DOPORUČENÍ KOMISE

ze dne 9. dubna 2013

o používání společných metod pro měření a sdělování environmentálního profilu životního cyklu produktů a organizací

(Text s významem pro EHP)

(2013/179/EU)

EVROPSKÁ KOMISE,

s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 191 a článek 292 této smlouvy,

vzhledem k těmto důvodům:

PŘIJALA TOTO DOPORUČENÍ:

1. ÚČEL A PŮSOBNOST

2. DEFINICE

Pro účely tohoto doporučení se rozumí:

a) metodou stanovení environmentální stopy produktu (product environmental footprint, PEF): obecná metoda pro měření a sdělování možného environmentálního dopadu životního cyklu produktu, jak je stanoveno v příloze II;

b) metodou stanovení environmentální stopy organizace (organisation environmental footprint, OEF): obecná metoda pro měření a sdělování možného environmentálního dopadu životního cyklu organizace, jak je stanoveno v příloze III;

c) environmentální stopou produktu: výsledek studie ke stanovení environmentální stopy produktu založené na metodě stanovení environmentální stopy produktu;

d) environmentální stopou organizace: výsledek studie ke stanovení environmentální stopy organizace založené na metodě stanovení environmentální stopy organizace;

e) environmentálním profilem životního cyklu: kvantifikované měření možného environmentálního profilu zohledňující veškeré příslušné fáze životního cyklu produktu nebo organizace z pohledu dodavatelského řetězce;

f) sdělováním environmentálního profilu životního cyklu: jakékoli poskytnutí informací o environmentálním profilu životního cyklu, a to rovněž obchodním partnerům, investorům, veřejným subjektům nebo spotřebitelům;

g) organizací: společnost, korporace, firma, podnik, orgán nebo instituce, jejich část nebo kombinace, která je či není právnickou osobou, veřejná nebo soukromá, která má svou vlastní funkční strukturu a správu;

h) systémem: zisková nebo nezisková iniciativa soukromých společností nebo jejich sdružení, partnerství veřejného a soukromého sektoru nebo nevládních organizací, která vyžaduje měření nebo sdělování environmentálního profilu životního cyklu;

i) průmyslovým sdružením: organizace zastupující soukromé společnosti, které jsou členy této organizace, nebo soukromé společnosti patřící do odvětví na místní, regionální, vnitrostátní nebo mezinárodní úrovni;

j) finančním odvětvím: všechny subjekty poskytující finanční služby (jakož i finanční poradenství), včetně bank, investorů a pojišťoven;

k) údaji o životním cyklu: informace o životním cyklu konkrétního produktu, organizace nebo jiné údaje. Zahrnuje popisná metadata a kvantitativní údaje inventarizace životního cyklu, jakož i údaje posuzování dopadu životního cyklu;

l) údaji inventarizace životního cyklu: kvantifikované vstupy a výstupy pro produkt nebo organizaci v průběhu jejich životního cyklu, buď konkrétní (přímo měřené nebo shromažďované) nebo obecné (nepřímo měřené nebo shromažďované, průměrné) údaje.

3. POUŽÍVÁNÍ METOD STANOVENÍ PEF A OEF V OBLASTI POLITIK ČLENSKÝCH STÁTŮ

Členské státy by měly:

4. POUŽÍVÁNÍ METOD STANOVENÍ PEF A OEF SPOLEČNOSTMI A JINÝMI SOUKROMÝMI ORGANIZACEMI

Společnosti a jiné soukromé organizace, které se rozhodnou měřit nebo sdělovat environmentální profil životního cyklu svých produktů nebo organizace, by měly:

Průmyslová sdružení by měla:

5. POUŽÍVÁNÍ METOD STANOVENÍ PEF A OEF V SYSTÉMECH PRO MĚŘENÍ NEBO SDĚLOVÁNÍ ENVIRONMENTÁLNÍHO PROFILU ŽIVOTNÍHO CYKLU

Systémy pro měření nebo sdělování environmentálního profilu životního cyklu by měly:

6. POUŽÍVÁNÍ METOD STANOVENÍ PEF A OEF VE FINANČNÍM ODVĚTVÍ

Členové finančního odvětví by v případě potřeby měli:

7. OVĚŘOVÁNÍ

8. PODÁVÁNÍ ZPRÁV O PROVÁDĚNÍ DOPORUČENÍ

Členské státy se vyzývají, aby Komisi každoročně informovaly o opatřeních přijatých na základě tohoto doporučení. Poprvé by informace měly být předány jeden rok po přijetí tohoto doporučení. Předávané informace by měly zahrnovat:

(1) Posouzení dopadů přiložené ke sdělení Komise „Budování jednotného trhu s ekologickými produkty: Usnadnění lepší a důvěryhodnější informovanosti o environmentálním profilu produktů a organizací (SWD(2013) 111 v konečném znění).

(2) KOM(2003) 302 v konečném znění.

(3) 3 061. zasedání Rady ve složení pro životní prostředí, Brusel, 20. prosince 2010.

(4) KOM(2010) 608 v konečném znění/2.

(5) KOM(2011) 206 v konečném znění, Akt o jednotném trhu – Dvanáct nástrojů k podnícení hospodářského růstu a posílení důvěry. „Společně pro nový růst“ a COM(2012) 573 v konečném znění „Akt o jednotném trhu II – Společně pro nový růst“.

(6) COM(2012) 582 v konečném znění.

(7) KOM(2011) 571 v konečném znění.

(116) Rozlišuje se mezi „elementárními toky“ (tj. (ISO 14044, 3.12)) „materiálem nebo energií vstupující do posuzovaného systému ze životního prostředí bez předchozí přeměny člověkem, nebo materiálem či energií vystupující z posuzovaného systému do životního prostředí bez následné přeměny člověkem.“) a „neelementárními toky“ (tj. všemi zbývajícími vstupy (např. elektrickou energií, materiály, procesy přepravy) a výstupy (např. odpady, vedlejšími produkty) v systému, které vyžadují další modelovací úsilí, aby byly přeměněny na elementární toky).

(115) WRI a WBCSB – Příloha 3 normy Corporate Value Chain (Scope 3) Accounting and Reporting Standard protokolu o skleníkovém plynu, 2011.

Candidate must calculate years of experience based on employment contracts. For example, Prof. A works in University B part‐time from Jan 2005 until Dec 2010 and part‐time at a refinery company. Prof. A can count years of experience in the private sector as 3 years and 3 years for public sector (university).

(101) Bližší informace o stávajících přístupech založených na vážení v posuzování dopadu životního cyklu viz zprávy vypracované JRC a CML a nazvané „Background review of existing weighting approaches in LCIA“ a „Evaluation of weighting methods for measuring the EU-27 overall environmental impact“. K dispozici jsou na internetu na adrese http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/publications.

(77) Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2010f). Příručka ILCD (International Reference Life Cycle Data System) – Nomenclature and other conventions; první vydání. EUR 24 384. Úřad pro publikace Evropské unie, Lucemburk. http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/publications.

(55) Pro bližší informace o kategoriích environmentálních dopadů a metodách posuzování odkazujeme na příručku ILCD „Framework and requirements for LCIA models and indicators“, „Analysis of existing Environmental Assessment methodologies for use in LCA“ a „Recommendation for life cycle impact assessment in the European context“. Ty jsou k dispozici na internetu na adrese http://lct.jrc.ec.europa.eu/.

(26) Hranice systému – definice aspektů zahrnutých do studie nebo z ní vyloučených. Například analýza environmentální stopy „od kolébky do hrobu“ by měla zahrnovat všechny činnosti od těžby surovin přes zpracování, distribuci, skladování, použití až po stadium odstranění nebo recyklace.

(25) Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2011b). Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment. EC – IES – JRC, Ispra, listopad 2011. http://ec.europa.eu/environment/eussd/corporate_footprint.htm.

Uhlík, který se neuvolní v důsledku zpracování na konci životnosti během časového období ve studii, se považuje za uložený uhlík. Toto časové období by mělo vycházet z vědeckých poznatků, je-li to možné, nebo by mělo být minimálně 100 let.

Emise skleníkových plynů v důsledku přímé změny ve využívání půdy se musí alokovat ke zboží/službám po dobu 20 let poté, co dojde ke změně ve využívání půdy, pomocí tabulky výchozích hodnot IPCC.

Alokaci by se mělo v prvé řadě tam, kde je to možné, zamezit prostřednictvím členění procesů nebo rozšíření systému. Pokud to není možné, měly by se k rozdělení vstupů a výstupů použít fyzické vztahy (např. hmotnost, energie) mezi produkty nebo funkcemi.

Přestože jsou podobné široce přijímané metody a pokyny environmentálního účetnictví produktů v úzkém souladu ve většině metodických pokynů, které uvádějí, existují u řady důležitých rozhodovacích bodů rozpory a/nebo nejasnosti, které snižují konzistentnost a srovnatelnost výsledků analýz. Tato příloha uvádí souhrn vybraných klíčových požadavků této příručky pro stanovení environmentální stopy produktu a porovnává je s řadou stávajících metod. Vychází z dokumentu „Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment (Analýza stávajících metodik pro environmentální stopu produktů a organizací – doporučení, účel a další směřování)“, který lze konzultovat na adrese http://ec.europa.eu/environment/eussd/corporate_footprint.htm. (EC-JRC-IES, 2011b). Různé podbarvení bylo použito k označení případů, kdy je příručka pro stanovení environmentální stopy produktu v souladu (světlé podbarvení), v rozporu (příčné pruhy) s jinou metodou nebo ji přesahuje (například uvádí více podrobností nebo stanoví vyšší požadavky) (tmavě šedé podbarvení). Pokud není k dispozici žádné smysluplné srovnání, nepoužívá se žádné podbarvení.

„Země výroby a předchozí využití půdy jsou známy: emise skleníkových plynů ze změny předchozího využívání na současné by bylo možno nalézt v příloze C, z PAS 2050:2011 (BSI 2011). Pro emise neuvedené v příloze C by se měly použít pokyny IPCC k národní inventarizaci skleníkových plynů z roku 2006“ (BSI 2011).

Pro uvolňování a příjem CO2 v důsledku přímé změny ve využívání půdy se musí použít nejnovější emisní faktory CO2 IPCC, jak to uvádí rozhodnutí Komise K(2010) 3751, ledaže by byly k dispozici přesnější, specifické údaje. Jiné emise v důsledku změn ve využívání půdy (např. úniky NO3- do vody, emise ze spalování biomasy, eroze půd atd.) by se měly měřit nebo modelovat pro konkrétní případ nebo s využitím referenčních zdrojů.

Upozornění: Qs/Qp je bezrozměrný poměr chápaný jako odhad rozdílů v kvalitě mezi sekundárním a primárním materiálem („downcycling“). Podle hierarchie multifunkčnosti environmentální stopy (viz oddíl 5.10) se posoudí možnost identifikovat relevantní, základní fyzický vztah jako základ pro korekční poměr kvality (musí se stanovit limitující faktor). Není-li to možné, použije se jiný vztah, například ekonomická hodnota. V tom případě kvalitu zastupují ceny primárních nebo sekundárních materiálů. V takové situaci by Qs/Qp odpovídalo poměru mezi tržní cenou sekundárního materiálu (Qs) a tržní cenou primárního materiálu (Qp). Tržní ceny primárních a sekundárních materiálů lze nalézt ve zdrojích na internetu (125) . Aspekty kvality, které se zohledňují pro primární a sekundární materiál, se musí uvést v pravidlech produktové kategorie ke stanovení environmentální stopy.

— XER,heat and XER,elec [bezrozměrná]= účinnost procesu energetického využití (0 < XER < 1) pro teplo i elektrickou energii, tj. poměr mezi energetickým obsahem výstupu (např. výstupem tepla nebo elektrické energie) a energetickým obsahem materiálu v produktu, který se použije k energetickému využití. XER musí proto zohlednit nedostatky v procesu energetického využití (0 = < XER < 1). Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje (viz například Zpracování na konci životnosti / recyklace energie v databázi ELCD).

