přístup k vrácení přeplatku DPH, a to nezávisle na tom, kdy se začne investiční statek využívat, tj. na dobu neurčitou. I kdyby se tedy investiční statek nezačal využívat nikdy, o právu podniku PCT na vrácení přeplatku DPH by se nikdy s konečnou platností nerozhodlo a nikdy by se příslušně neupravilo, což v praxi znamená, že kdyby podnik PCT projekt nedokončil, neměl by povinnost přeplatek DPH, který za celé období výstavby obdržel, vrátit. Skutečnost, že prospěch z téhož zvýhodnění mohou mít podniky veřejných služeb, neznamená, že toto zvýhodnění není selektivní. Podniky veřejných služeb představují jednu z kategorií společností, které mohou mít z opatření prospěch. Takovéto opatření je tedy selektivní.

— K definici investičního statku

(126) Ustanovení § 2 odst. 3 zákona č. 3755/2009 uvádí, že pro účely zákona o DPH se stavební projekt podle koncesní smlouvy a jakákoliv dodávka zboží, prací, služeb a pomocných prací v souvislosti s výstavbou považují za „jeden investiční statek“. Toto ustanovení v podstatě stanoví, že pro účely koncesní smlouvy zahrnuje pojem „investiční statek“ uvedený v zákoně o DPH všechny činnosti, které souvisejí s jejím předmětem, tj. nejen vybudovaná „hmotná aktiva“ (106), ale také veškeré poskytování zboží, prací a služeb, jež souvisejí s předmětem koncesní smlouvy nebo jej doplňují.

(127) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že ve světle § 34 a § 33 odst. 4 zákona o DPH, které se týkají „investičního statku“, posuzované ustanovení jen objasňuje obecně platné předpisy, aby se vzhledem ke specifikům velkých projektů infrastruktury a vysokým částkám s nimi spojeným předešlo nesprávnému uplatňování předpisů o vracení přeplatku DPH správcem daně. Podle nich je ve světle konkrétních vlastností koncesní smlouvy cílem posuzovaného opatření přistupovat ke každé položce investičních nákladů pro účely DPH jako k jedné provozní jednotce. Jelikož z účetního hlediska jsou všechny výdaje spojené s investičním projektem v každém případě nedílnou součástí investičního statku, objasňuje toto ustanovení pouze to, co již platí. Vzhledem k tomu, že podnik PCT uskutečnil značné investice, které měly zahrnovat samostatná plnění, fáze a typy výdajů na zboží a služby, zacházelo by se s podnikem PCT, kdyby se ke každému z těchto nákladů přistupovalo samostatně, pro účely režimu DPH jinak než s jakýmkoliv jiným podnikem, jenž investuje s cílem provozovat hospodářskou činnost.

(128) Na podporu své argumentace řecké orgány a podnik PCT odkazují na judikát ve věci INZO (107), podle kterého hospodářské činnosti ve smyslu směrnice o DPH „[…] mohou spočívat v několika po sobě jdoucích transakcích a přípravných úkonech […]“ (108), jež umožňují vrácení příslušného přeplatku DPH během výstavby. Navíc uvádějí, že na základě téže argumentace se v roce 2011 pozměnil zákon o partnerství veřejného a soukromého sektoru (109) tak, aby uváděl, že partnerství veřejného a soukromého sektoru mohou uplatňovat vrácení přeplatku DPH každý rok po podání ročního přiznání k DPH, aniž by jej musela převádět do příštího účetního období.

(129) V neposlední řadě pak řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že i kdyby se nemělo za to, že dotčená investice spadá do rozsahu definice „investičního statku“, měl by podnik PCT nárok uplatňovat vrácení i) jednou ročně, pokud by prokázal, že po dobu tří let nebude moci svůj přeplatek DPH započíst proti DPH na výstupu, a ii) po uplynutí tří let.

(130) Komise konstatuje, že posuzované ustanovení obsahuje zvláštní definici pojmu „investiční statek“, která je pro podnik PCT širší než pro jiné společnosti, jež se nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci. V důsledku této definice má podnik PCT v praxi právo na vrácení přeplatku DPH v souvislosti s veškerými pracemi, službami a zbožím, které se týkají předmětu výstavby, ačkoliv podle obecně platných předpisů by tato možnost existovala pouze pro hmotná aktiva, a nikoliv pro služby, práce a náklady na opravy a údržbu. Podle obecně platných předpisů by podnik PCT měl nárok na vrácení přeplatku DPH jednou ročně, pokud by prokázal, že po dobu tří let nebude moci svůj přeplatek DPH započíst proti DPH na výstupu, a po uplynutí tří let a v důsledku širší definice jednoho investičního statku pro účely koncesní smlouvy se mu tak v praxi předem poskytuje další hotovost v podobě přeplatku DPH, který by se obvykle vracel později (110).

