Úřední věstník L 310 , 30/11/1996 S. 0001 - 0469



Nařízení Rady (ES) č. 2223/96 ze dne 25. června 1996 o Evropském systému národních a regionálních účtů ve Společenství RADA EVROPSKÉ UNIE, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 213 této smlouvy, s ohledem na návrh nařízení předložený Komisí, s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1], s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [2], s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3], (1) vzhledem k tomu, že uskutečňování hospodářské a měnové unie a dozor nad ní vyžadují srovnatelné, aktuální a věrohodné informace o struktuře a vývoji hospodářské situace každé země nebo regionu; (2) vzhledem k tomu, že Komise by se měla podílet na řízení hospodářské a měnové unie, a mimo jiné podávat Radě zprávy o pokroku, kterého členské státy při plnění svých závazků týkajících se dosažení hospodářské a měnové unie dosáhly; (3) vzhledem k tomu, že hospodářské účty jsou základním nástrojem pro rozbor hospodářské situace země nebo regionu, pokud jsou sestaveny na základě jednotného souboru zásad, které není možné vykládat různě; (4) vzhledem k tomu, že Komise musí používat agregace národních účtů pro administrativní a zejména rozpočtové výpočty Společenství; (5) vzhledem k tomu, že v roce 1970 byl zveřejněn správní dokument nazvaný "Evropský systém integrovaných hospodářských účtů" (systém ESA), který pokrýval oblast působnosti tohoto nařízení a který byl vypracován výhradně Statistickým úřadem Evropských společenství a na jeho vlastní odpovědnost; že uvedený dokument byl výsledkem několikaleté práce Statistického úřadu Evropských společenství a národních statistických úřadů členských států, zaměřené na vypracování systému národních účtů splňujícího požadavky hospodářské a sociální politiky Evropských společenství, a že byl verzí Systému národních účtů Organizace spojených národů platnou a až do té doby používanou na úrovni Společenství; (6) vzhledem k tomu, že v roce 1979 bylo zveřejněno druhé vydání tohoto dokumentu, aby byl aktualizován původní text (dále "druhé vydání systému ESA" [4]; (7) vzhledem k tomu, že Statistická komise Organizace spojených národů přijala v únoru 1993 nový Systém národních účtů (SNA), aby výsledky ve všech členských zemích Organizace spojených národů byly mezinárodně srovnatelné; (8) vzhledem k tomu, že by se v případě účtů životního prostředí měla věnovat pozornost sdělení Komise Evropskému parlamentu a Radě ze dne 21. prosince 1994 nazvanému "Pokyny pro Evropskou unii o ukazatelích životního prostředí a národních environmentálních účtech"; (9) vzhledem k tomu, že Společenství spolupracuje ke vzájemnému prospěchu s třetími zeměmi, zejména se zeměmi Evropského hospodářského prostoru (EHP); (10) vzhledem k tomu, že se musí založit evropský systém účtů, který bude splňovat požadavky hospodářské a měnové unie a který se bude muset používat pro sestavování národních a regionálních účtů podle právních předpisů Společenství; (11) vzhledem k tomu, že Komise musí v přesných termínech zpřístupňovat uživatelům výsledky účtů a tabulek všech členských států vypracovaných podle systému stanoveného tímto nařízením, a to zejména s ohledem na sledování hospodářského sbližování a dosažení co nejužší koordinace hospodářské politiky členských států; (12) vzhledem k tomu, že systém založený tímto nařízením má postupně nahradit všechny ostatní systémy jako referenční rámec společných norem, definic, klasifikací a účetních pravidel pro sestavování účtů členských států splňujících statistické požadavky Společenství tak, aby bylo možné získat výsledky porovnatelné mezi členskými státy; (13) vzhledem k tomu, že k těmto statistickým výsledkům musí mít přístup občané v souladu se zásadou transparentnosti; (14) vzhledem k tomu, že systém založený tímto nařízením, který je verzí systému SNA přizpůsobenou struktuře hospodářství členských států, musí svým uspořádáním systému SNA odpovídat, aby údaje Společenství byly srovnatelné s údaji sestavovanými hlavními mezinárodními partnery Společenství; (15) vzhledem k tomu, že údaje musí být seskupeny podle široké kategorie účtů a tabulek a že pouze údaje nezbytné pro požadavky Společenství se musí zpracovávat a sdělovat Komisi v přesných termínech; (16) vzhledem k tomu, že se však členským státům, které nejsou objektivně schopny splnit lhůty stanovené tímto nařízením, výjimečně a dočasně udělují zvláštní lhůty pro předkládání údajů s ohledem na objem a velikost příslušných účtů, míru podrobnosti a zeměpisné pokrytí, jakož i s ohledem na situaci existující v této oblasti v členských státech; (17) vzhledem k tomu, že později je nutno přijmout rozhodnutí o tom, jak se mají členit nepřímo měřené finanční zprostředkovatelské služby (FISIM); (18) vzhledem k tomu, že tvorba společných statistických norem zajišťujících srovnatelné informace je podle zásady subsidiarity úloha, kterou lze účinně řešit pouze na úrovni Společenství, a že takové normy budou prováděny v každém členském státu pod vedením organizací a institucí odpovědných za sestavování úředních statistik; (19) vzhledem k tomu, že je nutné stanovit postup pro úpravu a aktualizaci tohoto nařízení ve spolupráci s Výborem pro statistické programy Evropského společenství (VSP), který byl zřízen rozhodnutím Rady 89/382/EHS, Euratom [5]; že se postup úprav omezí na změny, které nezvyšují vlastní zdroje; (20) vzhledem k tomu, že se ve prospěch návrhu tohoto nařízení vyjádřily Výbor pro statistické programy a Výbor pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance (CMFB), zřízené rozhodnutím 91/115/EHS [6]; (21) vzhledem k tomu, že směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom ze dne 13. února 1998 o harmonizaci výpočtu hrubého národního produktu v tržních cenách [7] stanoví, že hrubý národní produkt v tržních cenách lze porovnávat jenom v případě, že se použijí definice a účetní pravidla evropského systému integrovaných hospodářských účtů; že nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1553/89 ze dne 29. května 1989 o konečné jednotné úpravě vybírání vlastních zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty [8] stanoví, že členění zdanitelných plnění pro výpočet vážené průměrné sazby DPH se provádí pomocí národních účtů sestavených podle evropského systému integrovaných hospodářských účtů; že pro tyto nástroje a ve spojitosti s nařízením Rady (ES) č. 3605/93 ze dne 22. listopadu 1993 o použití Protokolu o postupu při nadměrném schodku [9], s rozhodnutím Rady 94/728/ES, Euratom ze dne 31. října 1994 o systému vlastních zdrojů Evropských společenství [10] a s rozhodnutím Rady 94/729/ES ze dne 31. října 1994 o rozpočtové kázni [11], by se pro provedení systému založeného tímto nařízením mělo stanovit přechodné období, PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ: Článek 1 Účel 1. Účelem tohoto nařízení je založit evropský systém účtů 1995 (dále jen "ESA 95") stanovením a) metodiky pro společné normy, definice, klasifikace a účetní pravidla, určené pro používání při sestavování účtů a tabulek na srovnatelném základě pro potřeby Společenství, včetně výsledků požadovaných článkem 3; b) programu předávání účtů a tabulek sestavených podle systému ESA 95 pro potřeby Společenství v přesně určených termínech. 2. Toto nařízení se s ohledem na články 7 a 8 vztahuje na všechny právní předpisy Společenství, které odkazují na systém ESA nebo jeho definice. 3. Toto nařízení nezavazuje žádný členský stát k používání systému ESA 95 při sestavování účtů pro jeho vlastní potřeby. Článek 2 Metodika 1. Metodika systému ESA 95 uvedená v čl. 1 odst. 1 písm. a) je obsažena v příloze A. 2. Změny metodiky systému ESA 95, jejichž cílem je objasnit a zdokonalit jeho obsah, jsou přijímány rozhodnutím Komise postupem podle článku 4 za podmínky, že nezmění jeho základní pojmy, nevyžadují další zdroje pro provádění ani nevedou ke zvýšení vlastních zdrojů. 