— LHV= výhřevnost [např. J/kg] materiálu v produktu, který se použije k energetickému využití. Měla by se stanovit vhodnou laboratorní metodou. Není-li to možné nebo praktické, měly by se použít obecné údaje (viz například „referenční elementární toky ELCD“ (123) a databáze ELCD v části Zpracování na konci životnosti / recyklace energie (124) )

— ESE,heat a ESE,elec= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy), které by vznikly ze specifického nahrazeného zdroje energie, tedy tepla a elektrické energie. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

— EER= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z procesu energetického využití. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

Pokud dochází pouze k otevřené recyklaci: E*D = E’D představuje odstranění materiálu po odebrání recyklovaného obsahu. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se vzít v úvahu předpoklady, jak by byl tento materiál odstraněn, kdyby nebyl recyklován. Pokud nejsou relevantní informace k dispozici, mohlo by se předpokládat, že E’D = ED, jako by proběhla uzavřená recyklace.

— E*D= specifické emise a odstraněné zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z odstraňování odpadního materiálu (např. skládkování, spalování, pyrolýzy) na konci životního cyklu materiálu po odebrání recyklovaného obsahu. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

— ED= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z odstraňování odpadního materiálu na konci životnosti analyzovaného produktu (např. skládkování, spalování, pyrolýzy). Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

— ErecyclingEoL= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z procesu recyklace ve stadiu konce životnosti, včetně procesů sběru, třídění a dopravy. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

— Erecycled= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z procesu recyklace recyklovaného (nebo opakovaně použitého) materiálu, včetně procesů sběru, třídění a dopravy. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

Pokud dochází pouze k otevřené recyklaci: E*V = E’V představuje vstup původního materiálu, který označuje skutečný původní materiál nahrazený pomocí otevřené recyklace. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se vzít v úvahu předpoklady, jaký původní materiál se nahrazuje, nebo by se měly použít průměrné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8. Pokud nejsou k dispozici žádné jiné relevantní informace, mohlo by se předpokládat, že E’V = EV, jako by docházelo k uzavřené recyklaci.

— EV= specifické emise a spotřebované zdroje (na jednotku analýzy) vznikající z pořízení a předběžného zpracování původního materiálu. Pokud nejsou tyto informace k dispozici, měly by se použít obecné údaje, které by měly pocházet ze zdrojů obecných údajů uvedených v oddíle 5.8.

Je nutno shromáždit kvantitativní údaje pro relevantní parametry, aby se mohl využít následující vzorec pro odhad celkového profilu využívání zdrojů a emisí (RUaEP) na jednotku analýzy. Kdykoli je to možné, měly by se stanovit na základě údajů souvisejících s aktuálními procesy. To však nemusí být vždy možné/uskutečnitelné a údaje je potřeba hledat jinde (všimněte si, že vysvětlení pro každý výraz ve vzorci obsahuje doporučení jak/kde nalézt chybějící údaje).

Příklad: Emise – Emise do vzduchu – Emise do vzduchu, nespecifikované

Oddíl v příručce ILCD Handbook - Nomenclature and other conventions

Tato příloha je založena na materiálu „International Reference Life Cycle Data System (ILCD) Handbook – Nomenclature and other conventions” (Evropské společenství, JRC–IES, 2010). Pokud potřebujete další informace a souvislosti k nomenklatuře a konvencím o označování, viz výše uvedený dokument, který je k dispozici na adrese: http://lct.jrc.ec.europa.eu/.

Zavést postupy pro podávání zpráv, dokumentaci a archivaci. Zavést proces vedení záznamů týkající se toho, jaké údaje by se měly uchovávat, jak by se měly uchovávat, jaké informace by se měly ohlašovat v rámci interních a externích inventarizačních zpráv a co by se mělo dokumentovat na podporu metodik pro shromažďování údajů a výpočtů. Proces může rovněž zahrnovat provázání nebo vytváření relevantních databázových systémů pro vedení záznamů.

Vytvořit plán a kontrolní seznam správy údajů. Vývoj plánu správy údajů by měl začít dříve, než budou shromážděny údaje, aby se zajistilo, že v jeho průběhu budou zdokumentovány všechny relevantní informace o inventarizaci. Plán by se měl vyvíjet s tím, jak bude dolaďováno shromažďování údajů a procesy. V plánu musí být definována kritéria kvality a hodnoticí/vyhodnocovací systémy. Kontrolní seznam plánu správy údajů uvádí, které součásti by se měly zahrnout do plánu správy údajů, a lze ho použít jako vodítko pro vytvoření plánu nebo ke sloučení stávajících dokumentů do plánu.

Pravidla produktové kategorie ke stanovení environmentální stopy musí popisovat nejistoty společné pro produktovou kategorii a mělo by identifikovat míru, jakou by mohly být výsledky považovány za významně se nelišící ve srovnáních nebo porovnávacích tvrzeních.

Emise skleníkových plynů v důsledku přímé změny ve využívání půdy se musí alokovat k produktům po dobu i) 20 let poté, co dojde ke změně ve využívání půdy, nebo ii) jediné sklizně od získání posuzovaného produktu (i v případě, že je delší než 20 let) a vybere se to období, které je delší. Bližší informace viz příloha VI. Emise skleníkových plynů, ke kterým dochází v důsledku nepřímé změny ve využívání půdy, se neposuzují, kromě případu, že to Pravidla produktové kategorie ke stanovení environmentální stopy výslovně vyžadují. V takovém případě se nepřímá změna ve využívání půdy vykáže zvlášť jako dodatečná environmentální informace, ale nezahrne se do výpočtů v kategorii dopadů skleníkových plynů.

Veškeré využívání zdrojů a emise související se stadii životního cyklu obsaženými v definovaných hranicích systému se musí zahrnout do profilu využívání zdrojů a emisí. Toky se musí seskupit do „elementárních toků“ a „neelementárních (tj. komplexních) toků“. Všechny neelementární toky v profilu využívání zdrojů a emisí musí být poté přeměněny na elementární toky.

Emise přímo do mořské vody se musí zahrnout do dodatečných environmentálních informací (na inventarizační úrovni).

World Resources Institute (WRI) a Světová obchodní rada pro udržitelný rozvoj WBCSD (2011): Greenhouse Gas Protocol Corporate Value Chain (Scope 3) Accounting and Reporting Standard.

World Resources Institute (WRI), Světová obchodní rada pro udržitelný rozvoj (2011): Product Life Cycle Accounting and Reporting Standard. Greenhouse Gas Protocol. WRI, US, 144 s.

Světová meteorologická organizace (WMO) (1999): Scientific Assessment of Ozone Depletion: 1998. Global Ozone Research and Monitoring Project – Report No. 44, ISBN 92-807-1722-7, Ženeva.

Van Zelm R., Huijbregts M.A.J., Den Hollander H.A., Van Jaarsveld H.A., Sauter F.J., Struijs J., Van Wijnen H.J. a Van de Meent D. (2008): „European characterisation factors for human health damage of PM10 and ozone in life cycle impact assessment“, Atmospheric Environment 42, 441–453.

Van Oers L., de Koning A., Guinee J.B. a Huppes G. (2002): Abiotic Resource Depletion in LCA. Road and Hydraulic Engineering Institute, Ministry of Transport and Water, Amsterdam.

Struijs J., Beusen A., van Jaarsveld H. a Huijbregts M.A.J. (2009): Aquatic Eutrophication. Kapitola 6 v: Goedkoop M., Heijungs R., Huijbregts M.A.J., De Schryver A., Struijs J., Van Zelm R. (2009): ReCiPe 2008 – A life cycle impact assessment method which comprises harmonised category indicators at the midpoint and the endpoint level. Report I: Characterisation factors, první vydání.

Seppälä J., Posch M., Johansson M. a Hettelingh J.P. (2006): „Country-dependent Characterisation Factors for Acidification and Terrestrial Eutrophication Based on Accumulated Exceedance as an Impact Category Indicator“, International Journal of Life Cycle Assessment 11(6): 403–416.

Rosenbaum R.K., Bachmann T.M., Gold L.S., Huijbregts M.A.J., Jolliet O., Juraske R., Köhler A., Larsen H.F., MacLeod M., Margni M., McKone T.E., Payet J., Schuhmacher M., van de Meent D. a Hauschild M.Z. (2008): „USEtox - The UNEP-SETAC toxicity model: recommended characterisation factors for human toxicity and freshwater ecotoxicity in Life Cycle Impact Assessment“, International Journal of Life Cycle Assessment 13(7): 532–546, 2008.

PAS 2050 (2011). Specifications for the assessment of the life cycle greenhouse gas emissions of goods and services. K dispozici na internetu na adrese http://www.bsigroup.com/en/Standards-and-Publications/How-we-can-help-you/Professional-Standards-Service/PAS-2050/.

Milà i Canals L., Romanyà J. a Cowell S.J. (2007): „Method for assessing impacts on life support functions (LSF) related to the use of „fertile land“ in Life Cycle Assessment (LCA)“, Journal of Cleaner Production 15: 1426–1440.

Frischknecht R., Steiner R. a Jungbluth N. (2008): The Ecological Scarcity Method – Eco-Factors 2006. A method for impact assessment in LCA. Environmental studies no. 0906. Federal Office for the Environment (FOEN), Bern. 188 s.

Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2010b): Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment, v tisku.

Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2010a): International Reference Life Cycle Data System (ILCD) Handbook - Recommendations based on existing environmental impact assessment models and factors for Life Cycle Assessment in a European context. Úřad pro publikace Evropské unie, v tisku.

Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2010): International Reference Life Cycle Data System (ILCD) Handbook – Nomenclature and other conventions. První vydání březen 2010. ISBN 978-92-79-15861-2, doi: 10.2788/96557. Úřad pro publikace Evropské unie, Lucemburk.

Evropská komise – Společné výzkumné středisko – Institut pro životní prostředí a udržitelný rozvoj (2010): International Reference Life Cycle Data System (ILCD) Handbook – Framework and Requirements for Life Cycle Impact Assessment Models and Indicators. První vydání březen 2010. ISBN 978-92-79-17539-8, doi: 10.2788/38719. Úřad pro publikace Evropské unie, Lucemburk.

CE Delft (2010). Biofuels: GHG impact of indirect land use change. K dispozici na adrese http://www.birdlife.org/eu/pdfs/PPT_carbon_bomb_CE_delft.pdf

BSI (2011): PAS 2050:2011 Specification for the assessment of the life cycle greenhouse gas emissions of goods and services. BSI, Londýn, 38 s.

ADEME (2011): General principles for an environmental communication on mass market products BPX 30-323-0. K dispozici na internetu na adrese http://www2.ademe.fr/servlet/getDoc?id=38480&m=3&cid=96.

Úniky– emise do vzduchu a vypouštění do vody a půdy (ISO 14040:2006).

Hranice systému– definice aspektů zahrnutých do studie nebo z ní vyloučených. Například u analýzy environmentální stopy „od kolébky k hrobu“ by měla hranice systému zahrnovat všechny činnosti od těžby surovin přes zpracování, distribuci, skladování, použití až po stadium odstranění nebo recyklace.

Elementární toky– v profilu využívání zdrojů a emisí elementární toky zahrnují „materiál nebo energii vstupující do posuzovaného systému ze životního prostředí bez předchozí přeměny člověkem, nebo materiál či energii vystupující z posuzovaného systému do životního prostředí bez následné přeměny člověkem“ (ISO 14040, 3.12). Elementárními toky jsou například zdroje odebírané z přírody nebo emise do vzduchu, vody a půdy, které bezprostředně souvisí s charakterizačními faktory kategorií dopadu environmentální stopy.

Ekologická stopa– označuje „velikost plochy produktivních půdních a vodních ekosystémů, která je nutná pro produkci zdrojů a uložení odpadů, jež populace z přírody odebírá a do přírody ukládá, bez ohledu na to, kde na Zemi se tato půda a voda nacházejí“ (Wackernagel a Rees, 1996). Environmentální stopa podle příručky pro stanovení environmentální stopy produktu není rovnocenná ekologické stopě podle Wackernagela a Reese; hlavní rozdíly uvádí příloha X.

TIP: Kvantitativní posouzení nejistoty lze vypočítat pro rozptyl související s údaji profilu využívání zdrojů a emisí, například pomocí simulací Monte Carlo. Vliv nejistot souvisejících s výběrem by se měl odhadnout na horní a dolní hranici pomocí analýz citlivosti založených na posouzení scénářů. Ty by se měly jasně zdokumentovat a ohlásit.

Pravidla produktové kategorie ke stanovení environmentální stopy musí popisovat nejistoty společné pro produktovou kategorii a mělo by identifikovat míru, do jaké by mohly být výsledky považovány za významně se nelišící ve srovnáních nebo porovnávacích tvrzeních.