(131) Díky tomuto ustanovení může být totiž podniku PCT vrácena daň nejen za hmotná aktiva, ale také za výdaje spojené se službami, pracemi, opravami a údržbou, zatímco jiné společnosti by u těchto výdajů mohly pouze započíst DPH na vstupu proti DPH na výstupu, nebo čekat na vrácení 3 roky. Zvýhodnění, kterého podnik PCT díky tomuto ustanovení požívá, tedy odpovídá úrokům z vrácené DPH u všech jiných výdajů než u výdajů na hmotná aktiva (jež souvisejí s investičním statkem) naběhlým od okamžiku vrácení DPH podniku PCT do okamžiku, kdy by podnik PCT měl na toto vrácení nárok, tedy za 3 roky, nebo do okamžiku, kdy by přeplatek DPH (který se týká těchto výdajů) mohla započíst proti DPH na výstupu.

(132) Skutečnost, že by správce daně při neexistenci této definice mohl předpisy týkající se vracení přeplatku DPH případně používat jinak, dokazuje, že tato definice představuje selektivní zvýhodnění podniku PCT, které neplatí pro všechny společnosti. Skutečnost, že byl zákon o partnerství veřejného a soukromého sektoru, který platí hlavně pro projekty infrastruktury, změněn tak, aby partnerství veřejného a soukromého sektoru měla právo uplatňovat vrácení a nemusela přeplatek DPH převádět do příštího roku, navíc také dokazuje, že se podle obecně platných předpisů nebude ke všem výdajům spojeným s projektem infrastruktury pro účely uplatnění předpisů týkajících se vracení přeplatku DPH přistupovat jako k „jednomu investičnímu statku“. Dopis ministerstva obchodního loďstva ministerstvu hospodářských věcí (111), kterým se v dotčené době žádalo o zvláštní podmínky pro vrácení přeplatku DPH (112) podniku PCT a úspěšnému uchazeči o přístav Soluň, dokazuje, že obecně platné předpisy týkající se vrácení by nebyly totožné. A konečně skutečnost, že se po přijetí ministerského rozhodnutí v roce 2013 v předpisech týkajících se vracení DPH nerozlišuje, ať už je definice investičního statku jakákoliv, také dokazuje, že tato definice představovala v době poskytnutí selektivní zvýhodnění podniku PCT.

(133) Komise navíc poznamenává, že se judikát ve věci INZO týká práva odečíst si DPH u transakcí, které podléhají DPH a souvisejí s hospodářskou činností dotčené osoby povinné k dani, a nikoliv práva na vrácení.

— K výpočtu úroků od prvního dne po uplynutí 60denní lhůty

(134) Posuzovaným ustanovením se podniku PCT také poskytuje právo na úroky z přeplatku DPH od státu, které vzniká automaticky po uplynutí 60denní lhůty, a to aniž by musel dodržet procesní nebo časové požadavky stanovené obecně platným rámcem pro vracení přeplatku DPH, tj. dříve než v případě jiných podniků, a aniž by musel absolvovat správní soudní řízení. Jedná se tedy o další selektivní zvýhodnění podniku PCT.

(135) Toto zvýhodnění spočívá v úrocích, které může podnik PCT (podle tohoto ustanovení) od řeckého státu požadovat, jakmile od podání daňového přiznání (v němž požaduje vrácení DPH) uplyne 60 dní, zatímco jiné společnosti v podobné situaci by na úroky v témže okamžiku nárok neměly.

(136) Řecké orgány trvají na své argumentaci, kterou podnik PCT podporuje, přičemž odkazují na judikaturu EU ve věcech týkajících se DPH (113), z níž vyplývá, že vrácení přeplatku DPH představuje vrácení prostředků osoby povinné k dani, a nikoliv prostředků státních. Dále tvrdí, že 60denní lhůta vyplývá ze zásady neutrality a rovnosti odvozené z judikatury EU ve věcech týkajících se DPH (114). Pokud se stát s vracením přeplatku DPH opozdí nad rámec toho, co stanovil jako „přiměřenou lhůtu“, měl by mít povinnost uhradit úrok z prodlení, a odškodnit tak plátce daně, který toto vrácení uplatňuje. Úhrada tohoto typu úroku z prodlení z přeplatku DPH tedy nepředstavuje státní prostředky.