3. V souladu s odpovídajícími ustanoveními Smlouvy přijme Rada nejpozději do 31. prosince 1997 rozhodnutí o zavedení systému rozvržení nepřímo měřených finančních zprostředkovatelských služeb (FISIM) popsaných v příloze I přílohy A a případně přijme nezbytná opatření pro jeho provedení. Článek 3 Předávání Komisi 1. Členské státy předávají Komisi (Statistickému úřadu) účty a tabulky uvedené v příloze B ve lhůtách stanovených pro každou tabulku. Dodatečné lhůty udělené některým členským státům podle přílohy B uplynou nejpozději 1. ledna 2 Po konzultaci s Výborem pro statistické programy předloží Komise Radě nejpozději do 1. července 2003 zprávu o používání udělených dodatečných lhůt, aby se zjistilo, zda jsou tyto lhůty nadále opodstatněné. V případě potřeby bude tato zpráva doprovázena návrhem Komise na nové udělení dodatečných lhůt členským zemím, pro které to bude nezbytné. 2. Členské státy předají výsledky přílohy B, včetně údajů prohlášených členskými státy za důvěrné podle vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí týkající se ochrany důvěrnosti statistických informací na základě nařízení Rady (Euratom, EHS) č. 1588/90 ze dne 11. června 1990 o předávání údajů, na které se vztahuje statistická důvěrnost, Statistickému úřadu Evropských společenství [12], kterým se řídí zacházení s důvěrnými informacemi. V rámci omezení stanovených v čl. 2 odst. 2 mohou jakékoliv změny údajů požadovaných od členských států (nové tabulky a jiné změny v daných státech nebo regionech) podléhat rozhodnutím Komise postupem podle článku 4. Článek 4 Postup 1. Komisi je nápomocen Výbor pro statistické programy (dále jen "výbor"). 2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje. 3. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě: a) může Komise odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla, o tři měsíce ode dne tohoto sdělení; b) Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě stanovené v předchozím písmeni přijmout jiné rozhodnutí. Článek 5 Úkoly výboru Výbor projednává všechny záležitosti ohledně uplatňování tohoto nařízení předložené jeho předsedou buď z vlastního podnětu, nebo na žádost členského státu. Článek 6 Spolupráce s jinými výbory 1. Ke všem záležitostem, na které se vztahuje pravomoc Výboru pro měnovou a finanční statistiku a statistiku platební bilance, požádá Komise podle článku 2 rozhodnutí 91/115/EHS od tohoto výboru stanovisko. 2. Komise poskytne Výboru pro hrubý národní produkt, zřízenému směrnicí 89/130/EHS, Euratom, všechny informace týkající se provádění tohoto nařízení, které jsou nezbytné pro plnění jeho úkolů. Článek 7 Datum provedení a prvního předání údajů 1. Systém ESA 95 se poprvé použije na údaje zpracované v souladu s přílohou B, které se předávají v dubnu 1999. 2. Údaje se předávají Komisi (Statistickému úřadu) ve lhůtách stanovených v příloze B. 3. V souladu s odstavcem 1 budou členské státy i nadále předávat Komisi (Statistickému úřadu) účty a tabulky vypracované podle druhého vydání systému ESA, a to až do prvního předání účtů a tabulek vypracovaných na základě systému ESA 95. 4. Aniž je dotčen článek 19 nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1552/89 ze dne 29. května 1989, kterým se provádí rozhodnutí 88/376/EHS, Euratom o systému vlastních zdrojů Společenství [13], kontroluje Komise a dotyčné členské státy uplatňování tohoto nařízení, používá a předkládá výsledek této kontroly výboru uvedenému v čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení. Článek 8 Přechodná ustanovení 1. Pro účely rozpočtu a vlastních zdrojů se odchylně od čl. 1 odst. 2 a článku 7 platným zněním Evropského systému integrovaných hospodářských účtů podle čl. 1 odst. 1 směrnice 89/130/EHS, Euratom a právních předpisů, které na uvedenou směrnici odkazují, zejména nařízení (EHS, Euratom) č. 1552/89 a č. 1553/89 a rozhodnutí 94/728/ES, Euratom a 94/729/ES, rozumí druhé vydání systému ESA po dobu platnosti rozhodnutí 94/728/ES, Euratom. 2. Pro účely oznámení členských států předkládaných Komisi v rámci postupu při nadměrném schodku podle nařízení (ES) č. 3605/93 se až do 1. září 1999 platným zněním Evropského systému integrovaných hospodářských účtů rozumí druhé vydání systému ESA. 3. Používání druhého vydání systému ESA podle odstavců 1 a 2 se zajišťuje úpravou údajů předaných podle čl. 7 odst. 1 na základě systému ESA 95, aby se zohlednily změny vyplývající z rozdílů mezi druhým vydáním systému ESA a systémem ESA 95, pokud jde o pojetí, definice nebo klasifikace. Provádění této zásady bude upraveno postupem podle článku 6 směrnice Rady 89/130/EHS, Euratom nejpozději do prosince 1996. Článek 9 Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství. Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech. V Bruselu dne 25. června 1996. Za Radu předseda M. Pinto [1] Úř. věst. C 287, 30.10.1995, s. 114. [2] Stanovisko předložené dne 21. června 1995 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). [3] Úř. věst. C 133, 31.5.1995, s. 2. [4] Evropský systém integrovaných hospodářských účtů (ESA), druhé vydání, Statistický úřad Evropských společenství, Lucemburk, 1979. [5] Úř. věst. L 181, 28.6.1989, s. 47. [6] Úř. věst. L 59, 6.3.1991, s. 19. [7] Úř. věst. L 49, 21.2.1989, s. 26. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 1994. [8] Úř. věst. L 155, 7.6.1989, s. 9. [9] Úř. věst. L 332, 31.12.1993, s. 7. [10] Úř. věst. L 293, 12.11.1994, s. 9. [11] Úř. věst. L 293, 12.11.1994, s. 14 [12] Úř. věst. L 151, 15.6.1990, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1994. [13] Úř. věst. L 155, 7.6.1989, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (EHS, Euratom) č. 2729/94 (Úř. věst. L 293, 12.11.1994, s. 5). -------------------------------------------------- PŘÍLOHA A EVROPSKÝ SYSTÉM ÚČTŮ ESA 1995 OBSAH | | Strana | KAPITOLA 1. | OBECNÉ RYSY … | 22 | | POUŽÍVÁNÍ SYSTÉMU ESA … | 22 | | Rámec pro analýzu a politiku … | 22 | | Osm charakteristik pojetí systému ESA … | 23 | | ESA 1995 a SNA 1993 25 … | 29 | | ESA 1995 a ESA 1970 … | 29 | | ESA JAKO SYSTÉM … | 30 | | Statistické jednotky a jejich seskupení … | 30 | | Institucionální jednotky a sektory … | 31 | | Místní činnostní jednotky a odvětví … | 31 | | Rezidentské a nerezidentské jednotky, národní hospodářství celkem a zbytek světa … | 31 | | Toky a stavy … | 32 | | Toky … | 32 | | Transakce … | 32 | | Vlastnosti transakcí … | 33 | | Transakce mezi jednotkami navzájem versus transakce uvnitř jednotek … | 33 | | Peněžní versus nepeněžní transakce … | 33 | | Transakce s protihodnotou a bez protihodnoty … | 33 | | Přeskupené transakce … | 33 | | Přesměrování … | 33 | | Rozdělení … | 34 | | Rozpoznání hlavního účastníka transakce … | 34 | | Mezní případy … | 34 | | Ostatní změny aktiv … | 34 | | Ostatní změny objemu aktiv a závazků … | 34 | | Zisky nebo ztráty z držby … | 35 | | Stavy … | 35 | | Systém účtů a souhrnné ukazatele … | 35 | | Pravidla účtování … | 35 | | Terminologie pro dvě strany účtů … | 35 | | Podvojné zápisy/čtverné zápisy … | 36 | | Ocenění … | 36 | | Zvláštní ocenění týkající se produktů … | 36 | | Ocenění ve stálých cenách … | 37 | | Doba zachycení … | 37 | | Konsolidace a očišťování … | 37 | | Konsolidace … | 37 | | Očišťování … | 38 | | Účty, vyrovnávací položky a souhrnné ukazatele … | 38 | | Posloupnost účtů … | 38 | | Účet výrobků a služeb … | 39 | | Účet zbytku světa … | 39 | | Vyrovnávací položky … | 39 | | Souhrnné ukazatele … | 39 | | Soustava tabulek vstupů a výstupů … | 39 | KAPITOLA 2. | JEDNOTKY A SESKUPENÍ JEDNOTEK … | 41 | | HRANICE NÁRODNÍHO HOSPODÁŘSTVÍ … | 41 | | INSTITUCIONÁLNÍ JEDNOTKY … | 43 | | INSTITUCIONÁLNÍ SEKTORY … | 44 | | Nefinanční podniky (S.11) … | 46 | | Subsektor: Veřejné nefinanční podniky (S.11001) … | 47 | | Subsektor: Národní soukromé nefinanční podniky (S.11002) … | 48 | | Subsektor: Nefinanční podniky pod zahraniční kontrolou (S.11003) … | 48 | | Finanční instituce (S.12) … | 48 | | Subsektor: Centrální banka (S.121) … | 50 | | Subsektor: Ostatní měnové finanční instituce (S.122) … | 51 | | Subsektor: Ostatní finanční zprostředkovatelé, kromě pojišťoven a penzijních fondů (S.123) … | 52 | | Subsektor: Pomocné finanční instituce (S.124) … | 52 | | Subsektor: Pojišťovny a penzijní fondy (S.125) … | 53 | | Vládní instituce (S.13) … | 54 | | Subsektor: Centrální vládní instituce (S.1311) … | 54 | | Subsektor: Národní vládní instituce (S.1312) … | 54 | | Subsektor: Místní vládní instituce (S.1313) … | 54 | | Subsektor: Fondy sociálního zabezpečení (S.1314) … | 55 | | Domácnosti (S.14) … | 55 | | Subsektor: Zaměstnavatelé (včetně osob samostatně výdělečně činných) (S.141 + S.142) … | 56 | | Subsektor: Zaměstnanci (S.143) … | 56 | | Subsektor: Příjemci důchodu z vlastnictví (S.1441) … | 56 | | Subsektor: Příjemci dávek důchodového zabezpečení (S.1442) … | 56 | | Subsektor: Příjemci ostatních transferových důchodů (S.1442) … | 56 | | Subsektor: Ostatní domácnosti (S.145) … | 56 | | Neziskové instituce sloužící domácnostem (S.15) … | 57 | | Zbytek světa (S.2) … | 57 | | Sektorová klasifikace jednotek výrobců podle hlavních standardních právních forem vlastnictví … | 58 | | MÍSTNÍ ČINNOSTNÍ JEDNOTKY A ODVĚTVÍ … | 60 | | Místní činnostní jednotka … | 61 | | Odvětví … | 61 | | KLASIFIKACE ODVĚTVÍ … | 62 | | JEDNOTKY S HOMOGENNÍ VÝROBOU A HOMOGENNÍ ODVĚTVÍ … | 62 | | Jednotka s homogenní výrobou … | 62 | | Homogenní odvětví … | 62 | | KLASIFIKACE HOMOGENNÍCH ODVĚTVÍ … | 63 | KAPITOLA 3. | TRANSAKCE S PRODUKTY … | 64 | | VÝROBA A PRODUKCE … | 65 | | Hlavní, vedlejší a pomocné činnosti … | 66 | | Produkce (P.1) … | 66 | | Doba zachycení a ocenění produkce … | 72 | | MEZISPOTŘEBA (P.2) … | 77 | | Doba zachycení a ocenění mezispotřeby … | 79 | | KONEČNÁ SPOTŘEBA (P.3, P.4) … | 79 | | Výdaje na konečnou spotřebu (P.3) … | 79 | | Skutečná konečná spotřeba (P.4) … | 80 | | Doba zachycení a ocenění výdajů na konečnou spotřebu … | 82 | | Doba zachycení a ocenění skutečné konečné spotřeby … | 82 | | TVORBA HRUBÉHO KAPITÁLU (P.5) … | 83 | | Tvorba hrubého fixního kapitálu (P.51) … | 83 | | Doba zachycení a ocenění tvorby hrubého fixního kapitálu … | 85 | | Změna stavu zásob (P.52) … | 86 | | Doba zachycení a ocenění změny stavu zásob … | 87 | | Čisté pořízení cenností (P.53) … | 88 | | DOVOZ A VÝVOZ ZBOŽÍ A SLUŽEB (P.6 A P.7) … | 88 | | Dovoz a vývoz zboží (P.61 a P.71) … | 89 | | Dovoz a vývoz služeb (P.62 a P.72) … | 91 | | TRANSAKCE S POUŽITÝMI VÝROBKY … | 93 | KAPITOLA 4. | ROZDĚLOVACÍ TRANSAKCE … | 95 | | NÁHRADY ZAMĚSTNANCŮM (D.1) … | 95 | | Mzdy a platy (D.11) … | 95 | | Mzdy a platy v penězích … | 95 | | Mzdy a platy v naturáliích … | 95 | | Sociální příspěvky zaměstnavatelů (D.12) … | 97 | | Skutečné sociální příspěvky zaměstnavatelů (D.121) … | 97 | | Imputované sociální příspěvky zaměstnavatelů (D.122) … | 97 | | DANĚ Z VÝROBY A DOVOZU (D.2) … | 98 | | Daně z produktů (D.21) … | 99 | | Daně typu daně z přidané hodnoty (DPH) (D.211) … | 99 | | Daně z dovozu a cla bez DPH (D.212) … | 99 | | Daně z produktů bez DPH a dovozních daní (D.214) … | 100 | | Ostatní daně z výroby (D.29) … | 100 | | Daně z výroby a dovozu placené institucím Evropské unie … | 101 | | SUBVENCE (D.3) … | 102 | | Subvence na produkty (D.31) … | 102 | | Dovozní subvence (D.311) … | 103 | | Ostatní subvence na produkty (D.319) … | 103 | | Ostatní subvence na výrobu (D.39) … | 103 | | DŮCHOD Z VLASTNICTVÍ (D.4) … | 105 | | Úroky (D.41) … | 105 | | Úroky z vkladů a úvěrů a z pohledávek a závazků … | 105 | | Úroky z cenných papírů … | 105 | | Úroky ze směnek a podobných krátkodobých nástrojů … | 105 | | Úroky z dluhopisů a jiných dluhových papírů … | 105 | | Úrokové swapy a dohody o budoucích úrokových sazbách (forward rate agreements) … | 106 | | Úroky z finančního leasingu … | 106 | | Ostatní úroky … | 106 | | Doba zachycení … | 107 | | Rozdělované důchody podniků (D.42) … | 107 | | Dividendy (D.421) … | 107 | | Čerpání z důchodu kvazispolečností (D.422) … | 108 | | Reinvestované zisky z přímých zahraničních investic (D 43) … | 109 | | Důchod z vlastnictví přisuzovaný pojištěncům (D.44) … | 109 | | Pachtovné (D.45) … | 110 | | Pachtovné z půdy … | 110 | | Pachtovné z podzemních zdrojů … | 110 | | BĚŽNÉ DANĚ Z DŮCHODU, KAPITÁLU ATD. (D.5) … | 110 | | Daně z důchodů (D.51) … | 111 | | Ostatní běžné daně (D.59) … | 111 | | SOCIÁLNÍ PŘÍSPĚVKY A DÁVKY (D.6) … | 112 | | Sociální příspěvky (D.61) … | 114 | | Skutečné sociální příspěvky (D.611) … | 114 | | Imputované sociální příspěvky a dávky (D.612) … | 115 | | Sociální dávky jiné než naturální sociální transfery (D.62) … | 116 | | Peněžité dávky sociálního zabezpečení (D.621) … | 116 | | Soukromé fondové sociální dávky (D.622) … | 117 | | Nefondové sociální dávky zaměstnancům (D.623) … | 117 | | Výpomocné peněžité sociální dávky (D.624) … | 117 | | Naturální sociální transfery (D.63) … | 117 | | Naturální sociální dávky (D.631) … | 117 | | Refundace z dávek sociálního zabezpečení (D.6311) … | 118 | | Ostatní naturální dávky ze sociálního zabezpečení (D.6312) … | 118 | | Výpomocné naturální sociální dávky (D.6313) … | 118 | | Transfery individuálních netržních výrobků nebo služeb (D.632) … | 118 | | OSTATNÍ BĚŽNÉ TRANSFERY (D.7) … | 119 | | Čisté pojistné na neživotní pojištění (D.71) … | 119 | | Náhrady z neživotního pojištění (D.72) … | 120 | | Běžné transfery uvnitř sektoru vládních institucí (D.73) … | 120 | | Běžná mezinárodní spolupráce (D.74) … | 121 | | Jiné běžné transfery (D.75) … | 122 | | Běžné transfery pro NISD … | 122 | | Běžné transfery mezi domácnostmi … | 122 | | Pokuty a penále … | 122 | | Loterie a sázkové hry … | 123 | | Platby odškodného … | 123 | | Čtvrtý vlastní zdroj založený na HNP … | 123 | | Ostatní … | 123 | | ÚPRAVA O ZMĚNY ČISTÉHO PODÍLU DOMÁCNOSTÍ NA REZERVÁCH PENZIJNÍCH FONDŮ (D.8) … | 124 | | KAPITÁLOVÉ TRANSFERY (D.9) … | 125 | | Kapitálové daně (D.91) … | 125 | | Investiční dotace (D.92) … | 126 | | Ostatní kapitálové transfery (D.99) … | 127 | KAPITOLA 5. | FINANČNÍ TRANSAKCE … | 129 | | KLASIFIKACE FINANČNÍCH TRANSAKCÍ … | 131 | | Měnové zlato a zvláštní práva čerpání (ZPČ) (F.1) … | 133 | | Měnové zlato (F.11) … | 133 | | Zvláštní práva čerpání (ZPČ) (F-12) … | 134 | | Oběživo a vklady (F.2) … | 134 | | Oběživo (F.21) … | 134 | | Převoditelné vklady (F.22) … | 135 | | Ostatní vklady (F.29) … | 135 | | Cenné papíry jiné než akcie (F.3) … | 136 | | Cenné papíry jiné než akcie, kromě finančních derivátů (F.33) … | 136 | | Krátkodobé cenné papíry jiné než akcie, kromě finančních derivátů (F.331) … | 137 | | Dlouhodobé cenné papíry jiné než akcie, kromě finančních derivátů (F.332) … | 137 | | Finanční deriváty (F.34) … | 138 | | Úvěry (F.4) … | 139 | | Krátkodobé úvěry (F.41) … | 139 | | Dlouhodobé úvěry (F.42) … | 139 | | Akcie a jiný vlastní kapitál (F.5) … | 141 | | Akcie a jiný vlastní kapitál jiné než akcie investičních fondů (F.51) … | 142 | | Kótované akcie jiné než akcie investičních fondů (F.511) a nekótované akcie jiné než akcie investičních fondů (F.512) … | 142 | | Jiný vlastní kapitál (F.513) … | 143 | | Akcie investičních fondů (F.52) … | 143 | | Pojistné technické rezervy (F.6) … | 143 | | Čistý podíl domácností na rezervách životního pojištění a na rezervách penzijních fondů (F.61) … | 144 | | Čistý podíl domácností na rezervách životního pojištění (F.611) … | 144 | | Čistý podíl domácností na rezervách penzijních fondů (F.612) … | 145 | | Předplacené pojistné a rezervy na nevyrovnané nároky (F.62) … | 146 | | Ostatní pohledávky a závazky (F.7) … | 146 | | Obchodní úvěry a zálohy (F.71) … | 147 | | Ostatní pohledávky a závazky jiné než obchodní úvěry a zálohy (F.79) … | 147 | | Poznámková položka: přímé zahraniční investice (F.m) … | 148 | | ÚČETNÍ PRAVIDLA PRO FINANČNÍ TRANSAKCE … | 148 | | Ocenění … | 148 | | Doba zachycení … | 151 | | Výpočet finančních transakcí ze změn v rozvaze … | 151 | | Příloha 5.1: Vazba na míru peněz … | 151 | KAPITOLA 6. | OSTATNÍ TOKY … | 153 | | SPOTŘEBA FIXNÍHO KAPITÁLU (K.1) … | 153 | | ČISTÉ POŘÍZENÍ NEFINANČNÍCH NEVYRÁBĚNÝCH AKTIV (K.2) … | 153 | | OSTATNÍ ZMĚNY AKTIV (K.3 až K.12) … | 154 | | OSTATNÍ ZMĚNY OBJEMU (K.3 až K.10 a K.12) … | 154 | | EKONOMICKÝ VZNIK NEVYRÁBĚNÝCH AKTIV (K.3) … | 155 | | EKONOMICKÝ VZNIK VYRÁBĚNÝCH AKTIV (K.4) … | 155 | | PŘIROZENÝ RŮST NEPĚSTOVANÝCH BIOLOGICKÝCH ZDROJŮ (K.5) … | 155 | | EKONOMICKÝ ZÁNIK NEVYRÁBĚNÝCH AKTIV (K.6) … | 156 | | ZTRÁTY Z KATASTROF (K.7) … | 156 | | KONFISKACE BEZ NÁHRADY (K.8) … | 156 | | OSTATNÍ ZMĚNY OBJEMU NEFINANČNÍCH AKTIVJINDE NEUVEDENÉ (K.9) … | 156 | | OSTATNÍ ZMĚNY OBJEMU FINANČNÍCH AKTIV A ZÁVAZKŮJINDE NEUVEDENÉ (K.10) … | 157 | | ZMĚNY ZATŘÍDĚNÍ A STRUKTURY (K.12) … | 158 | | Změny sektorového zatřídění a struktury (K.12.1) … | 158 | | Změny klasifikace aktiv a závazků (K.12.2) … | 158 | | FIKTIVNÍ ZISKY NEBO ZTRÁTY