Je důležité vyjádřit údaje z hlediska jednotlivých složek, pro které jsou k dispozici charakterizační faktory (viz následující oddíl). Například údaje pro kompozitní NPK hnojivo by se měly rozdělit a klasifikovat podle jeho podílů N, P a K, protože každá složka bude přispívat k různým kategoriím dopadu environmentální stopy. V praxi lze většinu údajů k profilu využívání zdrojů a emisí čerpat z veřejných nebo komerčních inventarizačních databází životního cyklu, kde již byla klasifikace provedena. V takových případech musí například poskytovatel zajistit, že klasifikace a související směry posuzování dopadu environmentální stopy odpovídají požadavkům této příručky pro stanovení environmentální stopy produktu.

Může být možná alokace na základě jiného vztahu. Například ekonomickou alokací se myslí alokace vstupů a výstupů souvisejících s multifunkčními procesy k výstupům koproduktů úměrně k jejich relativním tržním hodnotám. Tržní cenou kofunkcí by se měl myslet specifický stav a místo, ve kterém jsou koprodukty vyráběny. Alokace na základě ekonomické hodnoty by se měla použít pouze v případě, kdy (I a II) nejsou možné. V každém případě se musí uvést jasné zdůvodnění, proč byly zamítnuty kroky I a II a v kroku III bylo zvoleno dané alokační pravidlo, aby se zajistila co největší fyzická reprezentativnost výsledků stanovení environmentální stopy produktu.

lze alokovat vstupní/výstupní toky na základě některého jiného relevantního základního fyzického vztahu, který dává vstupy a výstupy do vztahu k funkci poskytované systémem? To lze demonstrovat prokázáním, že lze definovat relevantní fyzický vztah, jímž lze alokovat toky přiřaditelné k poskytování definované funkce produktového systému (98) :

Pokud není možné použít členění nebo rozšíření systému, měla by se použít alokace: vstupy a výstupy systému by se měly rozdělit mezi jeho jednotlivé produkty nebo funkce způsobem, který odráží relevantní základní fyzické vztahy mezi nimi. (ISO 14044:2006, 14)

Pokud je to možné, mělo by se využít členění nebo rozšíření systému, aby se zamezilo alokaci. Členěním se myslí rozložení multifunkčních procesů nebo provozů, aby se oddělily vstupní toky přímo související s každým výstupem z procesu nebo provozu. Rozšířením systému se myslí rozšíření systému zahrnutím dalších funkcí souvisejících s koprodukty. Nejprve se musí vyšetřit, zda lze analyzovaný proces rozčlenit nebo rozšířit. Pokud je členění možné, inventarizační údaje by se měly shromáždit pouze pro ty jednotkové procesy (95) , které jsou přímo přiřaditelné (96) ke zkoumanému zboží/službám. Nebo pokud lze systém rozšířit, musí se do analýzy zahrnout další funkce a výsledky se musí ohlašovat pro rozšířený systém jako celek místo na úrovni jednotlivých koproduktů.

Nedostatky v údajích existují, pokud nejsou k dispozici žádné specifické ani obecné údaje, které jsou dostatečně reprezentativní pro daný proces v životním cyklu produktu. Pokud scházejí údaje, mělo by být u většiny procesů možné získat dostatek informací, které umožní přiměřený odhad chybějících údajů. Proto by měl konečný profil využívání zdrojů a emisí obsahovat nanejvýš několik nedostatků v údajích. Chybějící informace mohou být různého typu a mít různé charakteristiky, takže každá bude vyžadovat samostatné přístupy při řešení.

Obecné údaje by se měly, pokud je to možné, získávat ze zdrojů údajů uvedených v této příručce pro stanovení environmentální stopy produktu. Zbývající obecné údaje by měly přednostně pocházet:

Tento oddíl popisuje shromažďování specifických údajů, což jsou údaje přímo měřené nebo shromažďované v konkrétním provozu nebo skupině provozů, které reprezentují činnosti. Tyto údaje by měly zahrnovat všechny známé vstupy a výstupy pro procesy. Vstupy jsou (například) využívání energie, vody, materiálů atd. Výstupy jsou produkty, koprodukty (87) a emise. Emise lze rozdělit do čtyř kategorií: emise do vzduchu, do vody, do půdy a emise jako tuhý odpad. Specifické údaje lze shromažďovat, měřit nebo vypočítat pomocí aktivitních údajů (88) a souvisejících emisních faktorů. Je třeba uvést, že emisní faktory mohou být odvozeny z obecných údajů na základě požadavků na kvalitu údajů.

Kromě těchto kritérií jsou do posuzování kvality zahrnuty tři další aspekty, tj. přezkum a dokumentace (soulad s formátem ILCD) a soulad s nomenklaturou ILCD. Poslední tři nejsou zahrnuty do semikvantitativního posouzení kvality údajů, jak je popsáno v následujících odstavcích. Musí však být splněny.

Tato část popisuje, jak se musí posuzovat kvalita údajů. Pro studie ke stanovení environmentální stopy produktu je přijato šest kritérií kvality; pět se týká údajů a jedno metody. Jsou shrnuta v Tabulka 3. Reprezentativnost (technologická, geografická a časová) charakterizuje, do jaké míry vybraný proces a produkt popisuje analyzovaný systém. Jakmile jsou jednou procesy a produkty reprezentativní pro daný systém vybrány a jsou provedeny inventarizace využívání zdrojů a emisního profilu, zhodnotí se pomocí kritéria úplnosti míra, do jaké profil využívání zdrojů a emisní profil těchto procesů a produktů pokrývá tyto procesy a produkty.

Vysvětlení na příkladu: pokud máme dřevěný nábytek s dobou životnosti 120 let, skladujeme uhlík po 120 let životnosti nábytku a emise vzniklé při jeho zneškodnění nebo spálení na konci životnosti jsou o 120 let zpožděny. CO2 je pohlcen při výrobě nábytku, je 120 let skladován a uvolní se v okamžiku, kdy se nábytek likviduje nebo pálí na konci životnosti. CO2 je 120 let skladován a zpožděné emise CO2 se neobjeví teď, ale až po 120 letech (na konci životnosti nábytku).

V rámci posuzovaných hranic systému se může vyrábět energie z obnovitelných zdrojů. Pokud se obnovitelná energie vyrábí nad množství spotřebované v rámci definovaných hranic systému a je poskytována například do elektrické rozvodné sítě, lze to započítat ve prospěch posuzovaného produktu pouze v případě, že kredit nebyl zvážen v jiných systémech. K vysvětlení, zda je kredit zohledněn ve výpočtu, je vyžadována dokumentace (např. záruka původu u výroby obnovitelné energie (76) ).

Emise skleníkových plynů, ke kterým dochází v důsledku přímé změny ve využívání půdy, se musí alokovat k produktům po dobu i) 20 let poté, co dojde ke změně ve využívání půdy, nebo ii) jediné sklizně od získání posuzovaného produktu (i v případě, že je delší než 20 let) (75) a vybere se to období, které je delší. Bližší informace viz příloha VI. Emise skleníkových plynů, ke kterým dochází v důsledku nepřímé změny ve využívání půdy, se neposuzují, kromě případu, že to Pravidla produktové kategorie ke stanovení environmentální stopy výslovně vyžadují. V takovém případě se nepřímá změna ve využívání půdy vykáže zvlášť jako dodatečná environmentální informace, ale nezahrne se do výpočtů v kategorii dopadů skleníkových plynů.

Elektrická energie z rozvodné sítě spotřebovaná před definovanou hranicí ke stanovení environmentální stopy produktu nebo v jejím rámci se musí modelovat co nejpřesněji a musí upřednostnit údaje jednotlivých dodavatelů. Pokud je elektřina (nebo její část) obnovitelná, je důležité, aby nedocházelo k dvojímu zaúčtování. Proto musí dodavatel zaručit, že obnovitelná energie dodaná do organizace k výrobě produktu bude efektivně vyrobena z obnovitelných zdrojů a nebude dána do rozvodné sítě k použití jinými spotřebiteli (např. zárukou původu u výroby obnovitelné energie (72) ).

Stadium konce životnosti začíná, když uživatel vyřadí používaný produkt, a končí, když je produkt vrácen do přírody jako odpadní produkt nebo vstupuje do životního cyklu dalšího produktu (tj. jako recyklovaný vstup). Mezi procesy na konci životnosti, které se musí zahrnout do studie ke stanovení environmentální stopy produktu, patří:

K důležitým parametrům, které by se měly nebo se musí při modelování přepravy zvážit (podle případu viz níže), patří:

Upozornění: Výrobcem doporučená metoda, která se má uplatnit ve stadiu používání (např. pečení v troubě při stanovené teplotě po stanovenou dobu), by mohla poskytnout základ pro stanovení fáze používání produktu. Skutečný vzorec používání se však může lišit od doporučeného a měl by se použít, pokud jsou tyto informace k dispozici.

Scénář používání musí rovněž odrážet, zda by mohlo používání analyzovaných produktů vést ke změnám v systémech, ve kterých se používají. Například energetické spotřebiče mohou ovlivnit energii potřebnou pro ohřev/chlazení v budově nebo hmotnost autobaterie by mohla ovlivnit spotřebu pohonných hmot. Zohlednit by se měly následující zdroje technických informací ke scénářům použití (neúplný seznam):

Stadium používání začíná, když spotřebitel nebo koncový uživatel získá do vlastnictví produkt, a končí, když je použitý produkt vyřazen pro přepravu do provozu pro recyklaci nebo zpracování odpadů. Mezi procesy fáze používání, které se musí zahrnout, patří (neúplný seznam):

Veškeré využívání zdrojů a emise související se stadii životního cyklu obsaženými v definovaných hranicích systému se musí zahrnout do profilu využívání zdrojů a emisí. Toky se musí seskupit do „elementárních toků“ a „neelementárních (tj. komplexních) toků“. Všechny neelementární roky v profilu využívání zdrojů a emisí musí být poté převedeny na elementární toky.

Všechny neelementární toky v profilu využívání zdrojů a emisí musí být přeměněny na elementární toky. Například odpadní toky se nesmí uvést pouze jako kg domovního odpadu nebo nebezpečného odpadu, ale musí rovněž zahrnovat emise do vody, vzduchu a půdy v důsledku zpracování pevných odpadů. To je nezbytné pro srovnatelnost studií ke stanovení environmentální stopy produktu. Sestavení profilu využívání zdrojů a emisí proto není hotové, dokud nejsou všechny toky vyjádřeny jako elementární toky.

elementární toky, kterými jsou (ISO 14040:2006, 3.12) „materiál nebo energie vstupující do posuzovaného systému ze životního prostředí bez předchozí přeměny člověkem, nebo materiál či energie vystupující z posuzovaného systému do životního prostředí bez následné přeměny člověkem.” Elementárními toky jsou například zdroje těžené z přírody nebo emise do vzduchu, vody a půdy, které bezprostředně souvisí s charakterizačními faktory kategorií dopadu environmentální stopy;

V ideálním případě by se vytvořil model produktového dodavatelského řetězce pomocí údajů o provozu nebo produktu (tj. modelování přesného životního cyklu, které popisuje stadia dodavatelského řetězce, použití, případně konce životnosti). V praxi a obecně by se měly vždy, kdy je to možné, použít přímo shromážděné inventarizační údaje z konkrétního provozu. U procesů, kde nemá společnost přímý přístup ke konkrétním údajům (tj. procesy na pozadí), se zpravidla použijí obecné údaje (64) . Mezi osvědčené postupy však patří, pokud je to možné, používat u nejrelevantnějších produktů údaje shromážděné přímo od dodavatelů, pokud nejsou obecné údaje reprezentativnější nebo vhodnější.

Emise přímo do mořské vody se musí zahrnout do dodatečných environmentálních informací (na inventarizační úrovni).

Některé produkty mohou vyrábět společnosti nacházející se v blízkosti moře. Jejich emise by mohly proto mít přímý dopad na mořskou vodu místo na vody sladké. Protože výchozí soubor kategorií dopadu environmentální stopy zahrnuje pouze ekotoxicitu v důsledku emisí do sladkých vod, je důležité zohlednit rovněž emise přímo do mořské vody. Ty se musí zahrnout na elementární úrovni, protože pro tyto emise není v současnosti k dispozici žádný model posuzování dopadu.