(137) Komise se domnívá, že výpočet úroků v souvislosti s opožděným vrácením DPH státní prostředky – pokud jde o další úroky, které bude stát muset podniku PCT v důsledku tohoto ustanovení zaplatit, – představuje. V praxi bude stát v důsledku tohoto ustanovení platit úroky automaticky ode dne následujícího po uplynutí 60denní lhůty, a nikoliv od data, kdy podnik PCT podá opravný prostředek, jak by tomu bylo podle platných předpisů. Jelikož toto právo automaticky získává pouze podnik PCT, ačkoliv obecně je to možné až po podání opravného prostředku, představuje dotčené ustanovení selektivní zvýhodnění podniku PCT.

(138) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že toto ustanovení jen zajišťuje, aby stát nezískal finanční prospěch na úkor podniku PCT. V případě koncesních smluv tohoto typu by velké prodlení při vracení přeplatku DPH představovalo pro podnik PCT značný výdaj, a tudíž vážné strukturální znevýhodnění. Náklady, které by podnik PCT měl v souvislosti se svou podnikatelskou činností obvykle nést, navíc případná platba menších částek úroků z prodlení jiným podnikům nesnižuje. Podnik PCT tedy nemá žádnou konkurenční výhodu a nezachází se s ním jinak než s jinými podniky.

(139) Komise se nedomnívá, že se podnik PCT nachází oproti jiným podnikům v jiné situaci, která by odůvodňovala jiné zacházení. Jak již bylo uvedeno, skutečnost, že podnik PCT uskutečňuje velkou investici, není v souvislosti s pojmem selektivita argumentem. Automatická platba úroků podniku PCT navíc snižuje jeho běžné náklady a zvýhodňuje ho vůči jiným podnikům.

Odůvodnění logikou daňového systému

(140) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že i kdyby byla v ustanovení o vrácení přeplatku DPH přítomna určitá selektivita, odůvodňovaly by to základní nebo řídicí principy vlastní systému DPH, což potvrdily soudy EU a Řecka.

(141) Komise konstatuje, že v tomto případě z opatření ve prospěch podniku PCT vyplývá, že se podniku PCT, pokud jde o vrácení DPH, dostalo v porovnání s jinými společnostmi, které uskutečňují investice a odpočítávají si DPH, zvýhodněného zacházení, jež nelze považovat za odůvodněné zásadou neutrality, natož rovnosti, systému DPH.

(142) Pokud jde o vrácení přeplatku DPH bez ohledu na stupeň dokončení předmětu smlouvy, i kdyby bylo možné případně souhlasit s tím, že by odchylka byla možná kvůli delšímu období výstavby, které lze u větších projektů předpokládat, nelze zejména neurčitou dobu trvání této odchylky považovat za dodržení zásady rovnosti nebo neutrality systému DPH. Především vzhledem k tomu, že podle podmínek koncesní smlouvy měl podnik PCT povinnost dokončit přístaviště II nejpozději do 30. dubna 2014 a přístaviště III do 31. října 2015, nelze s ohledem na uvedenou flexibilitu na dobu neurčitou vysvětlit, v čem se srovnatelná právní a skutková situace podniku PCT liší od situace jiných podniků, které uskutečňují investice a vrací se jim zpět přeplatek DPH. Ve světle principů systému DPH, podle kterých se musí zajistit, aby společnosti neměly prospěch z nepatřičného zvýhodnění v rámci zavedeného systému DPH, nelze toto zvláštní zacházení považovat za odůvodněné logikou systému.

(143) Pokud jde o širokou definici pojmu investiční statek, konstatuje Komise, že směrnice o DPH dává členským státům volný prostor uvážit, zda se přeplatky DPH společnostem mohou vrátit, nebo se převedou do příštího roku, a také jak vymezí „investiční statek“ pro účely DPH. Určení předpisů použitelných v této souvislosti i toho, v jakých případech a na základě čeho lze uplatňovat vrácení DPH, bylo tedy na uvážení řeckého státu. Nelze však mít za to, že širokou definici pojmu investiční statek, která podniku PCT umožnila získat přeplatek DPH snadněji a dříve, odůvodňuje logika daňového systému, jelikož by to bylo v rozporu se zásadou rovnosti, jež by měla platit pro všechny společnosti, které uskutečňují investice, a nejen pro podnik PCT.

(144) I pokud jde o výpočet úroků po uplynutí 60měsíční lhůty, má Komise za to, že jej logikou řeckého systému DPH odůvodnit nelze. Obecnou zásadou neutrality DPH je možno stanovení úroků v případě prodlení při vracení DPH odůvodnit v tom smyslu, že stát má povinnost nepřesouvat břemeno systému DPH na plátce daně. Dotčená řecká ustanovení vyložily řecké soudy v tomto ohledu tak, že žádný plátce daně nemá trpět důsledky případné nečinnosti státu. Tento výklad nezávisí na částkách, které musí stát plátci daně vrátit. Nelze tedy mít za to, že zvýhodnění podniku PCT, které vyplývá z posuzovaného ustanovení, jež má na řecký stát vyvinout další tlak, nevrátí-li DPH včas, odůvodňují vysoké výdaje tohoto podniku na investici.