Z DRŽBY (K.11) … | 159 | | Neutrální zisky nebo ztráty z držby (K.11.1) … | 160 | | Reálné zisky nebo ztráty z držby (K.11.2) … | 160 | | Zisky z držby podle typu finančních aktiv … | 161 | | Oběživo a vklady (AF.2) … | 161 | | Úvěry (AF.4) a ostatní pohledávky a závazky (AF.7) … | 161 | | Cenné papíry jiné než akcie (AF.3) … | 161 | | Akcie a jiný vlastní kapitál (AF.5) … | 162 | | Pojistné technické rezervy (AF.6) … | 162 | | Finanční aktiva v cizí měně … | 162 | KAPITOLA 7. | ROZVAHY … | 163 | | TYPY AKTIV … | 164 | | Nefinanční vyráběná aktiva (AN.1) … | 164 | | Nefinanční nevyráběná aktiva (AN.2) … | 164 | | Finanční aktiva a závazky (AF) … | 165 | | OCEŇOVÁNÍ POLOŽEK ROZVAHY … | 167 | | Obecné zásady oceňování … | 167 | | NEFINANČNÍ AKTIVA (AN) … | 168 | | Vyráběná aktiva (AN.1) … | 168 | | Dlouhodobá aktiva (AN.11) … | 168 | | Dlouhodobá hmotná aktiva (AN.111) … | 168 | | Dlouhodobá nehmotná aktiva (AN.112) … | 168 | | Zásoby (AN.12) … | 168 | | Cennosti (AN.13) … | 169 | | Nevyráběná aktiva (AN.2) … | 169 | | Hmotná nevyráběná aktiva (AN.21) … | 169 | | Půda (AN.211) … | 169 | | Podzemní zdroje (AN.212) … | 169 | | Ostatní přírodní zdroje (AN.213 a AN.214) … | 169 | | Nehmotná nevyráběná aktiva (AN.22) … | 169 | | Finanční aktiva a závazky (AF) … | 170 | | Měnové zlato a ZPČ (AF.1) … | 170 | | Oběživo a vklady (AF.2) … | 170 | | Cenné papíry jiné než akcie (AF.3) … | 170 | | Úvěry (AF.4) … | 171 | | Akcie a jiný vlastní kapitál (AF.5) … | 171 | | Pojistné technické rezervy (AF.6) … | 171 | | Ostatní pohledávky a závazky (AF.7) … | 172 | | Poznámkové položky … | 172 | | Předměty dlouhodobé spotřeby (AN.m) … | 172 | | Přímé zahraniční investice (AF.m) … | 172 | | Finanční rozvahy … | 173 | | Příloha 7.1: Definice jednotlivých kategorií aktiv … | 174 | | Příloha 7.2: Přehled zápisů od počáteční rozvahy až po konečnou rozvahu … | 182 | KAPITOLA 8. | POSLOUPNOST ÚČTŮ A VYROVNÁVACÍ POLOŽKY … | 185 | | POSLOUPNOST ÚČTŮ … | 188 | | Běžné účty … | 188 | | Účet výroby (I) … | 188 | | Účty rozdělení a užití důchodů (II) … | 188 | | Účty prvotního rozdělení důchodů (II.1) … | 190 | | Účet tvorby důchodů (II.1.1) … | 190 | | Účet rozdělení prvotních důchodů (II.1.2) … | 190 | | Účet podnikatelských důchodů (II.1.2.1) … | 190 | | Účet rozdělení ostatních prvotních důchodů (II.1.2.2) … | 196 | | Účet druhotného rozdělení důchodů (II.2) … | 196 | | Účet znovurozdělení naturálních důchodů (II.3) … | 204 | | Účet užití důchodů (II.4) … | 204 | | Účet užití disponibilního důchodu (II.4.1) … | 204 | | Účet užití upraveného disponibilního důchodu (II.4.2) … | 204 | | Účty akumulace (III) … | 206 | | Kapitálový účet (III.1) … | 206 | | Účet změn čistého kapitálu vlivem úspor a kapitálových transferů (III.1.1) … | 206 | | Účet pořízení nefinančních aktiv (III.1.2) … | 206 | | Finanční účet (III.2) … | 206 | | Účet ostatních změn aktiv (III.3) … | 206 | | Účet ostatních změn objemu aktiv (III.3.1) … | 213 | | Účet přecenění (III.3.2) … | 213 | | Účet neutrálních zisků nebo ztrát (III.3.2.1) … | 213 | | Účet reálných zisků nebo ztrát (III.3.2.2) … | 213 | | Rozvahy (IV) … | 222 | | Počáteční rozvaha (IV.1) … | 222 | | Změny rozvahy (IV.2) … | 222 | | Konečná rozvaha (IV.3) … | 222 | | KAPITOLA 8. ÚČTY ZBYTKU SVĚTA (V) … | 222 | | Běžné účty … | 227 | | Zahraniční účet výrobků a služeb (V.I) … | 227 | | Zahraniční účet prvotních důchodů a běžných transferů (V.II) … | 227 | | Zahraniční účty akumulace (V.III) … | 227 | | Kapitálový účet (V.III.1) … | 227 | | Finanční účet (V.III.2) … | 227 | | Účty ostatních změn aktiv (V.III.3) … | 227 | | Rozvahy (V.IV) … | 228 | | ÚČET VÝROBKŮ A SLUŽEB (0) … | 236 | | SOUHRNNÉ HOSPODÁŘSKÉ ÚČTY … | 237 | | SOUHRNNÉ UKAZATELE … | 247 | | Hrubý domácí produkt v tržních cenách (HDP) … | 247 | | Provozní přebytek za národní hospodářství celkem … | 247 | | Smíšený důchod za národní hospodářství celkem … | 247 | | Podnikatelský důchod za národní hospodářství celkem … | 247 | | Národní důchod (v tržních cenách) … | 247 | | Národní disponibilní důchod … | 248 | | Úspory … | 248 | | Zahraniční saldo běžných transakcí … | 248 | | Čisté půjčky (+) nebo výpůjčky (-) za národní hospodářství celkem … | 248 | | Čistý kapitál národního hospodářství celkem … | 248 | | MATICOVÉ ZOBRAZENÍ … | 248 | | Maticové zobrazení účtů ESA … | 249 | | Vlastnosti matic účtů … | 252 | | Úprava redukované formy matice pro specifické typy analýz … | 253 | KAPITOLA 9. | SOUSTAVA TABULEK VSTUPŮ A VÝSTUPŮ … | 268 | | TABULKY DODÁVEK A UŽITÍ … | 272 | | TABULKY PROPOJUJÍCÍ TABULKY DODÁVEK A UŽITÍ SE SEKTOROVÝMI ÚČTY … | 286 | | SYMETRICKÉ TABULKY VSTUPŮ-VÝSTUPŮ … | 286 | KAPITOLA 10. | CENOVÉ A OBJEMOVÉ MÍRY … | 291 | | ROZSAH CENOVÝCH A OBJEMOVÝCH INDEXŮ V SYSTÉMU ÚČTŮ … | 292 | | Integrovaná soustava cenových a objemových indexů … | 292 | | Cenové a objemové indexy pro jiné souhrnné ukazatele … | 293 | | VŠEOBECNÉ PRINCIPY MĚŘENÍ CENOVÝCH A OBJEMOVÝCH INDEXŮ … | 294 | | Definice cen a objemů tržních produktů … | 294 | | Rozdíly v kvalitě a rozdíly v ceně … | 294 | | Zásady pro netržní služby … | 295 | | Zásady pro přidanou hodnotu a pro HDP … | 296 | | PROBLÉMY PŘI POUŽÍVÁNÍ ZÁSAD … | 296 | | Obecné používání … | 297 | | Používání pro specifické toky … | 297 | | Toky zboží a tržních služeb … | 297 | | Toky netržních služeb … | 298 | | Daně a subvence na produkty a dovoz … | 299 | | Spotřeba fixního kapitálu … | 300 | | Náhrady zaměstnancům … | 300 | | Stavy vyráběných dlouhodobých aktiv a zásob … | 300 | | Míry reálného důchodu za národní hospodářství celkem … | 301 | | VOLBA VZORCE A ZÁKLADNÍHO ROKU PRO INDEX … | 302 | | CENOVÉ A OBJEMOVÉ INDEXY PRO PROSTOROVÉ SROVNÁVÁNÍ … | 302 | KAPITOLA 11. | OBYVATELSTVO A VSTUPY PRÁCE … | 304 | | CELKOVÝ POČET OBYVATEL … | 304 | | EKONOMICKY AKTIVNÍ OBYVATELSTVO … | 305 | | ZAMĚSTNANOST … | 306 | | Zaměstnanci … | 306 | | Osoby samostatně výdělečně činné … | 307 | | Zaměstnanost a příslušnost k hospodářskému území … | 307 | | NEZAMĚSTNANOST … | 308 | | ZAMĚSTNÁNÍ … | 309 | | Zaměstnání a příslušnost k hospodářskému území … | 309 | | CELKOVÝ POČET ODPRACOVANÝCH HODIN … | 309 | | EKVIVALENCE DÉLKY PLNÉ PRACOVNÍ DOBY … | 310 | | VSTUP PRÁCE ZAMĚSTNANCŮ VYJÁDŘENÝ STÁLOU NÁHRADOU … | 311 | KAPITOLA 12. | ČTVRTLETNÍ HOSPODÁŘSKÉ ÚČTY … | 312 | KAPITOLA 13. | REGIONÁLNÍ ÚČTY … | 314 | | REGIONÁLNÍ ÚZEMÍ … | 314 | | JEDNOTKY A SÍDLO … | 314 | | METODY REGIONALIZACE … | 315 | | SOUHRNNÉ UKAZATELE PODLE ODVĚTVÍ … | 316 | | ÚČTY DOMÁCNOSTÍ … | 318 | PŘÍLOHY I. NEPŘÍMO MĚŘENÉ FINANČNÍ ZPROSTŘEDKOVATELSKÉ SLUŽBY (FISIM) … | 319 | Změny, které je třeba v kapitolách ESA provést, když se má FISIM rozdělit … | 319 | II. LEASING A NÁKUP PŘEDMĚTŮ DLOUHODOBÉ SPOTŘEBY NA SPLÁTKY … | 325 | Definice … | 325 | Leasing … | 325 | Operativní leasing … | 325 | Finanční leasing … | 325 | Nákup na splátky … | 326 | Pojetí v účtech … | 326 | Operativní leasing … | 326 | Finanční leasing … | 326 | Nákup na splátky … | 327 | III. POJIŠTĚNÍ … | 329 | Úvod … | 329 | Definice … | 329 | Sociální pojištění … | 329 | Vládní programy sociálního zabezpečení … | 329 | Programy soukromých fondů sociálního pojištění … | 330 | Nefondové programy sociálního pojištění prováděné zaměstnavateli … | 330 | Ostatní pojištění … | 330 | Ostatní životní pojištění … | 330 | Ostatní neživotní pojištění … | 330 | Zajištění … | 331 | Pomocné pojišťovací instituce … | 331 | Pojetí v účtech … | 331 | Sociální pojištění … | 331 | Vládní programy sociálního zabezpečení … | 331 | Programy soukromých fondů sociálního pojištění … | 332 | Nefondové programy sociálního pojištění prováděné zaměstnavateli … | 333 | Ostatní pojištění … | 334 | Ostatní životní pojištění … | 335 | Ostatní neživotní pojištění … | 335 | Zajištění … | 337 | Pomocné pojišťovací instituce … | 337 | Pojištění: číselný příklad … | 338 | IV. KLASIFIKACE A ÚČTY … | 343 | Klasifikace … | 343 | Klasifikace institucionálních sektorů (S) … | 343 | Klasifikace transakcí a ostatních toků … | 344 | Klasifikace vyrovnávacích položek (B) … | 347 | Klasifikace aktiv (A) … | 348 | Seskupení a kódování odvětví (A), produktů (P) a investic (tvorba fixního kapitálu) (Pi) … | 350 | Klasifikace individuální spotřeby podle účelu (COICOP) … | 358 | Klasifikace funkcí vládních institucí (COFOG) … | 359 | Účty … | 361 | Tabulky 2.1 | Sektory a subsektory … | 44 | 2.2 | Typ výrobce, základní činnosti a funkce klasifikované podle sektorů … | 46 | 2.3 | Sektorová klasifikace jednotek výrobců za hlavní standardní právní formy vlastnictví … | 59 | 3.1 | Rozlišení tržních výrobců, výrobců pro vlastní konečné užití a ostatních netržních výrobců za institucionální jednotky … | 68 | 3.2 | Institucionální jednotky, místní činnostní jednotky a produkce a odlišení tržní produkce od produkce pro vlastní konečné užití a od ostatní netržní produkce … | 71 | 3.3 | Rozlišení místních činnostních jednotek a jejich produkce na tržní, pro vlastní konečné užití a ostatní netržní produkci … | 72 | 3.4 | Zachycení dopravy při vývozu zboží … | 92 | 3.5 | Zachycení dopravy při dovozu zboží … | 93 | 5.1 | Klasifikace finančních transakcí … | 132 | 8.1 | Přehled účtů, vyrovnávacích položek a hlavních souhrnných ukazatelů … | 186 | 8.2 | Účet I: Účet výroby … | 189 | 8.3 | Účet II.1.1: Účet tvorby důchodů … | 191 | 8.4 | Účet II.1.2: Účet rozdělení prvotních důchodů … | 193 | 8.5 | Účty II.1.2.1: Podnikatelské důchody a II.1.2.2: rozdělení ostatních prvotních důchodů … | 197 | 8.6 | Účet II.2: Účet druhotného rozdělení důchodů … | 200 | 8.7 | Účet II.3: Účet znovurozdělení naturálních důchodů … | 203 | 8.8 | Účet II.4.1: Účet užití disponibilních důchodů … | 205 | 8.9 | Účet II.4.2: Účet užití upravených disponibilních důchodů | 207 | 8.10 | Účet III.1.1: Účet změn čistého kapitálu vlivem úspor a kapitálových transferů | 208 | 8.11 | Účet III.1.2: Účet pořízení nefinančních aktiv … | 209 | 8.12 | Účet III.2: Finanční účet … | 211 | 8.13 | Účet III.3.1: Účet ostatních změn objemu aktiv … | 214 | 8.14 | Účet III.3.2: Účet přecenění … | 218 | 8.15 | Účet IV: Rozvahy … | 223 | 8.16 | Úplná posloupnost účtů zbytku světa (zahraniční účet transakcí) … | 228 | 8.17 | Účet 0: Účet výrobků a služeb … | 236 | 8.18 | Souhrnné hospodářské účty … | 238 | 8.19 | Maticové zobrazení úplné posloupnosti účtů a vyrovnávacích položekza národní hospodářství celkem … | 254 | 8.20 | Schematické zobrazení matice sociálního účetnictví … | 261 | 8.21 | Příklad podrobnější matice sociálního účetnictví … | 264 | 8.22 | Příklad podrobné submatice: čistá přidaná hodnota (základní ceny) … | 266 | 9.1 | Zjednodušená tabulka dodávek … | 268 | 9.2 | Zjednodušená tabulka užití … | 268 | 9.3 | Zjednodušená spojená tabulka dodávek a užití … | 269 | 9.4 | Zjednodušená symetrická tabulka vstupů a výstupů (produkt na produkt) … | 270 | 9.5 | Tabulka dodávek v základních cenách včetně převodu do kupních cen … | 273 | 9.6 | Tabulka užití v kupních cenách … | 274 | 9.7 | Jednoduchá tabulka obchodních a dopravních přirážek … | 278 | 9.8 | Jednoduchá tabulka daní z produktů snížených o subvence na produkty … | 279 | 9.9 | Tabulka užití dovezené produkce … | 283 | 9.10 | Tabulka užití tuzemské produkce v základních cenách … | 284 | 9.11 | Tabulka propojující tabulku dodávek a užití se sektorovými účty … | 286 | 9.12 | Symetrická tabulka vstupů a výstupů v základních cenách (produkt na produkt) … | 288 | 9.13 | Symetrická tabulka vstupů a výstupů pro tuzemskou produkci v základníchcenách (produkt na produkt) … | 290 | A.I.1 | Účinek umístění FISIM do institucionálních sektorů, včetně změn za netržní výrobce … | 322 | A.I.2 | Účinek umístění FISIM jenom do fiktivního sektoru … | 323 | A.III.1 | Vládní programy sociálního zabezpečení … | 338 | A.III.2 | Programy soukromých fondů sociálního zabezpečení … | 339 | A.III.3 | Nefondové programy sociálního zabezpečení prováděné zaměstnavateli … | 340 | A.III.4 | Ostatní životní pojištění … | 341 | A.III.5 | Ostatní neživotní pojištění … | 342 | A.IV.1 | Účet 0: účet výrobků a služeb … | 361 | A.IV.2 | Úplná posloupnost účtů za národní hospodářství celkem … | 361 | A.IV.3 | Úplná posloupnost účtů za nefinanční podniky … | 375 | A.IV.4 | Úplná posloupnost účtů za finanční instituce … | 384 | A.IV.5 | Úplná posloupnost účtů za vládní instituce … | 394 | A.IV.6 | Úplná posloupnost účtů za domácnosti … | 405 | A.IV.7 | Úplná posloupnost účtů za neziskové instituce sloužící domácnostem … | 416 | KAPITOLA 1 OBECNÉ RYSY 1.01 Evropský systém národních a regionálních účtů (dále ESA 1995 nebo jen ESA) je mezinárodně porovnatelný účetní rámec pro systematický a podrobný popis celkového hospodářství (tj. regionu, země nebo skupiny zemí), jeho jednotlivých složek a jeho vztahů s ostatními hospodářskými celky. ESA 1995 nahrazuje Evropský systém integrovaných hospodářských účtů vydaný v roce 1970 (ESA 1970; druhé, poněkud upravené vydání, vyšlo v roce 1978). Systém ESA 1995 je plně v souladu s revidovanými celosvětově užívanými pravidly pro národní účetnictví, vydanými pod názvem Systém národních účtů (SNA 1993 nebo jen SNA; tato pravidla byla vytvořena pod společnou odpovědností a ve spolupráci OSN, MMF, Komise Evropských společenství, OECD a Světové banky). ESA se však více soustřeďuje na situaci a potřebu údajů v rámci Evropské unie. Stejně jako SNA je i ESA harmonizován s pojetími a tříděními používanými v mnoha ostatních společenských a ekonomických statistikách. Jde zejména o statistiku zaměstnanosti, statistiku průmyslu a statistiku zahraničního obchodu. ESA může tudíž sloužit jako centrální rámec při doporučeních pro společenské a ekonomické statistiky EU a jejích členských zemí. 1.02 ESA obsahuje dva hlavní soubory tabulek: a) sektorové účty [1]; b) tabulky vstupů a výstupů [2] a účty podle odvětví [3]. Sektorové účty poskytují systematický popis různých etap hospodářského procesu, jako je výroba, tvorba důchodů, znovurozdělování důchodů, užití důchodů a finanční a nefinanční akumulace v členění podle institucionálních sektorů. Sektorové účty rovněž zahrnují rozvahy, které popisují stavy aktiv, závazků a čistého jmění k začátku a ke konci účetního období. Tabulky vstupů a výstupů a odvětvové účty popisují podrobněji výrobní proces (strukturu nákladů, vytvořený důchod a zaměstnanost) a toky zboží a služeb (produkci, dovoz, vývoz, konečnou spotřebu, mezispotřebu a tvorbu kapitálu podle skupin produkce). ESA zahrnuje rovněž i pojmy obyvatelstva a zaměstnanosti [4]. Toto pojetí je shodné jak pro sektorové účty, tak pro tabulky vstupů a výstupů. ESA se neomezuje jen na roční národní účetnictví, nýbrž se používá i pro čtvrtletní účty [5]a regionální účty [6]. POUŽÍVÁNÍ SYSTÉMU ESA Rámec pro analýzu a politiku 1.03 ESA se může používat pro analýzu a zhodnocení: a) struktury celého národního hospodářství. Týká se to: 1. přidané hodnoty a zaměstnanosti podle odvětví; 2. přidané hodnoty a zaměstnanosti podle regionů; 3. rozdělení důchodů podle sektorů; 4. dovozu a vývozu podle skupin produktů; 5. výdajů na konečnou spotřebu podle skupin produktů; 6. tvorby fixního kapitálu a stavů fixního kapitálu podle odvětví; 7. skladby stavů a toků finančních aktiv podle druhů aktiv a podle sektorů. b) určitých úseků nebo pohledů na celé národní hospodářství, jako jsou: 1. bankovnictví a financování v národním hospodářství; 2. úloha vládních institucí; 3. hospodářství určité oblasti (ve srovnání s celým národním hospodářstvím). c) vývoje celého národního hospodářství z časového hlediska, což představuje: 1. analýzu temp růstu HDP; 2. analýzu inflace; 3. analýzu sezónnosti ve výdajích domácností na základě čtvrtletních účtů; 4. analýzu změny významnosti jednotlivých typů finančních nástrojů během doby, např. zvýšeného významu opcí; 5. srovnání odvětvové struktury národního hospodářství v delším časovém období, např. v průběhu třiceti let. d) národního hospodářství ve vztahu k národním hospodářstvím ostatních zemí. Jde o: 1. porovnání úlohy vládních institucí v jednotlivých členských zemích EU; 2. analýzu vzájemných vztahů mezi národním hospodářstvím zemí EU; 3. analýzu skladby a určení vývozu v EU; 4. porovnání tempa růstu HDP a disponibilního důchodu na 1 obyvatele v rámci EU a ve Spojených státech a v Japonsku. 