Relevantní možné environmentální dopady produktu mohou přesahovat široce přijímané modely posuzování dopadu environmentální stopy založené na životním cyklu. Je důležité tyto environmentální dopady zohlednit, pokud je to únosné. Vliv změn ve využívání půdy v konkrétním místě nebo v souvislosti s konkrétní činností může mít například dopad na biodiverzitu. To si může vyžádat použití dodatečných kategorií dopadu environmentální stopy, které nejsou obsaženy ve výchozím seznamu uváděném v této příručce pro stanovení environmentální stopy produktu, nebo dokonce dodatečné kvalitativní popisy, pokud nelze dopady uvést do souvislosti s produktovým dodavatelským řetězcem kvantitativním způsobem. Na tyto dodatečné metody by se mělo pohlížet jako na doplňkové k výchozímu seznamu kategorií dopadu environmentální stopy.

Účelem posuzování dopadu environmentální stopy (54) je seskupit a shrnout údaje z inventarizovaného profilu využívání zdrojů a emisí podle příslušných příspěvků ke každé kategorii dopadu environmentální stopy. To následně zajistí nezbytný základ pro interpretaci výsledků environmentální stopy vzhledem k cílům studie ke stanovení environmentální stopy produktu (například identifikaci „kritických míst“ dodavatelského řetězce a „možností“ zlepšení). Výběr kategorií dopadu environmentální stopy by tudíž měl být komplexní v tom smyslu, že pokryje všechny relevantní environmentální problémy týkající se dodavatelského řetězce příslušného produktu.

Výraz „kompenzace“ se často používá s odvoláním na činnosti třetích stran zaměřené na zmírnění emisí skleníkových plynů, např. regulované systémy v rámci Kjótského protokolu (mechanismus čistého rozvoje, společné provádění, systémy obchodování s emisemi) nebo dobrovolné systémy. Kompenzace jsou samostatná omezení skleníkových plynů používaná ke kompenzaci emisí skleníkových plynů, například aby se splnila dobrovolná nebo povinná cílová hodnota nebo sazba v oblasti skleníkových plynů. Kompenzace se vypočítávají vzhledem k referenčnímu stavu, který představuje hypotetický scénář pro to, jaké by byly emise v případě absence zmírňovacího projektu, který vytváří kompenzace. Příklady kompenzovaných emisí představuje kompenzace uhlíku pomocí mechanismu čistého rozvoje, emisních povolenek a dalších nesystémových kompenzací.

Při definování cílů je důležité identifikovat zamýšlené použití a míru analytické hloubky a důslednosti studie. To by se mělo odrazit ve vymezující definici studie (fáze definice rozsahu). Kvantitativní studie v souladu s analytickými požadavky uvedenými v této příručce pro stanovení environmentální stopy produktu budou nezbytné pro analýzy, zaměřené například na hledání zdrojů s co nejmenšími náklady na ochranu životního prostředí, návrh produktu, referenční srovnávání a podávání zpráv. V rámci jedné studie ke stanovení environmentální stopy produktu je možný rovněž kombinovaný přístup, kdy se kvantitativní analýza zaměří pouze na některé části dodavatelského řetězce a u jiných se provedou kvalitativní popisy možných kritických míst v oblasti ochrany životního prostředí (například kvantitativní analýza „od kolébky k bráně“ (39) kombinovaná s kvalitativními popisy environmentálních aspektů „od brány k hrobu“ (40) nebo s kvantitativními analýzami stadií použití a konce životnosti pro zvolené reprezentativní typy produktů).

Příloha X uvádí přehled některých vybraných klíčových požadavků obsažených v této příručce pro stanovení environmentální stopy produktu ve srovnání s požadavky/specifikacemi obsaženými ve výše uvedených metodických pokynech. Podrobnější popis analyzovaných metod a výsledku analýzy lze nalézt v publikaci „Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment (Analýza stávajících metodik pro environmentální stopu produktů a organizací – doporučení, účel a další směřování)“ (25) . Vzhledem k tomu, že stávající metody mohou uvádět několik alternativ pro dané metodické rozhodnutí, je záměrem této příručky pro stanovení environmentální stopy produktu (kdykoli je to možné) určit jediný požadavek pro každé rozhodnutí, nebo poskytnout dodatečné pokyny, aby se podpořily konzistentnější, podrobnější a reprodukovatelnější studie ke stanovení environmentální stopy produktu.

Výraz „mělo by se“ se používá k označení doporučení místo požadavku. Každou odchylku od požadavku „mělo by se“ musí subjekt provádějící studii vysvětlit a objasnit.

Výsledek této analýzy je shrnut v příloze X. Podrobnější popis lze nalézt v publikaci „Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment (Analýza stávajících metodik pro environmentální stopu produktů a organizací – doporučení, účel a další směřování)“ (EC-JRC-IES 2011b) (11) . Vzhledem k tomu, že stávající metody mohou uvádět několik alternativ pro dané metodické rozhodnutí, je záměrem této příručky pro stanovení environmentální stopy produktu (kdykoli je to možné) určit jediný požadavek pro každé rozhodnutí, nebo poskytnout dodatečné pokyny, které podpoří konzistentnější, podrobnější a reprodukovatelnější studie ke stanovení environmentální stopy produktu. Proto má srovnatelnost přednost před flexibilitou.

PŘÍLOHA III

POKYNY PRO STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

SHRNUTÍ

Souvislosti

Cíle a cílová skupina

Proces a výsledky

Vztah k příručce pro stanovení environmentální stopy produktu

Terminologie: Musí se, mělo by se a může se

1. VŠEOBECNĚ KE STUDIÍM KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

1.1 Přístup a použití

1.2 Jak používat tuto příručku

1.3 Zásady studií ke stanovení environmentální stopy organizace

1.4 Fáze studie ke stanovení environmentální stopy organizace

2. ROLE ODVĚTVOVÝCH PRAVIDEL KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

2.1 Obecné

2.2 Definování odvětví, které je předmětem odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace

3. DEFINOVÁNÍ CÍLŮ STUDIE KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

4. DEFINOVÁNÍ ROZSAHU STUDIE KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

4.1 Obecné

4.2 Definice organizace (jednotky analýzy)

4.3 Portfolio produktů

4.4 Hranice systému pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace

4.4.1 Hranice organizace

4.4.2 Hranice environmentální stopy organizace

4.4.3 Schéma hranice systému

4.4.4 Jak se v environmentální stopě organizace vypořádat s kompenzacemi

4.5 Výběr kategorií dopadu environmentální stopy a metod posuzování

4.6 Výběr dodatečných environmentálních informací, které budou zahrnuty do stanovení environmentální stopy organizace

4.7 Předpoklady/omezení

5. SESTAVENÍ A ZAZNAMENÁNÍ PROFILU VYUŽÍVÁNÍ ZDROJŮ A EMISÍ (INVENTARIZAČNÍ FÁZE)

5.1 Obecné

5.2 Analytická část

5.3 Plán správy údajů (volitelný)

5.4 Údaje profilu využívání zdrojů a emisí

5.4.1 Přímé činnosti a dopady

5.4.2 Nepřímo přiřaditelné předcházející činnosti

5.4.3 Nepřímo přiřaditelné následující činnosti

5.4.4 Dodatečné požadavky na profil využívání zdrojů a emisí

5.4.5 Modelování scénářů přepravy

5.4.6 Modelování scénářů pro stadium používání

5.4.7 Modelování scénářů konce životnosti

5.5 Nomenklatura pro profil využívání zdrojů a emisí

5.6 Požadavky na kvalitu údajů

5.7 Shromažďování specifických údajů

5.8 Shromažďování obecných údajů

5.9 Řešení zbývajících nedostatků v údajích / chybějících údajů

5.10 Shromažďování údajů souvisejících s dalšími metodickými fázemi ve studii ke stanovení environmentální stopy organizace

5.11 Řešení multifunkčních procesů a provozů

6. POSUZOVÁNÍ DOPADU ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

6.1 Klasifikace a charakterizace (povinné)

6.1.1 Klasifikace toků environmentální stopy

6.1.2 Charakterizace toků environmentální stopy

6.2 Normalizace a vážení (doporučené/volitelné)

6.2.1 Normalizace výsledků posuzování dopadu environmentální stopy (doporučené)

6.2.2 Vážení výsledků posuzování dopadu environmentální stopy (volitelný)

7. INTERPRETACE ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

7.1 Obecné

7.2 Posouzení podrobnosti modelu environmentální stopy organizace

7.3 Identifikace kritických míst (významných problémů)

7.4 Odhad nejistoty

7.5 Závěry, doporučení a omezení

8. ZPRÁVY O STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

8.1 Obecné

8.2 Prvky podávání zpráv

8.2.1 První prvek: Souhrn

8.2.2 Druhý prvek: Hlavní zpráva

8.2.3 Třetí prvek: Příloha

8.2.4 Čtvrtý prvek: Důvěrná zpráva

9. KRITICKÝ PŘEZKUM ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

9.1 Obecné

9.2 Typ přezkumu

9.3 Kvalifikace hodnotitele

10. ZKRATKOVÁ SLOVA A ZKRATKY

11. SLOVNÍK POJMŮ

12. ODKAZY

Příloha I Souhrn klíčových povinných požadavků pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace a pro vytváření odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace

Příloha II. Plán správy údajů (převzato z iniciativy protokol o skleníkovém plynu)

Příloha III. Kontrolní seznam pro shromažďování údajů

Příloha IV. Identifikace vhodné nomenklatury a vlastností pro specifické toky

Příloha V. Řešení multifunkčnosti v situacích konce životnosti

Příloha VI: Pokyny k vykazování emisí v důsledku přímé změny ve využívání půdy relevantních pro změnu klimatu

Příloha VII: Mapování terminologie použité v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace s terminologií podle ISO

Příloha VIII. Příručka pro stanovení environmentální stopy organizace a příručka ILCD: hlavní odchylky

Příloha IX. Porovnání klíčových požadavků stanovení environmentální stopy organizace s jinými metodami

SHRNUTÍ

Environmentální stopa organizace je multikriteriální vyčíslení environmentálního profilu organizace nabízející zboží/služby z hlediska životního cyklu. Studie ke stanovení environmentální stopy organizace se vytvářejí pro zastřešující účel hledání možností, jak omezit environmentální dopady způsobené organizačními činnostmi, a zohledňují činnosti dodavatelského řetězce (1) (od těžby surovin přes výrobu a použití až po konečné nakládání s odpady). K zapojeným organizacím patří společnosti, orgány veřejné správy, neziskové organizace a další subjekty. Environmentální stopy organizace doplňují jiné nástroje, které se zaměřují na specifická místa a prahové hodnoty.

Tento dokument obsahuje pokyny, jak vypočítat environmentální stopu organizace a rovněž jak vytvořit metodické požadavky pro konkrétní odvětví, které se použijí v odvětvových pravidlech ke stanovení environmentální stopy organizace (Organisation Environmental Footprint Sector Rules – OEFSR).

Souvislosti

Tato práce se vztahuje k jednomu ze stavebních prvků strategie Evropa 2020 – „Evropa účinněji využívající zdroje“ (2). Dokument navrhuje způsoby, jak zvýšit produktivitu zdrojů a oddělit hospodářský růst od využívání zdrojů a jeho environmentálních dopadů s přihlédnutím k životnímu cyklu (tj. zohledněním těžby surovin, výroby, používání, konečného nakládání s odpady a veškeré nezbytné přepravy v integrovaném přístupu). Jedním z jeho cílů je: „vypracovat společný metodický přístup, aby členské státy a soukromé odvětví mohly posoudit, zobrazit a vzájemně porovnat environmentální profil výrobků, služeb a společností, jenž vychází z komplexního posouzení dopadu na životní prostředí po dobu životního cyklu („ekologické stopy“).“ Evropská rada v roce 2010 mimo jiné vyzvala Komisi a členské státy, aby optimalizovaly využívání metod jako analýza životního cyklu (LCA) produktů a zohlednily výsledky dosažené v kontextu ILCD (International Reference Life Cycle Data System) (3). Byl zahájen projekt stanovení environmentální stopy produktů a environmentální stopy organizací s cílem vytvořit harmonizovanou evropskou metodiku pro studie environmentální stopy, která se může přizpůsobit širší řadě relevantních kritérií environmentálního profilu pomocí přístupu založeného na životním cyklu.