(145) Komise se tedy domnívá, že výše uvedená opatření, která se týkají podmínek vrácení DPH, poskytují podniku PCT selektivní výhodu.

5.3.3 Přenos ztrát bez časového omezení – daň z příjmu (§ 2 odst. 5 zákona č. 3755/2009)

Referenční systém

(146) Podle obecně platného rámce (115) se pro účely výpočtu daně z příjmu smějí ztráty z jednoho roku provozování obchodní činnosti a svobodného povolání převádět maximálně po dobu 5 let. Řecký zákon o dani z příjmu neuvádí žádnou výjimku z tohoto pravidla.

Odchylka od referenčního systému

(147) Podle § 2 odst. 5 zákona č. 3755/2009 smí podnik PCT převádět své ztráty bez jakéhokoliv časového omezení. Toto opatření jednoznačně poskytuje podniku PCT selektivní výhodu, jelikož se odchyluje od obecně platného předpisu, ze kterého podle řeckého zákona o dani z příjmu neexistují žádné výjimky. Díky tomuto ustanovení bude podnik PCT moci převádět své ztráty do jakéhokoliv období, kdy to pro něj bude výhodnější, především pak do období, kdy se změní rozdíl mezi investičními náklady a zdanitelným příjmem tohoto podniku, tj. do období, kdy začne vykazovat vysoké zisky, a to aby se vyhnul placení daní, které by bez využití této výjimky za obvyklých okolností zaplatil.

(148) Toto ustanovení tedy poskytuje podniku PCT výhodu, která odpovídá rozdílu mezi daní z příjmu, již ve skutečnosti platí, a daní z příjmu právnických osob, kterou by zaplatil v případě, že by neměl možnost převést své ztráty i do období, jež od okamžiku jejich vzniku dělí více než 5 let.

(149) Řecké orgány a podnik PCT také tvrdí, že právo převádět ztráty po dobu trvání koncese se v tomto případě považuje za vhodné jakožto uplatnění zásady přiřazování výnosů a nákladů. Podle řeckých orgánů a podniku PCT se v rámci obecného režimu, jehož je § 2 odst. 5 součástí, v tomto ohledu uplatňuje jeden ze základních principů řeckého zákona o dani z příjmu, který by se podle nich měl považovat za referenční systém.

(150) Navíc tvrdí, že u dlouhodobých koncesí na výstavbu a provoz veřejné infrastruktury existuje výrazná nerovnováha mezi počátečním obdobím budování infrastruktury a následnými fázemi jejího provozu, kdy má být infrastruktura zisková, aby pokryla prvotní ztráty. Jelikož investice, jichž je zapotřebí předem, vedou ke značným ztrátám po delší dobu než 5 let a lze je započíst teprve v pozdější části koncesního období, připravilo by pětileté omezení koncesionáře o prospěch plynoucí z pravidla převádění ztrát. V tomto ohledu by se podniky zodpovědné za velké projekty infrastruktury nacházely v jiné situaci než běžné podniky.

(151) Komise se domnívá, že tuto odchylku od obecného předpisu nelze považovat za vlastní logice řeckého daňového systému. Jelikož pravidlo 5 let pro převádění daňových ztrát je obecné a jeho součástí není žádné rozlišení, nelze ztrátu převedenou bez jakéhokoliv časového omezení u projektů veřejné infrastruktury považovat za odůvodněnou. Desetileté omezení, které nyní platí pro partnerství veřejného a soukromého sektoru, posiluje závěr, že neomezená lhůta stanovená zvlášť pro podnik PCT představuje jeho zjevně selektivní zvýhodnění. V neposlední řadě se Komise domnívá, že s ohledem na cíle obecného zákona o dani z příjmu se ve srovnatelné právní a skutkové situaci jako podnik PCT a ostatní koncesionáři v Řecku nacházejí všechny podniky, které uskutečňují investice, jež mohou trvat několik let. Jelikož řecký daňový systém neumožňuje rozlišovat podle trvání investic podniků a stanoví toto obecné pravidlo pěti let pro všechny, nelze mít za to, že podnik PCT je, pokud jde o toto pravidlo, jiný než ostatní společnosti. Jak se uvádí v 107. bodě odůvodnění, je opatření platné pro všechny podniky zodpovědné za velké projekty infrastruktury selektivní, protože se vztahuje pouze na omezenou kategorii podniků.