1.04 Pro Evropskou unii a její členské státy mají údaje ze soustavy národních účtů velkou úlohu při formulování a sledování důsledků jejich sociální a hospodářské politiky. Dále existují některé velmi důležité zvláštní případy použití: a) pro sledování a řízení evropské měnové politiky: kriteria sbližování pro Evropskou měnovou unii byla definována z hlediska údajů národních účtů (vládní deficit, vládní dluh a HDP); b) pro poskytování finanční podpory regionům uvnitř EU: výdaje pro strukturální fondy EU se zčásti odvozují z údajů regionálních národních účtů; c) pro stanovení vlastních zdrojů EU. Ty jsou závislé na údajích z národních účtů třemi způsoby: 1. celkové zdroje EU se určují jako procentní podíl z hrubého národního produktu (HNP) jednotlivých členských zemí; 2. třetí vlastní zdroj EU se tvoří z vlastních zdrojů DPH. Příspěvky členských států do tohoto zdroje jsou ve velké míře ovlivněny údaji z národních účtů, protože těch se používá k výpočtu průměrné sazby DPH; 3. relativní výše příspěvků členských zemí pro čtvrtý vlastní zdroj EU je založena na jejich hrubém národním produktu. Osm charakteristik pojetí systému ESA 1.05 Pro zajištění dobré rovnováhy mezi potřebami údajů a možnostmi poskytování údajů je pojetí systému ESA charakterizováno osmi charakteristikami. Je: a) mezinárodně slučitelné; b) harmonizované s ostatními sociálními a hospodářskými statistikami; c) sourodé; d) sestavitelné; e) odlišné od většiny případů administrativního pojetí; f) zavedené, uznávané a ustálené na delší časové období; g) soustředěné na popis hospodářských procesů v peněžním a snadno zjistitelném vyjádření; h) pružné a víceúčelové. 1.06 Pojmy jsou mezinárodně slučitelné, neboť: a) pro členské státy Evropské unie je ESA normou pro poskytování údajů z národních účtů pro všechny mezinárodní organizace. Pouze v národních publikacích není přísné dodržování pravidel ESA povinné; b) pojetí ESA je po všech stránkách harmonizováno s pojetím celosvětových pravidel pro národní účetnictví, tj. SNA. Mezinárodní slučitelnost pojetí je pro porovnání statistik za různé země rozhodující. 1.07 Pojetí je harmonizováno s pojetím v ostatních sociálních a hospodářských statistikách, protože: a) ESA používá mnoho metodik a klasifikací (např. NACE rev. 1), které se rovněž používají v ostatních sociálních a hospodářských statistikách členských států Evropské unie, např. ve statistice zpracovatelského průmyslu, ve statistice zahraničního obchodu a statistice zaměstnanosti; metodické rozdíly byly omezeny na minimum. Dále jsou tato pojetí a klasifikace Evropské unie rovněž harmonizována s metodikou a klasifikacemi používanými ve Spojených národech; b) stejně jako SNA je pojetí ESA také harmonizováno s pojetím v důležitých mezinárodních pravidlech pro některé ostatní úseky ekonomických statistik, zejména s příručkou pro platební bilanci (BPM) Mezinárodního měnového fondu (MMF), pro vládní finanční statistiku MMF (GFS) a pro statistiku příjmů OECD a s usneseními MOP o pojetí zaměstnanosti, odpracovaných hodin a nákladů práce. Tato harmonizace s ostatními sociálními a hospodářskými statistikami široce napomáhá vzájemnému propojení a porovnatelnosti uvedených údajů. Důsledkem je to, že údaje v národních účtech mohou být sestaveny lépe. Dále mohou být informace obsažené v těchto zvláštních statistikách lépe vztahovány k celkovým statistickým údajům za národní hospodářství, tj. k údajům z národních účtů, jako je hrubý národní produkt nebo přidaná hodnota podle odvětví a podle sektorů. 1.08 Rovnice v účetním rámci prosazují sourodost pojetí používaného k popisu různých částí hospodářského procesu (výroby, rozdělení důchodů, užití důchodů, akumulace). Výsledkem této vnitřní sourodosti je, že statistiky z různých částí účetního rámce mohou být navzájem účelně porovnávány. Mohou se tak počítat například tyto poměrové ukazatele: a) údaje o produktivitě, jako je přidaná hodnota připadající na odpracovanou hodinu (tento údaj vyžaduje sourodost mezi pojetí m přidané hodnoty a odpracovaných hodin); b) disponibilní národní důchod na obyvatele (tento poměr vyžaduje sourodost mezi pojetím disponibilního národního důchodu a obyvatelstva); c) tvorba fixního kapitálu jako procentní podíl ze stavu fixního kapitálu (to vyžaduje sourodost mezi definicemi uvedených toků a stavů); d) procentní podíl vládního deficitu a dluhu na hrubém domácím produktu (tyto údaje vyžadují sourodost mezi pojetím vládního deficitu, vládního dluhu a hrubého domácího produktu). Tato vnitřní sourodost v pojetí rovněž dovoluje, aby některé odhady byly odvozeny jako reziduální položky, např. Úspory mohou být odhadnuty jako rozdíl mezi disponibilním důchodem a výdaji na konečnou spotřebu [7] Viz kapitola 8 "Posloupnost účtů a vyrovnávací položky".. 1.09 Pojmy ESA jsou operativního charakteru, neboť jsou navrhovány tak, aby byly měřitelné. Operativní charakter pojmů se projevuje několika způsoby: a) některé činnosti nebo položky se musí popisovat pouze v případě, že jejich velikost je významná. Týká se to například výroby výrobků ve vlastní režii domácností: tkaní látek a hrnčířská výroba nemusí být sledovány jako výroba, protože tyto typy výroby se pro země Evropské unie považují za nevýznamné. V jiném případě drobné ne příliš drahé nástroje a nářadí jsou sledovány jako tvorba fixního kapitálu pouze v případě, kdy výdaje na takovéto předměty dlouhodobé spotřeby přesahují částku 500 ECU (v cenách roku 1995) za jednotku (nebo v případě nákupu většího množství předmětů je to výše částky za celé nakoupené množství); pokud uvedené výdaje nedosahují této hranice, jsou sledovány jako mezispotřeba; b) některé metodické pojmy jsou doprovázeny jasným návodem, jak je odhadovat. Například pro definování spotřeby kapitálu se doporučuje použití lineárních odpisů a pro odhad stavů fixního kapitálu se doporučuje metoda průběžné inventarizace. Jiným případem je ocenění pro výrobu ve vlastní režii: v zásadě by tato produkce měla být oceněna v základních cenách, ale pokud je to nutné, mohou být základní ceny odhadnuty načítáním příslušných nákladových druhů; c) byly přijaty některé zjednodušující dohody. Například podle dohody se všechny kolektivní služby poskytované vládou zahrnují do výdajů na konečnou spotřebu; d) pojetí je v souladu s pojetím sociálních a hospodářských statistik, které se využívají jako vstupy pro sestavování národních účtů. 1.10 Přesto však zároveň není vždy snadné toto pojetí zavést, neboť se obvykle liší v některých bodech od pojetí používaného v administrativních zdrojích údajů. Týká se to podnikového účetnictví, údajů o různých typech daní (DPH, daní z příjmů u fyzických osob, daní na dovoz atd.), údajů o sociálním pojištění a údajů z bankovní ho dohledu a dohledu nad pojišťovnami. Tyto administrativní údaje se často používají jako vstupní údaje pro sestavení národních účtů. Musí být tedy transformovány tak, aby byly v souladu s ESA. Pojetí ESA se obvykle liší v některých bodech od svých administrativních protějšků, neboť: a) administrativní pojetí je v jednotlivých zemích odlišné. Mezinárodní slučitelnosti prostřednictvím administrativního pojetí nemůže být dosaženo; b) administrativní pojetí se v průběhu času mění, takže při použití administrativního pojetí nelze dosáhnout srovnatelnosti v časových řadách; c) pojetí, na nichž jsou založeny zdroje administrativních údajů, nejsou navzájem v souladu. Přitom však propojení a srovnatelnost údajů, které jsou rozhodující při sestavování údajů pro národní účty, jsou možné pouze tehdy, jsou-li jednotlivá pojetí sourodá; d) administrativní pojetí není obvykle nejvhodnější pro ekonomickou analýzu a hodnocení hospodářské politiky. Přesto však někdy administrativní zdroje údajů vyhovují potřebám národních účtů i pro ostatní statistiky velmi dobře, neboť: a) pojetí a třídění původně určené pro statistické účely může být také přizpůsobeno pro administrativní účely, např. třídění výdajů vládních institucí podle účelu; b) administrativní zdroje údajů mohou být odvozeny z některých údajů pro statistiku; to platí například pro soustavu Intrastat pro poskytování informací o dodávkách zboží mezi členskými státy Evropské unie. 1.11 Hlavní pojmy ESA jsou uznávány a ustáleny pro dlouhé časové období, neboť: a) byly schváleny jako mezinárodní standard pro příští desetiletí; b) v dále uvedených mezinárodních pravidlech pro národní účetnictví se stěží bude měnit většina základních pojmů. Tato pojmová návaznost omezuje potřebu přepočítávat časové řady a učit se novému pojetí. Dále omezuje ovlivnitelnost metodiky z hlediska vnitrostátních a mezinárodních politických tlaků. Z toho důvodu mohou údaje z národních účtů sloužit jako objektivní údajová základna pro hospodářskou politiku a analýzy po celá desetiletí. 