Přístup založený na životním cyklu zohledňuje spektrum toků zdrojů a environmentálních intervencí v souvislosti s produktem nebo organizací z hlediska dodavatelského řetězce. Zahrnuje všechna stadia od pořízení surovin přes zpracování, distribuci, používání až po procesy na konci životnosti, a všechny relevantní související environmentální dopady, účinky na zdraví, hrozby související se zdroji, společenské zátěže a kompromisy. Takový přístup je nezbytný pro účinné řízení, protože k důležitým vlivům na životní prostředí může docházet v „předcházejících“ nebo „následujících“ fázích, a tudíž nemusí být okamžitě zřejmé. Tento přístup je také nezbytný pro odhalení všech možných kompromisů mezi různými typy environmentálních dopadů v souvislosti se specifickou politikou a rozhodnutími v oblasti řízení, protože napomáhá zamezit nezáměrnému přesunu zátěží.

Cíle a cílová skupina

Studie ke stanovení environmentální stopy organizace lze použít pro řadu účelů, například: referenční srovnávání a sledování environmentálního profilu, hledání zdrojů s co nejmenšími náklady na ochranu životního prostředí (tj. řízení dodavatelského řetězce), činnostem zaměřeným na zmírnění skleníkových plynů a účasti v dobrovolných a povinných programech. V možném rozsahu by měla být environmentální stopa organizace použitelná rovněž v kontextu systémů pro environmentální řízení podniků a audit (EMAS).

Cílem tohoto dokumentu je poskytnout podrobné a komplexní technické pokyny k tomu, jak provádět studii ke stanovení environmentální stopy produktu v jakémkoli odvětví. Je určen především technickým odborníkům, například inženýrům a environmentálním manažerům, kteří budou vytvářet studii ke stanovení environmentální stopy organizace. Při využívání této příručky k provádění studie ke stanovení environmentální stopy organizace není předpokladem rozsáhlá kvalifikace v posuzování životního cyklu.

Tato příručka není určena k přímé podpoře srovnávání nebo porovnávacích tvrzení (tj. environmentálních prohlášení týkajících se nadřazenosti nebo rovnosti jedné organizace v porovnání s konkurenční organizací, která nabízí stejné produkty (na základě ISO 14040:2006)). K tomu bude zapotřebí vytvořit dodatečná odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace, která doplní obecnější pokyny, aby se dále zvýšila harmonizace, specifičnost, relevantnost a reprodukovatelnost metod pro dané odvětví. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace dále usnadní zaměření pozornosti na nejdůležitější parametry, a tím sníží čas, úsilí a náklady při dokončování studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Tento dokument kromě všeobecných pokynů a požadavků na studie ke stanovení environmentální stopy organizace rovněž uvádí požadavky na vytváření odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace.

Proces a výsledky

Každý požadavek na studie ke stanovení environmentální stopy organizace v této příručce byl zvolen tak, aby zohledňoval doporučení podobných široce uznávaných metod a pokynů environmentálního účetnictví organizací. Konkrétně zvažovanými metodickými pokyny byly ISO 14064 (2006), ISO/WD TR 14069 (pracovní návrh, 2010), příručka ILCD (2011), protokol o skleníkovém plynu WRI/WBCSD (2011a), Bilan Carbone® (verze 5.0), Guidance on how to measure and report your greenhouse gas emissions vydané Department for Environment, Food and Rural Affairs (2009), Carbon Disclosure project for Water (2010) a iniciativa Global Reporting – GRI (verze 3.0).

Výsledek této analýzy je shrnut v příloze IX. Podrobnější popis analyzovaných metod a výsledku analýzy lze nalézt v publikaci „Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment (Analýza stávajících metodik pro environmentální stopu produktů a organizací – doporučení, účel a další směřování)“ (4). Přestože jsou tyto dokumenty v úzkém souladu ve většině metodických pokynů, které uvádějí, stojí za povšimnutí, že u řady důležitých rozhodnutí zůstávají rozpory a/nebo nejasnosti, které snižují konzistentnost a srovnatelnost výsledků analýz. Vzhledem k tomu, že stávající metody mohou uvádět několik alternativ pro dané metodické rozhodnutí, je záměrem této příručky pro stanovení environmentální stopy organizace poskytnout dodatečné pokyny a (kdykoli je to možné) určit jediný požadavek pro každý bod rozhodnutí, aby se podpořily konzistentnější, podrobnější a reprodukovatelnější studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Proto má srovnatelnost přednost před flexibilitou.

V možném rozsahu se tato příručka pro stanovení environmentální stopy organizace snaží dosáhnout souladu se stávajícími nebo budoucími mezinárodními metodickými normami, jako jsou ISO 14069 (návrh) a GHG Protocol Scope 3 i příručka ke stanovení environmentální stopy produktu. Podobně bylo vynaloženo úsilí na dosažení co největšího souladu se stávajícími systémy environmentálního řízení (EMAS a ISO 14001). Je však třeba uvést, že aby se umožnilo multikriteriální environmentální posouzení na organizační úrovni pomocí přístupu založeného na životním cyklu, příručka ke stanovení environmentální stopy organizace v důležitých aspektech nutně přesahuje stávající pokyny.

Jak už jsme uvedli, jsou odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace nezbytným rozšířením a doplňkem obecnějších pokynů pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace uvedených v tomto dokumentu (tj. z hlediska srovnatelnosti mezi různými studiemi ke stanovení environmentální stopy organizace). S tím, jak budou vytvářena, budou odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace hrát důležitou roli při zvyšování reprodukovatelnosti, kvality, konzistentnosti a relevantnosti studií ke stanovení environmentální stopy organizace.

Vztah k příručce pro stanovení environmentální stopy produktu

Environmentální stopa produktu (5) a environmentální stopa organizace využívají přístup založený na životním cyklu ke kvantifikaci environmentálního profilu. Zatímco metoda stanovení environmentální stopy produktu je specifická pro jednotlivé produkty nebo služby, metoda stanovení environmentální stopy organizace platí pro organizační činnosti jako celek – jinými slovy pro všechny činnosti související se zbožím a/nebo službami, které organizace zajišťuje z pohledu dodavatelského řetězce (od těžby surovin přes použití až po konečné nakládání s odpady). Na hodnocení environmentální stopy organizace a produktu lze tedy pohlížet jako na doplňující se činnosti, z nichž každá zajišťuje podporu specifickým oblastem použití.

K výpočtu environmentální stopy organizace není potřeba analyzovat všechny jednotlivé produkty organizace. Environmentální stopa organizace se vypočítá pomocí souhrnných údajů zastupujících toky zdrojů a odpadů, které překračují definovanou hranici organizace. Po výpočtu však lze environmentální stopu organizace rozložit pomocí vhodných alokačních klíčů až na úroveň produktů. Teoreticky by se měl souhrn jednotlivých environmentálních stop zboží/služeb, které organizace nabízí během konkrétního sledovaného období (např. jednoho roku), rovnat její environmentální stopě organizace za stejné sledované období (6). Metodiky byly účelově vytvořeny s tímto záměrem. Environmentální stopa organizace může dále pomoci identifikovat oblasti produktového portfolia organizace, kde jsou environmentální dopady nejvýznamnější a kde tedy může být žádoucí provést podrobné analýzy na úrovni jednotlivých produktů.

Terminologie: Musí se, mělo by se a může se

Tato příručka používá přesnou terminologii k uvedení požadavků, doporučení a přípustných dostupných možností.

Výraz „musí se“ se používá v této příručce k označení toho, co se požaduje, aby studie ke stanovení environmentální stopy organizace byla v souladu s touto příručkou.

Výraz „mělo by se“ se používá k označení doporučení, ale ne požadavku. Každá odchylka od požadavku „mělo by se“ musí být vysvětlena a objasněna.

Výraz „může se“ se používá k označení možnosti, která je přípustná.

Tato stránka byla záměrně ponechána prázdná.

1. VŠEOBECNĚ KE STUDIÍM KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

1.1 Přístup a použití

Environmentální stopa organizace je multikriteriální vyčíslení environmentálního profilu organizace nabízející zboží/služby z hlediska životního cyklu (7). Mezi organizace patří společnosti, subjekty veřejné správy a další subjekty. Tento dokument obsahuje pokyny, jak vypočítat environmentální stopu organizace a rovněž jak vytvořit metodické požadavky pro konkrétní odvětví, které se použijí v odvětvových pravidlech ke stanovení environmentální stopy organizace. Taková pravidla jsou nezbytným rozšířením a doplňkem obecnějších pokynů pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace uvedených v tomto dokumentu. S tím, jak budou vytvářena, budou odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace hrát důležitou roli při zvyšování reprodukovatelnosti, konzistentnosti a relevantnosti studií ke stanovení environmentální stopy organizace. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace pomohou zaměřit pozornost na nejdůležitější parametry, a tím také případně sníží čas, úsilí a náklady při dokončování studie ke stanovení environmentální stopy organizace.

Na základě přístupu založeného na životním cyklu je environmentální stopa produktu metodou pro modelování a kvantifikaci fyzických environmentálních dopadů u materiálových/energetických toků a výsledných emisí a toků odpadů (8) souvisejících s organizačními činnostmi z pohledu dodavatelského řetězce (9) (od těžby surovin přes použití až po konečné nakládání s odpady). Přístup založený na životním cyklu zohledňuje spektrum toků zdrojů a environmentálních intervencí v souvislosti s produktem nebo organizací z hlediska dodavatelského řetězce. Zahrnuje všechna stadia životního cyklu produktu od pořízení surovin přes zpracování, distribuci, používání až po procesy na konci životnosti a všechny relevantní související environmentální dopady, účinky na zdraví, hrozby související se zdroji, společenské zátěže a kompromisy. To kontrastuje s přístupem zaměřeným pouze na dopady na místní úrovni nebo na jednotlivé environmentální dopady, aby se snížila možnost nezáměrného přesunu zátěží. K přesunu zátěží může například patřit přesun zátěží z jednoho stadia životního cyklu v dodavatelském řetězci do druhého, z jedné kategorie dopadu do druhé, z jedné organizace do druhé nebo z jedné země do druhé. Stanovení environmentální stopy organizace je doplňkové k jiným posouzením a nástrojům, jako jsou místní posouzení environmentálních dopadů nebo posouzení chemických rizik.

Environmentální stopa organizace je environmentální účetní model, nikoli finanční účetní model. Proto existují snahy minimalizovat potřebu využívání finančních informací (například při definování hranic organizace), které mohou špatně vystihovat fyzické vztahy, kterými se řídí modelované systémy.

Každý požadavek v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace byl zvolen tak, aby zohledňoval doporučení podobných široce uznávaných metod a pokynů environmentálního účetnictví podniků. Ke zvažovaným metodickým pokynům patří konkrétně:

— ISO 14064 (2006): Skleníkové plyny – Část 1 a 3;

— ISO/WD TR 14069 (pracovní návrh, 2010): GHG – Quantification and reporting of GHG emissions for organizations;

— Příručka ILCD (International Reference Life Cycle Data System) (2011);

— Corporate Accounting and Reporting Standard of the Greenhouse Gas Protocol (WRI/ WBCSD) (2011a);

— Bilan Carbone® (verze 5.0);

— DEFRA – Guidance on how to measure and report our greenhouse gas emissions (2009);

— The Carbon Disclosure Project for Water (2010);

— Iniciativa Global Reporting (GRI) (verze 3.0).

Výsledek této analýzy je shrnut v příloze IX. Podrobnější popis analyzovaných metod a výsledku analýzy lze nalézt v publikaci „Analysis of Existing Environmental Footprint Methodologies for Products and Organizations: Recommendations, Rationale, and Alignment“ (10). Vzhledem k tomu, že stávající metody mohou uvádět několik alternativ pro daný metodický bod rozhodnutí, je záměrem této příručky pro stanovení environmentální stopy organizace poskytnout dodatečné pokyny a (kdykoli je to možné) určit jediný požadavek pro každý bod rozhodnutí, aby se podpořily konzistentnější, podrobnější a reprodukovatelnější studie ke stanovení environmentální stopy organizace.