Odůvodnění logikou daňového systému

(152) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že a) „cílem sledovaným“ tímto opatřením by měl být cíl sledovaný odchylným ustanovením; b) cílem tohoto ustanovení je použít obecnou zásadu přiřazování výnosů a nákladů v rámci daňového systému na zvláštní vlastnosti koncesí; c) použití této zásady na tyto projekty nepředstavuje odstranění rizika neseného koncesionářem, ale má zajistit rovné zacházení a odstranění „strukturálního znevýhodnění“ těchto projektů; d) toto ustanovení se v Řecku konzistentně používá na všechny velké projekty veřejné infrastruktury a e) možnost převádět ztráty v rámci celé doby platnosti koncese je mechanismus, který vhodně reaguje na konkrétní vlastnosti těchto koncesí a objektivní rozdíl mezi koncesionářem a jinými obchodními podniky.

(153) Komise konstatuje, že cíl daňového systému se musí stanovit na úrovni referenčního systému, a nikoliv na úrovni výjimečného opatření (116). Kdyby referenční systém představovalo samotné opatření, uniklo by kvalifikaci jako státní podpora každé fiskální opatření bez ohledu na to, jak by bylo výjimečné. Cílem systému daně z příjmu právnických osob je přinášet příjmy státnímu rozpočtu, a kdyby se některým společnostem umožnilo snižovat svůj daňový základ, budou-li to vzhledem ke svým finančním zájmům považovat za vhodné, byl by uvedený cíl ohrožen. Značné investice spojené s velkými projekty infrastruktury kromě toho neznamenají, že společnosti, které je uskutečňují, čelí strukturálnímu znevýhodnění, jež musí systém daně z příjmu napravit. Všechny společnosti, které uskutečňují investice, mají během prvních let budování své investice ztráty a nemusí v pětiletém období stanoveném v řeckém zákoně o dani z příjmu zaznamenat výnosy. Takovéto odůvodnění by v žádném případě nevycházelo z principů řeckého systému daně z příjmu. Navíc skutečnost, že se podobné ustanovení uplatňuje u určitých velkých projektů infrastruktury v Řecku, neznamená, že musí být odůvodněné v případě podniku PCT. A konečně, nelze přijmout, že údajné zvláštní vlastnosti velkých koncesí představují právoplatný cíl obecně platných předpisů, které se týkají převodu daňových ztrát, jak se vysvětluje v 98. až 100. bodě odůvodnění výše. Řecké orgány a podnik PCT tedy neprokázaly, že lze s ohledem na principy řeckého systému daně z příjmu rozlišování ve prospěch podniku PCT odůvodnit.

(154) Komise se tedy domnívá, že posuzované selektivní opatření nelze logikou referenčního řeckého daňového systému popsaného výše odůvodnit.

5.3.4 Výběr ze tří metod odepisování

Referenční systém

(155) Řecký zákon o dani z příjmu stanoví, že obecným pravidlem pro odepisování aktiv je „metoda rovnoměrných odpisů“ (117) (118). Podle § 1 odst. 2 prezidentského nařízení č. 299/2003 (119) mají společnosti povinnost odepisovat svá dlouhodobá aktiva každý rok odpisovými sazbami stanovenými v tomto nařízení, a to nezávisle na tom, zda jsou během období odepisování v zisku, nebo ve ztrátě. Jsou-li tedy odpisy prováděny sazbami, které jsou vyšší než sazby uvedené v prezidentském nařízení, pro daňové účely se k nim nepřihlíží.

(156) Zvláště v souvislosti s koncesními smlouvami lze z hrubých příjmů odečíst rezervy na vrácení aktiv, která se po určitém časovém období na základě smlouvy vrátí státu nebo třetím stranám (120) (121). Podle ministerského rozhodnutí č. 100/2005 (122) se rezervy na vrácení aktiv, která se bez náhrady vrátí státu nebo třetím stranám, vytvářejí každý rok po celou dobu platnosti koncese na stavební práce. Tato rezerva se odečítá od hrubého výnosu a tvoří se ze zisků společnosti. Dotčená společnost nemá nárok vypočítávat odpisy na základě prezidentského nařízení č. 299/2003, které je obecně použitelné, a to nejen v důsledku tohoto zvláštního ustanovení, ale také v důsledku skutečnosti, že dílo postavené touto společností za účelem využívání nepatří jí, ale státu nebo třetí straně. Dotyčný odpočet se vypočítává nezávisle na existenci zisků.

(157) A konečně náklady spojené s modernizacemi a vybavením pronajatého nemovitého majetku se po dobu nájmu odepisují v rovnoměrných splátkách, pokud příslušná odpisová sazba není nižší než sazba stanovená v prezidentském nařízení č. 299/2003 (123).

(158) Obecným referenčním systémem v souvislosti s tímto opatřením je tedy metoda rovnoměrných odpisů, která je obecně platná po celou dobu platnosti koncese, což je období určené pro smlouvy, v jejichž rámci se odepsané aktivum vrátí státu nebo třetí straně.