1.12 Pojetí ESA se soustřeďuje na popis hospodářského procesu v hodnotovém zřetelně pozorovatelném vyjádření. Ve většině případů platí, že se neberou v úvahu stavové a tokové veličiny, které nejsou okamžitě zjistitelné v peněžním vyjádření nebo které nemají jasně stanovené peněžní protipoložky. Tato zásada není dodržována přísně, protože by se mělo přihlížet k požadavku sourodosti a k náročnému charakteru získávání různých údajů. Například pro dosažení sourodosti je nutné, aby hodnota kolektivních služeb poskytovaných vládními institucemi byla sledována jako výstup, protože vládními institucemi placené náhrady zaměstnancům a nákupy všech druhů výrobků a služeb jsou snadno zjistitelné v peněžním vyjádření. Dále pro účely ekonomické analýzy a politiky zvyšuje sledování kolektivních služeb vládních institucí ve vztahu k ostatním částem národního hospodářství účelnost národních účtů jako celku. 1.13 Rozsah pojetí ESA můžeme ukázat, vezmeme-li v úvahu některé důležité mezní případy. Do vymezení výroby v ESA patří tyto případy (viz odstavce 3.07 až 3.09): a) poskytování individuálních a kolektivních služeb vládními institucemi; b) poskytování služeb bydlení ve vlastní režii vlastníky domů nebo bytů; c) produkce pro vlastní konečnou spotřebu, např. zemědělských produktů; d) stavební práce ve vlastní režii včetně individuální bytové výstavby; e) poskytování služeb placeným domácím personálem; f) chov ryb v rybářských farmách; g) protiprávní produkce, např. prostituce a výroba drog; h) výroba, z níž výnosy nejsou plně přiznány daňovým úřadům, jako např. ilegální výroba textilu. Do vymezené výroby nepatří: a) domácí a osobní služby, pokud jsou poskytovány a spotřebovány uvnitř téže domácnosti, například úklid a čištění, příprava jídel nebo péče o nemocné či starší osoby; b) služby poskytované dobrovolníky, které nevedou k výrobě výrobků, například ošetřování a úklid bez placení; c) přirozený přírůstek ryb na otevřených mořích. Obecně je možno říci, že ESA zaznamenává veškeré výstupy, které jsou výsledkem výroby v rámci vymezení výroby. Přesto však existují některé zvláštní výjimky z tohoto pravidla: a) nejsou zaznamenány výstupy pomocných činností; veškeré vstupy spotřebované v pomocných činnostech — materiál, práce, spotřeba fixního kapitálu atd. — se chápou jako vstupy do hlavní nebo vedlejší činnosti, jíž slouží; b) výstupy produkce pro mezispotřebu v téže místní činnostní jednotce (ČJ, viz odstavec 1.29) se nezaznamenávají; ale veškeré výstupy produkce pro ostatní místní ČJ patřící do stejné institucionální jednotky se zaznamenávají jako výstupy. Z účetní logiky ESA vyplývá, že pokud se činnosti posuzují jako výroba a jejich výstupy se mají zaznamenávat, pak odpovídající důchod, zaměstnanost, konečná spotřeba atd. se mají rovněž zaznamenat. Například protože poskytování služeb bydlení ve vlastní režii u vlastníků obydlí je sledováno jako výroba, tak také musí být sledován i důchod a výdaje na konečnou spotřebu, které se vyskytují u těchto vlastníků. Naopak když některé činnosti nejsou sledovány jako výroba: služby v domácnostech poskytované a spotřebované v téže domácnosti netvoří důchod ani výdaje na konečnou spotřebu a podle pojetí ESA se jich netýká ani zaměstnanost. ESA rovněž obsahuje mnoho zavedených pojetí, například: a) ocenění výstupů vládních institucí; b) ocenění výstupů pojišťovacích služeb a nepřímo měřených finančních zprostředkovatelských služeb; c) zachycení všech kolektivních služeb poskytovaných vládními institucemi jako výdajů na konečnou spotřebu a ne jako mezispotřeby; d) zachycení užití nepřímo měřených finančních zprostředkovatelských služeb jako mezispotřeby fiktivního sektoru nebo fiktivního odvětví. 1.14 Systém ESA je víceúčelový: pro celou řadu použití je metodika ESA přijatelná, ačkoliv může vyžadovat pro některé případy použití určité doplnění (viz odstavec 1.18). 1.15 Podrobnosti v metodickém rámci ESA nabízejí příležitost pro jeho pružné využívání: některé pojmy se výslovně v ESA nevyskytují, ale přesto z ní mohou být snadno odvozeny. Například přidanou hodnotu v nákladech výrobních činitelů lze odvodit odečtením ostatních čistých daní na výrobu od přidané hodnoty v základních cenách. Jiným příkladem je vytvoření nových sektorů přeskupením subsektorů definovaných v rámci ESA. 1.16 Pružné použití je také umožněno zavedením dodatečných kriterií, která nejsou v rozporu s logikou systému. Takovým kritériem by například mohl být rozsah zaměstnanosti u výrobních jednotek nebo velikost důchodů u domácností. U zaměstnanosti může být zavedeno další třídění podle úrovně vzdělání, podle věku a podle pohlaví. 1.17 Toto pružné použití může být začleněno do matice sociálního účetnictví (SAM). SAM je maticové zobrazení, které vytváří propojení mezi tabulkami dodávek a užití a sektorovými účty (viz odstavce 8.133 až 8.155). SAM obvykle poskytuje dodatečné informace o úrovni a struktuře (ne)zaměstnanosti pomocí dalšího rozčlenění náhrad zaměstnancům podle typů zaměstnaných osob. Toto další členění se používá jak pro využití práce podle odvětví, jak je zobrazeno v tabulkách užití, tak pro nabídku práce podle sociálně ekonomických podskupin, jak je zobrazeno na účtu rozdělení prvotních důchodů pro subsektory sektoru domácností. Tímto způsobem se zobrazuje dodávka a užití různých kategorií práce systematicky. 1.18 Pro potřebu určitých údajů je nejlepším řešením sestavit samostatné satelitní účty. Týká se to například údajů potřebných pro: a) analýzu významu cestovního ruchu v národním hospodářství; b) analýzu nákladů a financování zdravotní péče; c) analýzu významu výzkumu a vývoje a lidského potenciálu pro národní hospodářství; d) analýzu příjmů a výdajů domácností na základě mikroekonomického pojetí příjmů a výdajů; e) analýzu vzájemných vztahů mezi životním prostředím a hospodářstvím; f) analýzu výroby v rámci domácností; g) analýzu změn v sociálním zabezpečení; h) analýzu rozdílů mezi národními účty a údaji z podnikového účetnictví a jejich vlivu na kapitálový a měnový trh; i) odhady daňových výnosů. 1.19 Satelitní účty mohou sloužit pro takové potřeby údajů: a) zobrazením více podrobných údajů tam, kde je to nutné, a vynecháním nadbytečných podrobností; b) rozšířením rozsahu účetního rámce připojením informací v nepeněžním vyjádření, například o údaje o znečišťování a o aktivech na ochranu životního prostředí; c) změnou některých základních pojetí, například rozšířením pojetí tvorby kapitálu o částku výdajů na výzkum a vývoj nebo o výdaje na vzdělávání. 1.20 Důležitým rysem satelitních účtů je to, že v zásadě všechna základní pojetí a třídění standardního rámce jsou zachována. Změny v základním pojetí jsou zaváděny pouze v případě, že zvláštní cíle satelitních účtů nezbytně vyžadují modifikaci. V takových případech by satelitní účty rovněž měly zahrnovat tabulku zobrazující propojení mezi hlavními ukazateli satelitního účtu a odpovídajícími ukazateli standardního rámce. Tímto způsobem si standardní rámec udržuje svoji úlohu doporučeného rámce a současně opravňuje k provedení určitých změn. 1.21 Standardní rámec nevěnuje mnoho pozornosti stavům a tokům, které nelze snadno pozorovat v peněžním vyjádření (nebo bez jasně stanovené protipoložky v peněžním vyjádření). Vzhledem k povaze takových stavových a tokových veličin obvykle také dobře slouží pro analýzu sestavování statistik v nepeněžním vyjádření, např.: a) výroba v rámci domácnosti může být nejsnadněji popsána pomocí hodin, kterých by bylo využito na jiný účel; b) vzdělávání může být popsáno ve vztahu k typu vzdělávání, počtu žáků, průměrnému počtu let vzdělávání nutných k získání vysokoškolského diplomu atd.; c) vliv znečišťování lze nejlépe popsat ve vztahu ke změnám počtu žijících odrůd, ke stavu lesa, objemu odpadu, množství kysličníku uhelnatého a radiace atd. Satelitní účty nabízejí možnost propojit takovéto statistiky v nepeněžním vyjádření se standardním rámcem národních účtů. Toto propojení je možné tak, že pro ty statistiky v nepeněžním vyjádření se co nejvíce využívají klasifikace používané ve standardním rámci, například klasifikace podle typů domácností nebo klasifikace podle odvětví. Tímto způsobem lze dosáhnout harmonizace rozšířeného rámce. Uvedený rámec může sloužit jako údajová základna pro analýzu a vyhodnocení všech druhů vzájemného působení mezi proměnnými ve standardním rámci a odpovídajícími proměnnými v rozšířené části. 