Klíčové požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace (podrobně uvedené v této příručce) se mírně liší podle oblasti použití (tabulka 1):

— interní použití může zahrnovat podporu environmentálního řízení, identifikaci kritických míst v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšování a sledování environmentálního profilu a může implicitně zahrnovat také příležitosti pro úsporu nákladů;

— externí použití (např. komunikace se zúčastněnými stranami nebo komunikace Business-to-Business (B2B), vztahy s orgány veřejné moci nebo investory) zahrnuje pestré možnosti, jako je reakce na žádosti o informace ze strany investorů, uvádění na trh, referenční srovnávání a odpověď na požadavky environmentálních politik na evropské úrovni nebo na úrovni jednotlivých členských států.

Tabulka 1

Klíčové požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace ve vztahu k zamýšlenému použití

Zamýšlené použití Definice cíle a rozsahu Analytický rozbor Splnění požadavků na kvalitu údajů Hierarchie multifunkčnosti Výběr metod posuzování dopadu Klasifikace a charakterizace Normalizace Vážení Interpretace výsledků stanovení environmentální stopy organizace Prvky podávání zpráv Kritický přezkum (1 osoba) Komise pro kritický přezkum (3 osoby) Vyžaduje OEFSR Interní (uvádějící soulad s příručkou pro stanovení environmentální stopy organizace) P D D P P P D V P V P V V Externí Bez srovnávání / porovnávacích tvrzení P D P P P P D V P P P D D Se srovnáváními / porovnávacími tvrzeními P D P P P P D V P P / P P „P“ = povinné „D“ = doporučené (nepovinné) „V“ = volitelné (nepovinné) „/“ = neuplatňuje se

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Studie ke stanovení environmentální stopy organizace musí vycházet z přístupu založeného na životním cyklu.

1.2 Jak používat tuto příručku

Tato příručka uvádí informace nezbytné pro provádění studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Materiál v této příručce je uveden postupně, v pořadí metodických fází, které se musí při výpočtu environmentální stopy organizace provádět. Každý oddíl začíná obecným popisem metodické fáze společně s přehledem nutných kritérií a příslušných příkladů. „Požadavky“ specifikují metodické normy, které „musí / měly by“ být splněny, aby se dosáhlo vyhovující studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Nacházejí se v textových rámečcích ohraničených jednoduchou plnou čarou a po nich následují oddíly s obecným popisem. „Tipy“ popisují nepovinné, ale doporučené osvědčené postupy. Nacházejí se ve stínovaných textových rámečcích, rovněž ohraničených jednoduchou plnou čarou. Pokud jsou uvedeny dodatečné požadavky na vytváření odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace, jsou umístěny na konci každého příslušného oddílu v textových rámečcích ohraničených dvojitou plnou čarou.

1.3 Zásady studií ke stanovení environmentální stopy organizace

Vyžaduje se důsledné dodržování hlavního souboru analytických zásad, aby vznikly konzistentní, podrobné a reprodukovatelné studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Tyto zásady mají za cíl uvádět zastřešovací pokyny při používání metody stanovení environmentální stopy organizace. Musejí se zvážit z hlediska každé fáze studií ke stanovení environmentální stopy organizace, od stanovení cílů studie a definice rozsahu studie, přes shromažďování údajů, posuzování environmentálního dopadu, podávání zpráv až po ověřování výsledků studie.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Uživatelé této příručky musí při studiích ke stanovení environmentální stopy organizace dodržovat následující zásady:

(1) Relevantnost Všechny metody a údaje získané a použité za účelem vyčíslení environmentální stopy organizace musí být co nejrelevantnější pro danou studii.

(2) Úplnost Kvantifikace environmentální stopy organizace musí zahrnovat všechny environmentálně významné (11) materiálové/energetické toky a další environmentální intervence vyžadované k tomu, aby se dodržely definované hranice systému, požadavky na údaje a použité metody posuzování dopadu.

(3) Konzistentnost Všechny kroky studie ke stanovení environmentální stopy organizace se musí provádět v důsledném souladu s touto příručkou, aby se zlepšila vnitřní konzistentnost a srovnatelnost s podobnými analýzami.

(4) Přesnost Musí se podniknout veškeré přiměřené úsilí s cílem omezit nejistoty v modelování i podávání zpráv o výsledcích.

(5) Transparentnost Informace o environmentální stopě organizace musí být zveřejňovány takovým způsobem, aby poskytly zamýšleným uživatelům nezbytný základ pro rozhodování a zúčastněným stranám možnost zhodnotit jejich podrobnost a spolehlivost.

Zásady pro odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

1. Vztah k příručce pro stanovení environmentální stopy organizace

Kromě požadavků v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace je nutno u studií ke stanovení environmentální stopy organizace rovněž použít metodické požadavky uvedené pro odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace. Pokud jsou požadavky odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace konkrétnější než požadavky v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace, musí být splněny tyto konkrétní požadavky odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace.

2. Zapojení vybraných zainteresovaných stran

Proces vytváření odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace musí být otevřený a transparentní a měl by zahrnovat konzultaci s vybranými zainteresovanými stranami. Vyvine se přiměřené úsilí, aby bylo v průběhu procesu dosaženo shody (převzato z ISO 14020:2000, 4.9.1, zásada 8). c musí být předmětem odborného přezkumu.

3. Úsilí o srovnatelnost

Výsledky stanovení environmentální stopy organizace, které bylo prováděno v souladu s touto příručkou pro stanovení environmentální stopy organizace a relevantními odvětvovými pravidly ke stanovení environmentální stopy organizace, je možno využít k podpoře srovnání environmentálního profilu organizací ve stejném odvětví na základě životního cyklu i k podpoře porovnávacích tvrzení (určených ke zveřejnění). Proto má srovnatelnost výsledků klíčový význam. Informace poskytnuté pro toto srovnání musí být transparentní, aby měl uživatel možnost pochopit omezení srovnatelnosti ve vypočítaném výsledku (převzato z ISO 14025 (12)).

1.4 Fáze studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Při provádění studie ke stanovení environmentální stopy organizace v souladu s touto příručkou se musí provést řada fází – tj. definice cíle, definice rozsahu, profil využívání zdrojů a emisí, posuzování dopadu environmentální stopy a interpretace environmentální stopy a podávání zpráv – viz Obrázek 1.

Obrázek 1

Fáze studie ke stanovení environmentální stopy organizace.

2. ROLE ODVĚTVOVÝCH PRAVIDEL KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

2.1 Obecné

Kromě všeobecných pokynů a požadavků na studie ke stanovení environmentální stopy organizace tato příručka pro stanovení environmentální stopy organizace rovněž uvádí požadavky na vytváření odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace. Tato pravidla hrají důležitou úlohu při zvyšování reprodukovatelnosti, konzistentnosti (a tudíž srovnatelnosti mezi výpočty environmentální stopy organizace v rámci organizací stejného odvětví) a relevantnosti studií ke stanovení environmentální stopy organizace. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace pomohou zaměřit pozornost na nejdůležitější parametry, a tím také případně zkrátí čas a sníží úsilí a náklady při dokončování studie ke stanovení environmentální stopy organizace.

Cílem je zajistit, že odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace budou vytvářena podle příručky pro stanovení environmentální stopy organizace a že budou poskytovat další požadované specifikace pro dosažení srovnatelnosti, lepší reprodukovatelnosti, konzistentnosti, relevantnosti, zaměření a účinnosti studií ke stanovení environmentální stopy organizace. Cílem odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace by mělo být zaměření studií ke stanovení environmentální stopy organizace na ty aspekty a parametry, které jsou nejvhodnější při stanovení environmentálního profilu daného odvětví. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí/měla by/mohou dále specifikovat požadavky v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace a přidávat nové požadavky, pokud obecnější příručka pro stanovení environmentální stopy organizace uvádí několik možností.

Tato příručka pro stanovení environmentální stopy organizace definuje klíčové oblasti, které musí pokrýt odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace. Patří k nim například:

— výběr a popis hranic systému (hranic organizace a hranic environmentální stopy organizace);

— definování sledovaného období a zvažovaného časového rozmezí pro stadium používání;

— definování relevantních/irelevantních environmentálních aspektů (13);

— popis informací, které budou součástí stadií používání a konce životnosti, pokud se budou zohledňovat v analýze;

— jak sestavit portfolio produktů (14), včetně souvisejících klíčových referenčních toků (15);

— výběr základních údajů s uvedením, které údaje se shromáždí přímo (specifické) a které mohou být obecné (16), a s uvedením pokynů k možným zdrojům údajů;

— specifická pravidla pro řešení problémů multifunkčnosti (17) u klíčových procesů/činností pro dané odvětví;

— požadavky na přezkum;

— požadavky na podávání zpráv.

Pokud se studie ke stanovení environmentální stopy organizace nemají použít k porovnávacím tvrzením určeným ke zveřejnění, lze je provádět bez použití odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Bez použití odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace pro referenční odvětví se musí ve studii ke stanovení environmentální stopy organizace specifikovat, zdůvodnit a výslovně uvést klíčové oblasti, které by byly součástí odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace (uvedené v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace).

Dodatečné požadavky na odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Cílem odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace by mělo být zaměření studií ke stanovení environmentální stopy organizace na ty aspekty a parametry, které jsou nejvhodnější ke stanovení environmentálního profilu daného odvětví.

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí/měla by/mohou dále specifikovat požadavky v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace a přidávat nové požadavky, pokud obecnější příručka pro stanovení environmentální stopy organizace uvádí několik možností.

2.2 Definování odvětví, které je předmětem odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětví se musí definovat s odvoláním na charakteristické odvětvové portfolio produktů (18) s využitím kódů NACE (tj. v souladu s Nomenclature générale des Activités Economiques dans les Communautés Européennes NACE Rev. 2). NACE je systém pro statistickou klasifikaci hospodářských činností v Evropě. Jeden kód NACE se přiděluje každé jednotce zaznamenané v registrech hospodářských subjektů pro statistické účely podle její hlavní hospodářské činnosti. Hlavní činnost je činnost, která nejvíce přispívá k přidané hodnotě jednotky. Protože je systém NACE odvozen od Mezinárodní standardní klasifikace všech ekonomických činností (ISIC) Organizace spojených národů, jsou oba systémy klasifikace velmi podobné, ale NACE je podrobnější než ISIC.

Při přidělení kódu NACE pomáhají vysvětlivky NACE, rozhodnutí přijatá řídícím výborem NACE, převodníky a odkazy na klasifikaci produkce podle činností (CPA). Činnost, tak jak je zde definována, „může zahrnovat buď jeden výrobní postup (např. tkaní), nebo se může skládat z několika postupů, z nichž je každý popsán v jiné kategorii klasifikace (např. výroba automobilů se skládá z různých činností jako je odlévání, kování, sváření, sestavování, lakování atd.). Jestliže je výrobní postup organizovaný jako ucelená série jednotlivých činností v rámci jedné statistické jednotky, za ekonomickou činnost se považuje celý sjednocený výrobní postup.“ (19).

NACE tvoří následující hierarchická struktura (20):

1. položky označené abecedním kódem (sekce);

2. položky označené dvojmístným číselným kódem (oddíly);

3. položky označené trojmístným číselným kódem (skupiny);

4. položky označené čtyřmístným číselným kódem (třídy).

ISIC a NACE mají stejné kódy na nejvyšších úrovních, ale NACE je na nižších úrovních podrobnější. Protože kód NACE v kontextu této studie platí na úrovni odvětví, musí být přidělen minimálně dvojmístný kód (tj. úroveň oddílů) (21). To je v souladu s kódovým systémem ISIC. U víceodvětvových společností se musí přidělit všechny identifikovatelné kódy NACE související s jejich portfoliem produktů.

Příklad:

Společnost vyrábějící trička a kalhoty patří do odvětví výrobců oděvů. Kód NACE (a ISIC) pro odvětví zastupující výrobce oděvů je 14. Pokud ovšem společnost zahrnuje procesy pro apretování textilií (např. bělení džínsů), náleží rovněž do odvětví zastupujícího výrobce textilií. Kód NACE (a ISIC) pro odvětví zastupující výrobce textilií je 13. Společnosti budou proto přiděleny kódy NACE 13 i 14.

Odvětví by se mělo definovat tak, aby vyhovovalo všem příslušným organizacím v daném odvětví. Musí však být dostatečně specifické, aby umožnilo formulovat vhodně reprezentativní a normativní odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace, která přesahují pravidla uvedená v příručce pro stanovení environmentální stopy organizace. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace se proto definují především z hlediska činností charakteristických pro dané odvětví, zastoupených v typickém portfoliu produktů.