(159) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že ustanovení o odpisech umožňuje flexibilní výběr mezi alternativními metodami odepisování a odpisovými sazbami tak, aby bylo zajištěno vhodné zacházení za různých okolností. V souvislosti s tím odkazují na možnost podniků v oblasti průmyslu, dolů, lomů a smíšených podniků tohoto druhu rozhodnout se využít metodu rovnoměrných, nebo degresivních odpisů. Podle nich je volba metody odepisování i odpisových sazeb na volném uvážení plátců daně. V souladu s těmito dvěma metodami a s ohledem na zásadu flexibility v tomto směru odkazují na možnost partnerství veřejného a soukromého sektoru vybrat si mezi metodou rovnoměrných odpisů na celou dobu životnosti projektu a metodou rovnoměrných odpisů po dobu deseti let s možností období odepisování nejpozději jeden měsíc před dokončením projektu prodloužit (124). V neposlední řadě opakují argumenty předložené před rozhodnutím o zahájení řízení, že flexibilitu tohoto systému také dokazuje skutečnost, že možnost vybrat si mezi různými metodami odepisování mají i jiné společnosti, kterým se udělily koncese na velké projekty veřejné infrastruktury v Řecku.

(160) Komise konstatuje, že možnost podniků v oblasti průmyslu, dolů, lomů a smíšených podniků tohoto druhu vybrat si mezi dvěma typy metody odepisování by se na podnik PCT nevztahovala, protože tato možnost se netýká smluv, v jejichž rámci se na jejich konci vrací aktivum státu nebo třetí osobě.

(161) Navíc skutečnost, že prospěch z podobných zvýhodnění mohly mít i jiné společnosti, neznamená, že tato zvýhodnění mohou představovat referenční systém. Zejména skutečnost, že možnost vybrat si mezi různými metodami odepisování mají i jiné společnosti, kterým se udělily koncese na velké projekty veřejné infrastruktury, pouze dokazuje, že uvedená možnost se omezuje na kategorii podniků, jež provádějí velké projekty veřejné infrastruktury.

(162) Komise se tedy domnívá, že referenčním systémem pro toto opatření je systém určený ve 155. až 156. bodě odůvodnění výše.

Odchylka od referenčního systému

(163) Ustanovení § 2 odst. 6 posuzovaného zákona stanoví podniku PCT možnost vybrat si mezi třemi různými metodami odepisování: a) Metodou rovnoměrných odpisů po celou dobu platnosti koncese. b) Odepsáním nákladů na výstavbu díla do 10 let od jeho dokončení v rovnoměrných ročních částkách (125). Pokud chce podnik PCT tyto náklady odepisovat delší dobu, může tak učinit, ale musí o tom nejpozději jeden měsíc před koncem účetního období, ve kterém dokončil dílo, uvědomit správce daně. c) Odpisem jakékoliv částky až do 100 % nákladů na výstavbu do 5 let od zahájení komerčního využívání díla (126). Ve všech následujících letech může společnost odepsat až 50 % neodepsaných stavebních nákladů na dokončené dílo, a to bez ohledu na dobu dokončení. Pokud podnik PCT chce využít tuto metodu, musí svůj záměr nejpozději 6 let od začátku platnosti koncese oznámit příslušnému správci daně.

(164) Podniku PCT se poskytla možnost vybrat si mezi standardní obecně platnou metodou rovnoměrných odpisů a dvěma dalšími metodami odepisování, které mají k dispozici některé velké projekty infrastruktury v Řecku. Dotčené ustanovení poskytuje podniku PCT právo vybrat si metody odepisování, které mohou ve srovnání s obecným systémem představovat zvýhodnění. Jestliže si podnik PCT například vybere jednu ze dvou metod zrychleného odepisování, bude si moci snížit daňový základ více a dříve, než kdyby použil standardní metodu rovnoměrných odpisů. Navíc prostor pro volné uvážení spočívající v možnosti vybrat si třetí metodu odepisování nejpozději 6 let od začátku platnosti koncese v praxi znamená, že si podnik PCT může vybrat způsob a výši snížení daňového základu později, až bude moci přesněji spočítat své zdanitelné příjmy. V závislosti na svých příjmech v uvedené době tedy může mít prospěch ze zvýhodnění spočívajícího v možnosti snížit své zdanitelné zisky a platit nižší daně, než jaké by platil, kdyby všechna svá aktiva odepisoval podle obecně platných předpisů.

(165) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že výběr metody odepisování nemůže představovat zvýhodnění, neboť prospěchem z daňové úlevy zůstávají odpisy v plné výši a lišit se bude pouze počet let, na která se rozloží.

(166) Komise v tomto ohledu konstatuje, že odepsání aktiva v plné výši za kratší nebo delší dobu může vést k odlišnému finančnímu výsledku a k odlišné daňové situaci společnosti v určitém období, a tedy ke zvýhodnění. Jestliže společnost například odepíše celkovou hodnotu aktiva za 10 let místo 35 let, bude si moci dříve snížit svůj daňový základ. Hodnota odepsaných nákladů, ke které se bude v prvním případě přihlížet, bude vyšší než hodnota týchž nákladů odepsaných za delší dobu. Komise se tedy domnívá, že daňovou úlevou skutečně zůstávají odpisy v plné výši, ale způsob využití těchto odpisů pro daňové účely může vést k dalšímu zvýhodnění podniku PCT, kterým jiné společnosti nedisponují.

(167) Řecké orgány a podnik PCT uvedly, že flexibilita vlastní pravidlům odepisování v Řecku by měla zahrnovat celou řadu možností, které umožní vhodné zacházení s projekty veřejné infrastruktury za různých okolností a zároveň zajistit odpis nákladů na aktiva v plné výši.

(168) Obecně platné pravidlo metody rovnoměrných odpisů u koncesních smluv, tj. u společností, které se nacházejí ve srovnatelné právní a skutkové situaci, je však zákonem jasně stanoveno a „flexibilita“, jež se týká rozmezí odpisových sazeb, není obecně platná pro náklady na koncesní smlouvy, ale pro jiné typy investičních nákladů.

(169) Řecké orgány také tvrdí, že výklad dodatečné flexibility poskytnuté podniku PCT, který ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla Komise, je nesprávný a že tato flexibilita automaticky a nutně nepředstavuje zvýhodnění. Vzhledem k tomu jak každá z dostupných metod odepisování funguje, a zejména vzhledem k rozmezí odpisových sazeb u každé z těchto metod ve spojení s konkrétními okolnostmi (127), v zásadě nelze vyloučit, že se kteroukoliv z těchto alternativních metod dospěje k podobnému výsledku. Navíc pouhá skutečnost, že jeden podnik má více alternativ než jiný, automaticky neznamená zvýhodnění. Přítomnost, nebo nepřítomnost konkurenční výhody lze prokázat pouze na základě posouzení podmínek hospodářské soutěže a různých výsledků, ke kterým by bylo možné za konkrétních okolností dospět použitím alternativních metod odepisování, jež má každý soutěžitel k dispozici.

(170) Komise se domnívá, že argumentace výše v podstatě potvrzuje její odůvodnění v tomto směru v rozhodnutí o zahájení řízení (128). Jelikož každá metoda odepisování má jiné parametry, které je třeba posoudit, aby se vybrala ta nejvýhodnější, má podnik PCT díky tomuto ustanovení volnost provést vlastní výpočty a vybrat si mezi různými metodami odepisování tu, jež jeho zájmům vyhovuje více. Zejména díky skutečnosti, že se i 6 let od zahájení projektu stále může rozhodnout metodu odepisování, která se použije, změnit, má větší svobodu než běžný subjekt (129). Vzhledem k tomu, že si nadto podnik PCT na rozdíl od jiných podniků, které mohou uplatňovat pouze obvyklá pravidla odepisování týkající se koncesí, může zvolit metodu, kterou považuje za vhodnou, požívá ve srovnání s těmito společnostmi určitě selektivního zvýhodnění. V této souvislosti nemá význam posuzovat podmínky hospodářské soutěže a různé výsledky, ke kterým by mohli různí soutěžitelé za konkrétních okolností dospět, jelikož se nejedná o cíl, s nímž je třeba srovnatelnou právní a skutkovou situaci podniku PCT porovnávat.

(171) Řecké orgány se navíc drží své původní argumentace, pokud jde o pravidla odepisování platná pro řídicí orgán přístavu Pireus a pro přístav Soluň (130), další dva významné přístavy v Řecku, a trvají na svém stanovisku, že dotčené ustanovení zajišťuje, aby se s podnikem PCT nezacházelo méně příznivě než s uvedenými dvěma provozovateli přístavů.

(172) Komise konstatuje, že skutečnost, že v určité době platily pro řídicí orgán přístavu Pireus a pro přístav Soluň konkrétní odpisové sazby, v žádném případě neznamená, že podnik PCT mohl mít nárok na zvláštní zacházení, ani že toto zvláštní zacházení bylo odůvodněné. Komise se tedy domnívá, že posuzované ustanovení představuje selektivní zvýhodnění podniku PCT.

(173) Toto zvýhodnění spočívá v možnosti podniku PCT vybrat si mezi třemi metodami odepisování a odpovídá rozdílu mezi daní z příjmu, kterou by musel zaplatit, kdyby použil metodu rovnoměrných odpisů, a daní z příjmu, již nakonec po použití jiné metody odepisování zaplatil.