Aby se identifikoval soubor činností, podle kterých lze organizace seskupit na základě odvětvových pravidel ke stanovení environmentální stopy organizace, mělo by se zvážit několik kritérií:

— organizace by měly nabízet podobné zboží/služby;

— relevantní environmentální dopady související s činnostmi organizací lze popsat podobným souborem kategorií, metod a dalších indikátorů dopadu environmentální stopy;

— organizace by měly mít podobné organizační hranice a poskytovat dostatečně podobný profil produktových vstupů (22).

Dodatečné požadavky na odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětví, na které mají odkazovat odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace, se musí definovat pomocí kódů NACE. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí být založena minimálně na dělení podle dvojmístného kódu NACE (výchozí možnost). Mohou však umožňovat (zdůvodněné) odchylky (např. umožňovat trojmístné kódy), pokud to vyžaduje složitost odvětví. Pokud lze pro podobná portfolia produktů identifikovat více výrobních postupů pomocí alternativních kódů NACE, musí být odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace v souladu se všemi těmito kódy NACE.

3. DEFINOVÁNÍ CÍLŮ STUDIE KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

Definice cíle je prvním krokem studie ke stanovení environmentální stopy organizace a stanoví celkový kontext studie. Účelem jasného vymezení cílů je zajistit, aby analytické cíle, postupy, výsledky a zamýšlené použití byly optimálně provázané a aby existovala sdílená vize, která povede účastníky studie.

Důležitým prvkem fáze definování cíle je identifikovat zamýšlené oblasti využití studie a související nezbytnou míru analytické hloubky a přísnosti. To by se na druhou stranu mělo odrazit v definici omezení studie (fáze definice rozsahu). Pro analýzy zaměřené například na hledání zdrojů s co nejmenšími náklady na ochranu životního prostředí, návrh produktu, referenční srovnávání a podávání zpráv budou nezbytné plně kvantitativní studie v souladu s analytickými požadavky uvedenými v této příručce pro stanovení environmentální stopy organizace. V rámci jedné studie ke stanovení environmentální stopy organizace je možný rovněž kombinovaný přístup, kdy se kvantitativní analýza zaměří pouze na některé části dodavatelského řetězce a u jiných se provedou kvalitativní popisy možných kritických míst v oblasti ochrany životního prostředí (například kvantitativní analýza „od kolébky k bráně“ (23) kombinovaná s kvalitativními popisy environmentálních aspektů „od brány k hrobu“ (24) nebo s kvantitativními analýzami stadií použití a konce životnosti pro zvolené reprezentativní typy produktů).

Existuje několik možných důvodů pro provádění studie ke stanovení environmentální stopy organizace, například potřeba porozumět nejvýznamnějším environmentálním dopadům činností organizace v průběhu jejího životního cyklu, identifikovat možnosti pro snížení environmentálních dopadů se zaměřením především na identifikovaná kritická místa, podporovat strategická rozhodnutí (např. k řízení rizik v dodavatelském řetězci), zabývat se dotazy investorů a jiných zúčastněných stran, které se týkají environmentálního profilu organizace, podávání zpráv o trvalé udržitelnosti podniku, podávání zpráv zúčastněným stranám atd.

Příklad: Environmentální stopa společnosti vyrábějící džíny a trička: definice cíle.

Aspekty Podrobnosti Zamýšlené použití: Podávání zpráv o trvalé udržitelnosti podniku Důvody pro provádění studie: Prokázat odhodlání a uskutečňovat soustavné zlepšování Cílové publikum: Zákazníci Srovnání nebo porovnávací tvrzení určená ke zveřejnění: Ne, budou veřejně dostupná, ale nejsou určena k použití pro srovnávání nebo porovnávací tvrzení. Objednatel studie: G Company Ltd. Přezkumný postup: Nezávislý externí hodnotitel, pan Y

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Definice cíle u studie ke stanovení environmentální stopy organizace musí obsahovat:

— zamýšlené použití;

— důvody pro provádění studie a kontext rozhodování;

— cílové publikum;

— zda bude sloužit pro srovnání nebo porovnávací tvrzení určená ke zveřejnění;

— objednatele studie;

— přezkumný postup (použije-li se).

Dodatečné požadavky na odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí uvádět požadavky na přezkum studie ke stanovení environmentální stopy organizace.

4. DEFINOVÁNÍ ROZSAHU STUDIE KE STANOVENÍ ENVIRONMENTÁLNÍ STOPY ORGANIZACE

4.1 Obecné

Součástí definování rozsahu studie ke stanovení environmentální stopy organizace je podrobný popis hodnoceného systému spolu se souvisejícími analytickými specifikacemi.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Definice rozsahu pro studii ke stanovení environmentální stopy organizace musí být v souladu s definovanými cíli studie a požadavky příručky pro stanovení environmentální stopy organizace. Musí uvádět a jasně popisovat (podrobný popis viz následující oddíly):

— definici organizace (jednotky analýzy (25)) a portfolia produktů (souboru a množství zboží/služeb nabízených během sledovaného období);

— hranice systému (hranice organizace a hranice environmentální stopy organizace);

— kategorie dopadu environmentální stopy;

— předpoklady a omezení.

4.2 Definice organizace (jednotky analýzy)

Organizace je referenční jednotka pro analýzu a (společně s portfoliem produktů) základ pro definování hranic organizace. Je paralelní s koncepcí „funkční jednotky“ při tradičním posuzování životního cyklu (LCA) (26). V nejobecnějším smyslu je překlenovací funkcí organizace pro účel výpočtu environmentální stopy organizace nabízení zboží a služeb během sledovaného období. Cílem studie ke stanovení environmentální stopy organizace je umožnit vyčíslit potenciální environmentální tlaky ve vztahu k nabízení produktů organizací. Definování organizace vzhledem k portfoliu produktů proto usnadní přímé znázornění fyzických výměn mezi organizací a životním prostředím.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Organizace (nebo její jasně definovaný dílčí soubor, který je předmětem studie ke stanovení environmentální stopy organizace) se musí definovat podle následujících parametrů:

— název organizace;

— druhy zboží/služeb vyráběných organizací (tj. odvětví);

— umístění provozu (tj. země);

— kódy NACE.

Příklad:

Aspekt Podrobnosti Organizace: Y Company Ltd. Odvětví zboží/služeb: výrobce oděvů Umístění: Paříž, Berlín, Milán Kódy NACE: 14

4.3 Portfolio produktů

Portfolio produktů označuje množství a povahu zboží a služeb nabízených organizací během sledovaného období, kterým by měl být jeden rok. Tvoří základ pro dokončování profilu využívání zdrojů a emisí (inventarizace) pro organizaci, který se rovná vstupním a výstupním (27) tokům v souvislosti s nabízením portfolia produktů organizace podle definovaných hranic systému pro studii.

Stanovení environmentální stopy organizace se může omezit na jasně definovaný dílčí soubor portfolia produktů organizace. Může se tak stát například v případě, že portfolio produktů maloobchodníka tvoří produkty vyráběné interně (vlastní značky) a produkty, které nabízí organizace bez přeměny. Portfolio produktů pro analýzu od kolébky k hrobu by se tedy mohlo omezit na interní produkty, zatímco pro ostatní produkty se provádí analýza od kolébky k bráně nebo od brány k bráně. Dalším typickým příkladem je organizace, která působí v různých odvětvích a rozhodne se omezit analýzu na jedno odvětví.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Portfolio produktů se musí definovat pro organizaci, která zastupuje množství a povahu zboží a služeb (nebo jejich jasně vymezeného dílčího souboru) nabízených organizací během sledovaného období z hledisek „co“ a „kolik“. Musí se zdůvodnit a ohlásit, pokud se stanovení environmentální stopy organizace omezí na dílčí soubor jejího portfolia produktů.

Sledované období by mělo být jeden rok.

Pro modelování scénářů použití a konce životnosti se musí uvést rovněž informace k „jak dobře“ a „jak dlouho“ (28) z hlediska environmentálního profilu produktu. Kvantitativní vstupní a výstupní údaje shromážděné na podporu analýzy (prováděné v pozdější fázi studie ke stanovení environmentální stopy organizace) se musí vypočítat vzhledem ke specifikovanému portfoliu produktů.

Příklad: Portfolio produktů:

Aspekt Podrobnosti [CO] Trička (průměr pro velikost S, M, L) vyráběná z polyesteru, kalhoty (průměr pro velikost S, M, L) vyráběné z polyesteru [KOLIK] 40 000 triček, 20 000 kalhot [JAK DOBŘE] Noste jednou týdně a perte jednou týdně v pračce na 30 stupňů, spotřeba energie u pračky se rovná 0,72 MJ/kg oděvů a spotřeba vody 10 litrů/kg oděvů na jeden prací cyklus. Jedno tričko váží 0,16 kg a jedny kalhoty váží 0,53 kg. Z toho vyplývá spotřeba energie 0,4968 MJ/týden a spotřeba vody 6,9 litru/týden. [JAK DLOUHO] Stadium používání pět let u triček i kalhot [ROK] 2010 [SLEDOVANÉ OBDOBÍ] Jeden rok

Dodatečné požadavky na odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí dále specifikovat, jak je definováno portfolio produktů, zejména vzhledem k „jak dobře“ a „jak dlouho“. Musí rovněž definovat sledované období, pokud se liší od jednoho roku, a zvolené období zdůvodnit.

4.4 Hranice systému pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Organizační činnosti jsou zakotveny v sítích sociálních, finančních a fyzických vztahů. Je proto nutné stanovit hranice, aby se formálně definovalo, které z těchto vztahů budou zohledněny ve studii ke stanovení environmentální stopy organizace a které budou vyloučeny. Zásadním zjištěním, které pro environmentální účetnictví vzešlo z přístupů založených na životním cyklu, je, že využívání zdrojů a emisí v souvislosti s procesy předcházejícími (tj. zbožím a službami zakoupenými organizací) nebo následujícími (tj. souvisejícími s distribucí, skladováním, používáním a konce životnosti zboží/služeb, které organizace nabízí) může tvořit rozhodující prvky celkového environmentálního profilu organizace. K efektivnímu a účinnému environmentálnímu managementu je proto zapotřebí věnovat pozornost těmto předcházejícím a následujícím procesům a zohlednit míru, do jaké jsou nebo mohou být ovlivněny rozhodováním na organizační úrovni.

Vzhledem k evidentně důležité úloze, jakou hraje výběr hranic systému při rozhodování o velikosti vypočítané environmentální stopy organizace, je nutno tyto hranice stanovit zásadovým a konzistentním způsobem. Definice hranic rovněž přímo určuje užitečnost analytických výsledků pro specifické oblasti použití. Například pro získání výsledků nejvhodnějších pro informování environmentálního managementu o přímých dopadech na místní úrovni jsou vhodné hranice organizace související s daným místem. Pro informování managementu o širších dopadech dodavatelského řetězce jsou vyžadovány hranice systému, které zahrnují předcházející a/nebo následující procesy. Rozbor environmentální stopy organizace, který ukazuje, že k většině environmentálních dopadů dochází v předcházejících částech dodavatelského řetězce v souvislosti se specifickými procesy, tvoří nezbytný základ pro zlepšení v dodavatelském řetězci. Analýza, která ukazuje, že nejdůležitější jsou dopady v následující části, může naznačovat příležitosti pro celkovou změnu produktů nebo změnu složení portfolia produktů.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Hranice systému musí zahrnovat hranice organizace (ve vztahu k definované organizaci) a hranice environmentální stopy organizace (které specifikují, jaké aspekty dodavatelského řetězce jsou zahrnuty v analýze).

4.4.1 Hranice organizace

V zájmu maximalizace fyzické reprezentativnosti modelu environmentální stopy organizace je nejvhodnější definovat hranice organizace na základě portfolia produktů (29) na rozdíl od použití ekonomické definice. Z toho důvodu se hranice organizace u studií ke stanovení environmentální stopy organizace definují tak, aby zahrnovaly všechny provozy a související procesy, které organizace plně nebo zčásti vlastní a/nebo provozuje a které přímo přispívají k nabízení portfolia produktů (30). To odpovídá „kontrolnímu“ přístupu v tom, že organizace by měla být teoreticky schopna využít přímého přístupu ke specifickým údajům (31) pro činnosti, ve kterých má provozní nebo finanční spoluúčast, a měla by být rovněž schopna ovlivnit rozhodnutí v oblasti environmentálního managementu u zkoumaných provozů na základě výsledků studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Činnosti a dopady související s procesy v rámci definovaných hranic organizace se považují za „přímé“ činnosti a dopady.