Odůvodnění logikou daňového systému

(174) Řecké orgány a podnik PCT tvrdí, že a) volba alternativních metod odepisování je součástí obecného režimu platného pro všechny podniky pověřené projekty veřejné infrastruktury ve všech hospodářských odvětvích; b) nedochází k diskriminaci, jelikož se koncesionáři velkých projektů infrastruktury nacházejí v jiné právní a skutkové situaci, než jak je tomu v případě jiných činností; c) dotčené ustanovení svým zněním odpovídá svému cíli a je k dispozici všem takovýmto společnostem; d) relevantními kritérii jsou sledovaný cíl, zvolený mechanismus a zásada flexibility v rámci obecného systému odepisování aktiv; e) absence tohoto ustanovení by s sebou nesla právní nejistotu, protože pro některé typy aktiv odpisové sazby neexistují; f) podstatou ustanovení je umožnit větší flexibilitu při odepisování aktiv, na něž se v důsledku specifik koncesí na veřejnou infrastrukturu nevztahují standardní sazby; g) jelikož tento mechanismus systematicky platí pro všechny koncese na veřejnou infrastrukturu ve všech odvětvích, je v souladu s příslušnou zásadou flexibility systému odepisování; h) tento mechanismus je vhodný a přiměřený, protože uplatňuje zásadu flexibility a protože neexistuje vhodnější alternativa, jež by tuto flexibilitu při odepisování zajistila vzhledem k tomu, že okolnosti, se kterými se každý podnik v době výběru své metody odepisování potýká, nemohou být známy předem; a i) podniku PCT se nepřiznává jiný zvláštní prostor k volnému uvážení než ten, který odůvodňuje obecná zásada flexibility.

(175) Komise nejprve připomíná, že podle standardní judikatury by členský stát měl selektivní opatření odůvodnit (131). Argumentace poskytnutá řeckými orgány a příjemcem nedokazuje, na jakém základě lze opatření, které poskytuje příjemci prostor k volnému uvážení, považovat za odůvodněné logikou daňového systému. Trvá tedy na svých předběžných závěrech uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení v tom smyslu, že toto opatření nelze odůvodnit povahou a obecnou systematikou systému.

(176) Navíc konstatuje, že flexibilitu, která ponechává odpis aktiv zcela na volném uvážení příjemce, nelze považovat za zásadu vlastní fiskálnímu systému, jež může opatření odůvodnit. V podstatě by to totiž vedlo k úvaze, že obecným systémem je samotné opatření, a jeho způsob fungování by byl cílem, kterým je lze odůvodnit. Bylo-li by toto odůvodnění použitelné, mohlo by kvalifikaci jakožto státní podpora uniknout každé diskreční fiskální opatření. Dále nelze mít za to, že je všemi předloženými argumenty, které se týkají skutečnosti, že podobné předpisy platí i pro jiné koncesní smlouvy o veřejné infrastruktuře v Řecku, dotčené opatření odůvodněno (132). Toto opatření tedy představuje selektivní zvýhodnění, které nelze logikou nebo obecnou systematikou systému odůvodnit.

5.3.5 Osvobození od kolkovného na úvěrových dohodách a každé doplňkové dohodě o financování investičního projektu (§ 2 odst. 8)

Referenční systém

(177) Podle obecně platných právních předpisů se u písemné podoby několika občanskoprávních a obchodněprávních úkonů, tedy včetně dohod o půjčce a úvěrových a doplňkových dohod, ukládá kolkovné. Podle prezidentského nařízení o kolkovném (133) se kolkovné vybírá v souvislosti s konkrétním dokumentem, který představuje písemný záznam transakce. Kolkovné se týká samotného úkonu, je tedy na smluvních stranách, aby se dohodly, která je uhradí. V praxi to však znamená, že u dohod o půjčce a úvěrových a doplňkových dohod má povinnost uhradit příslušné kolkovné většinou dlužník, jelikož věřitel má moc takovéto řešení prosadit. Několik typů kolkovného a daní z obratu po zavedení DPH jako obecné daně z výdajů do řeckého právního řádu zákonem č. 1642/1986 nahradila DPH (134).

(178) Ustanovení § 16 zákona č. 1676/1986 a § 36 zákona č. 3220/2004 osvobozují od kolkovného dohody o půjčce, úvěrové dohody i jejich doplňkové dohody, které poskytly řecké a zahraniční banky v Řecku či které mají souvislost s Řeckem – tedy které byly uzavřeny a/nebo podepsány v Řecku, vyplývají z nich povinnosti, jež je třeba splnit v Řecku či v nich uplatňuj