Například v případě maloobchodníků se do hranice organizace maloobchodníka nezahrnují produkty vyrobené jinými organizacemi. Hranice maloobchodníků jsou tedy omezeny na jejich investiční prostředky a všechny procesy/činnosti související s maloobchodním prodejem. Produkty vyrobené nebo přeměněné maloobchodníkem se však do hranic organizace musí zahrnout.

Protože některé provozy ve společném vlastnictví / společně provozované mohou přispívat k nabízení definovaného portfolia produktů organizace i portfolia produktů jiných organizací, může být potřeba odpovídajícím způsobem alokovat vstupy a výstupy (viz oddíl 5.11).

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Hranice organizace pro výpočet environmentální stopy organizace musí zahrnovat všechny provozy/činnosti, které organizace vlastní a/nebo provozuje (ať zčásti nebo úplně), které přispívají k nabízení portfolia produktů během sledovaného období.

Všechny činnosti a procesy, ke kterým dochází v rámci hranic organizace, ale které nejsou nezbytné pro fungování organizace, se musí zahrnout do analýzy, ale oznamují se samostatně. K takovým procesům/činnostem patří zahradnické činnosti, jídlo podávané společností v jídelně atd.

V případě maloobchodníků se produkty vyrobené nebo přeměněné maloobchodníkem musí zahrnout do hranic organizace.

Příklad:

Provoz Status Přispívá přímo k portfoliu produktů? Zahrnutý do hranic systému Textilní závod Provozovaný/nevlastněný Ano Ano Textilní závod Částečně vlastněný/provozovaný Ano Ano Továrna (šití) Vlastněný/provozovaný Ano Ano Továrna na lahve Menšinový podíl Ne Ne

Dodatečné požadavky na odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí specifikovat charakteristické procesy, činnosti a provozy zkoumaného odvětví, které se zahrnou do hranic organizace.

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí specifikovat charakteristické procesy a činnosti, ke kterým dochází v rámci hranic organizace, ale které nejsou nezbytné pro fungování organizace. Ty se musí zahrnout do analýzy a hlásit samostatně.

4.4.2 Hranice environmentální stopy organizace

Podle zamýšleného použití mohou studie ke stanovení environmentální stopy organizace vyžadovat hranice systému, které budou širší než hranice organizace. K tomuto účelu se hranice environmentální stopy organizace musí definovat z hlediska nepřímých činností a souvisejících dopadů. Nepřímé činnosti a dopady vznikají v přecházejících a následujících částech dodavatelských řetězců souvisejících s organizačními činnostmi, ale nespadají do definovaných hranic organizace.

Obrázek 2 uvádí povinné a volitelné procesy/činnosti, které se zahrnou do stanovení environmentální stopy organizace. U některých organizací lze následující (nepřímé) činnosti vyloučit na základě explicitního zdůvodnění. Například u organizace vyrábějící meziprodukty (32) nebo produkty s neurčitým osudem, u kterých není známé stadium používání (např. dřevo, cukr), lze stadium používání vyloučit z analýzy. Pokud maloobchodníci nabízejí produkty vyrobené jinými organizacemi, musí se výrobní procesy zahrnout do předcházejících procesů.

Obrázek 2

Hranice organizace a environmentální stopy organizace. Upozornění: Každá výjimka (např. následující činnosti) se musí explicitně zdůvodnit v kontextu studie a zamýšleného použití.

K přepravě zaměstnanců může docházet buď v rámci hranic organizace (např. pokud zaměstnanci dojíždí do zaměstnání automobily vlastněnými a provozovanými zaměstnavatelem nebo využívají veřejnou dopravu placenou zaměstnavatelem), nebo tvoří nepřímý proces (např. pokud zaměstnanci dojíždí soukromými automobily nebo veřejnou dopravou placenou zaměstnancem). Aby se zajistila srovnatelnost mezi studiemi ke stanovení environmentální stopy organizace, přeprava zaměstnanců se musí zahrnout do analýzy, i když jde o nepřímé činnosti.

Protože produkty v rámci jednoho odvětví mohou mít různou dobu existence (jak uvádí popis portfolia produktů pod pojmem „jak dlouho“ (viz oddíl 4.3)), musí se definovat časové rozmezí zohledňované pro posuzování následujících procesů/činností, aby se zajistila srovnatelnost a konzistentnost mezi studiemi ke stanovení environmentální stopy organizace. Pokud je doba existence produktu kratší než definované posuzované časové rozmezí, musí se zvážit nutné náhrady. Tyto náhrady jsou nutné, aby se splnilo definované časové rozmezí, a nevztahují se tedy k opakovanému použití.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Hranice environmentální stopy organizace se musí definovat na základě obecné logiky dodavatelského řetězce. Ten musí zahrnovat minimálně místní (přímé) a předcházející (nepřímé) činnosti související s produktovým portfoliem organizace. Hranice environmentální stopy organizace musí automaticky zahrnovat všechna stadia dodavatelského řetězce od pořízení surovin (33) přes zpracování, výrobu, distribuci, skladování, používání a zpracování na konci životnosti u portfolia produktů (tj. od kolébky k hrobu). Musí se zohlednit všechny procesy v rámci definovaných hranic environmentální stopy organizace. Musí se uvést explicitní zdůvodnění, pokud se vyloučí následující (nepřímé) činnosti (např. stadium používání u meziproduktů nebo produktů s neurčitelným osudem).

Přeprava zaměstnanců se musí zahrnout do analýzy, i když jde o nepřímé činnosti.

Pokud maloobchodníci nabízejí produkty vyrobené jinými organizacemi, musí se výrobní procesy zahrnout do předcházejících procesů.

Musí se zvážit náhrady, které jsou nezbytné pro splnění definovaného časového rozmezí (viz odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace v oddíle 4.3). Počet náhrad se rovná „časové rozmezí / doba existence -1“. Protože se předpokládá průměrná situace, nemusí být počet náhrad celé číslo. Budoucí výrobní procesy u těchto náhrad se musí považovat za identické s procesy ve sledovaném roce. Pokud není pro dané odvětví relevantní pevné časové rozmezí (viz odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace v oddíle 4.3), stadium používání musí pokrývat dobu existence produktů v portfoliu produktů organizace (bez náhrad).

Tip: Míra podrobnosti, s jakou lze posuzovat úplný dodavatelský řetězec environmentální stopy organizace, bude silně záviset na povaze a rozmanitosti produktů, které organizace nabízí.

Pokud organizace nabízí meziprodukty a není únosné zavést podrobné scénáře konce životnosti, může se dát přednost modelování pouze přímých a nepřímých předcházejících dopadů. Organizace by mohla rovněž zvážit modelování stadií používání a konce životnosti pouze u malého reprezentativního dílčího souboru produktů.

Ve všech případech by se měly hranice systému stanovit a zdůvodnit vzhledem k definovaným cílům a zamýšlenému použití studie.

Dodatečné požadavky na odvětová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí specifikovat hranici environmentální stopy produktu, včetně specifikace zahrnutých stadií dodavatelského řetězce a přímých (od brány k bráně) a nepřímých (předcházejících a následujících) procesů/činností, které se zahrnou do studie ke stanovení environmentální stopy organizace. Každá odchylka od výchozího přístupu od kolébky k hrobu se musí explicitně specifikovat a zdůvodnit, např. vyloučení neznámého stadia použití meziproduktů. Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí rovněž zahrnovat zdůvodnění výjimek z procesů/činností.

Odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace musí specifikovat zohledňované časové rozmezí a scénáře u následujících činností. Pokud není pevné časové rozmezí vhodné nebo relevantní u daného odvětví (např. některých spotřebních produktů), musí odvětvová pravidla ke stanovení environmentální stopy organizace specifikovat a zdůvodnit, proč tomu tak je.

4.4.3 Schéma hranice systému

Schéma hranice systému je schematické znázornění analyzovaného systému. Uvádí podrobnosti k tomu, které součásti dodavatelského řetězce organizace jsou zahrnuty do analýzy nebo z ní vyloučeny. Schéma hranice systému může být užitečným nástrojem při definování hranice systému a organizování následných činností shromažďování údajů, a proto by mělo být zahrnuto do definice rozsahu.

Tip: Vypracování schématu hranice systému není povinné, ale důrazně se doporučuje. Schéma hranice systému pomůže organizaci při definování a strukturování analýzy.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Schéma hranice systému by mělo být součástí definice rozsahu.

4.4.4 Jak se v environmentální stopě organizace vypořádat s kompenzacemi

Výraz „kompenzace“ se často používá s odkazem na činnosti třetích stran zaměřené na zmírnění skleníkových plynů. Kompenzace jsou omezení skleníkových plynů, kterých se dosáhne někde jinde než u zdroje emisí, používaná ke kompenzaci emisí skleníkových plynů, například aby se splnila dobrovolná nebo povinná cílová hodnota nebo sazba v oblasti skleníkových plynů. Kompenzace se vypočítávají vzhledem k referenčnímu stavu, který představuje hypotetický scénář pro to, jaké by byly emise v případě absence zmírňovacího projektu, který vytváří kompenzace. K příkladům patří kompenzace uhlíku pomocí mechanismu čistého rozvoje, emisních povolenek a dalších nesystémových kompenzací.

Požadavky na studie ke stanovení environmentální stopy organizace

Kompenzace se nesmí zahrnout do studie ke stanovení environmentální stopy organizace, ale mohou se uvést samostatně jako „dodatečné environmentální informace“.

4.5 Výběr kategorií dopadu environmentální stopy a metod posuzování

Kategorie dopadu environmentální stopy (34) odkazují na specifické kategorie environmentálních dopadů (35) zvažované ve studii ke stanovení environmentální stopy organizace. Ty se obecně vztahují k využívání zdrojů (např. fosilních paliv a nekovových rud) nebo emisím látek škodlivých pro životní prostředí (např. skleníkových plynů a toxických chemických látek), které mohou mít vliv na lidské zdraví. Pro kvantifikaci příčinných vztahů mezi materiálovými/energetickými vstupy a emisemi souvisejícími s organizačními činnostmi (inventarizovanými v profilu využívání zdrojů a emisí) a každou zvažovanou kategorií dopadu environmentální stopy se vyžívají modely posuzování dopadu (viz Obrázek 1). Každá kategorie dopadu environmentální stopy odkazuje na samostatný model posuzování dopadu environmentální stopy a indikátor kategorie dopadu environmentální stopy (36).

Modely posuzování dopadu environmentální stopy použité při stanovení environmentální stopy organizace jsou midpointové (37) modely, protože ty se považují za vědecky nejlépe doložené (38). Může se zdát, že některé dopady byly v posuzování dopadu environmentální stopy vynechány, ale těmi se zabývají midpointové indikátory. Například dopady na biodiverzitu (endpoint související s ekosystémy) se pro studie ke stanovení environmentální stopy organizace explicitně nevypočítávají, ale jsou zastoupeny několika dalšími midpointovými indikátory, které mají vliv na biodiverzitu, zejména ekotoxicitou, eutrofizací, acidifikací, využíváním půdy, změnou klimatu a poškozováním ozonové vrstvy.

Účelem posuzování dopadu environmentální stopy (39) je seskupit a shrnout údaje z inventarizovaného profilu využívání zdrojů a emisí podle příslušných příspěvků ke každé kategorii dopadu environmentální stopy. To následně zajistí nezbytný základ pro interpretaci výsledků stanovení environmentální stopy organizace vzhledem k cílům studie (například identifikaci kritických míst dodavatelského řetězce a možností zlepšení). Výběr kategorií dopadu environmentální stopy tudíž musí být komplexní, protože pokrývají všechny relevantní environmentální problémy týkající se činností organizace.

Tato příručka pro stanovení environmentální stopy organizace uvádí výchozí seznam kategorií dopadu environmentální stopy a související modely a indikátory posuzování, které se použijí ve studiích ke stanovení environmentální stopy organizace (Tabulka 2) (40). Bližší pokyny k výpočtu těchto dopadů popisuje kapitola 6. Kapitola 6 rovněž uvádí údaje, které jsou nezbytné k provádění posuzování.

Tabulka 2

Výchozí kategorie dopadu environmentální stopy s příslušný