1.22 Standardní rámec a jeho hlavní souhrnné ukazatele nepopisují změny v blahobytu. Rozšířené účty mohou být navrženy tak, aby zahrnovaly také imputované peněžní hodnoty, jako například: a) domácí a osobní služby vytvářené a spotřebovávané v rámci téže domácnosti; b) změny v rozsahu volného času; c) výhody a nevýhody života ve městě; d) nerovnosti v rozdělování důchodů mezi lidmi. Mohou rovněž přeřadit např. nezbytně nutné konečné výdaje (např. na obranu) do mezispotřeby, tj. do výdajů, které nepřispívají ke zvýšení životní úrovně. Podobně škody způsobené povodněmi a ostatními přírodními pohromami by mohly být zatříděny jako mezispotřeba, která snižuje životní úroveň. Takovýmto způsobem je možné zkonstruovat velmi hrubý a velmi nedokonalý ukazatel změn životní úrovně obyvatel. Avšak životní úroveň má mnoho rozměrů, z nichž většina není právě nejlépe vyjádřena penězi. Lepším řešením pro měření životní úrovně by proto bylo použít pro každý rozměr samostatný ukazatel a jednotky měření. Ukazatelem mohou být například dětská úmrtnost, očekávaná délka života, gramotnost dospělých a národní důchod na obyvatele. Tyto ukazatele by mohly být zahrnuty do satelitního účtu. 1.23 Pro získání harmonizovaného, mezinárodně porovnatelného rámce se v ESA nepoužívá administrativních přístupů. Nicméně pro všechny účty národních účtů může být získávání čísel založených na administrativním pojetí velmi užitečné. Například pro odhady daňových výnosů se požadují statistiky zdanitelných důchodů. Tyto statistiky mohou být poskytovány provedením určitých úprav ve statistice národních účtů. Podobný přístup by mohl být zvolen pro některá pojetí užívaná v národní hospodářské politice, například pro: a) pojetí inflace užívané pro zvyšování důchodů, dávek v nezaměstnanosti nebo platů státních zaměstnanců; b) pojetí daní, sociálních příspěvků, vládního a kolektivního sektoru, užívaného v diskusi o optimální velikosti kolektivního sektoru; c) pojetí "strategických" sektorů či odvětví užívaných v národohospodářské politice nebo v hospodářské politice EU; d) pojetí "podnikatelských" investic užívané v národohospodářské politice. Satelitní účty nebo zjednodušeně dodatkové tabulky mohou uspokojovat takové potřeby údajů, obvykle specifické na národní úrovni. ESA 1995 a SNA 1993 1.24 ESA (ESA 1995) je plně v souladu s revidovaným Systémem národních účtů (SNA 1993), který poskytuje pravidla pro národní účetnictví pro všechny země světa. Přesto však existuje několik rozdílů mezi ESA 1995 a SNA 1993: a) rozdíly ve způsobu popisu: 1. v ESA jsou některé samostatné kapitoly o transakcích s produkty, rozdělovacích a finančních transakcích. Naopak v SNA se tyto transakce vysvětlují v sedmi kapitolách uspořádaných podle účtů, například v kapitolách o účtu produkce, o účtu prvotního rozdělení důchodů, o kapitálovém účtu a o účtu zbytku světa; 2. ESA popisuje pojetí poskytováním definic a výčtem toho, co se zahrnuje a co se vylučuje; SNA obvykle popisuje pojetí obecněji a snaží se také vysvětlit racionální opodstatnění přijaté konvence; 3. ESA rovněž zahrnuje kapitoly o regionálních a čtvrtletních účtech; 4. SNA zahrnuje také kapitolu o satelitních účtech. b) pojetí ESA je v některých případech specifičtější a přesnější, než v SNA, např.: 1. SNA neobsahuje velmi přesné definice pro rozlišení toho, co je tržní, pro vlastní použití a ostatní netržní pro institucionální jednotky a místní ČJ a pro jejich produkci. Z toho vyplývá, že ocenění produkce a třídění podle sektorů není definováno dostatečně přesně. V ESA je proto navíc zavedeno několik zvláštních klasifikací a pro některé zvláštní případy je doporučeno kritérium, podle něhož prodej tržního výrobce musí pokrývat alespoň 50 % výrobních nákladů (viz tabulka 3.1); 2. ESA stanoví určité mezní hodnoty, například pro zařazování drobných nástrojů a nářadí do mezispotřeby; 3. ESA předpokládá, že několik typů produktů z výroby domácností jako tkaní látek a výroba nábytku není v rámci členských zemí EU významných, a tudíž nemusí být sledovány; 4. ESA explicitně odkazuje na zvláštní institucionální uspořádání v Evropské unii, jako je systém Intrastat pro sledování toků zboží uvnitř Evropské unie a pro stanovení příspěvků členských států do Evropské unie; 5. ESA obsahuje klasifikace specifické pro Evropskou unii, např. CPA pro komodity a NACE rev. 1 pro odvětví (specifické, ale harmonizované s odpovídajícími klasifikacemi OSN); 6. ESA zahrnuje dodatečné třídění pro všechny zahraniční transakce: měly by být rozděleny na transakce mezi rezidenty Evropské unie a transakce s rezidenty třetích zemí. Systém ESA může být specifičtější než systém SNA, protože ESA se vztahuje v prvé řadě na členské země Evropské unie. Pro potřeby údajů pro Evropskou unii by měl být systém ESA také specifičtější. ESA 1995 a ESA 1970 1.25 ESA 1995 se liší ESA 1970 rozsahem i pojetím od. Většina rozdílů odpovídá rozdílům mezi SNA 1968 a SNA 1993. Mezi největší rozdíly v rozsahu patří: a) zahrnutí rozvah; b) zahrnutí ostatních změn účtů aktiv, tj. zavedení pojetí ostatních změn v množství, fiktivního zisku nebo ztráty z držby a skutečného zisku nebo ztráty z držby; c) zavedení subsektorů v sektoru domácností; d) zavedení nového pojetí konečné spotřeby: skutečná konečná spotřeba; e) zavedení nového pojetí cenově upravených důchodů: skutečný národní disponibilní důchod; f) zahrnutí pojmu parita kupní síly. Mezi hlavní rozdíly v metodice patří: a) literární a umělecká práce (psaní knih, skládání hudby) se nyní považují za výrobu; platby za literárně umělecká díla jsou tudíž platbami za služby a ne důchodem z vlastnictví; b) ocenění produkce pojišťovacích služeb se v některých ohledech změnilo, například výnosy z pojistných technických rezerv jsou nyní brány v úvahu při oceňování produkce neživotního pojištění; c) podrobnější zacházení s obchodními a dopravními přirážkami; d) zavedení řetězení pro výpočet stálých cen; e) bylo zavedeno pojetí finančního leasingu (SNA 1968 a ESA 1970 zahrnovaly pouze pojetí operativního leasingu); f) výdaje na průzkum nerostných ložisek a na počítačové programové vybavení se nyní zaznamenávají jako tvorba kapitálu (namísto v mezispotřebě); g) spotřeba kapitálu by měla být sledována i za infrastrukturní díla vládních institucí (silnice, hráze, atd.); h) identifikace nových finančních nástrojů, jako jsou dohody o zpětném odkupu a deriváty finančních nástrojů, jako jsou opce. Existují také rozdíly, které nevyplývají ze změn v SNA, např.: a) zavedení tabulek dodávek a užití (byly již zahrnuty v SNA 1968); b) zavedení některých mezních hodnot a odkazů na určité institucionální uspořádání v rámci EU (viz odst. 1.24); c) jednoznačná volba ve prospěch ocenění produkce v základních cenách (ESA 1970, SNA 1968 a SNA 1993 rovněž připouštějí ocenění v cenách výrobců); d) zavedení pojmu ekonomicky aktivní obyvatelstvo a nezaměstnanost (toto pojetí není obsaženo v SNA 1968 a v SNA 1993). ESA jako systém 1.26 Hlavní rysy systému jsou: a) statistické jednotky a jejich seskupování; b) toky a stavy; c) soustava účtů a souhrnných ukazatelů; d) soustava tabulek vstupů a výstupů. STATISTICKÉ JEDNOTKY A JEJICH SESKUPENÍ [8] Viz kapitola 2 "Jednotky a seskupení jednotek". 1.27 Charakteristickým rysem systému je používání dvou typů jednotek a dvou způsobů rozdělení hospodářství, které jsou zcela rozdílné a slouží samostatným analytickým účelům. Pro popis důchodů, výdajů, finančních toků a rozvahy systém seskupuje institucionální jednotky do sektorů na základě jejich hlavních funkcí, chování a cílů. K popisu procesů výroby a pro analýzy vstupů a výstupů systém seskupuje místní ČJ do odvětví podle jejich typů činnosti. Činnost je charakterizována vstupem produktů, procesem výroby a produkcí komodit. Institucionální jednotky a sektory 1.28 Institucionální jednotky jsou ekonomické subjekty, které jsou schopné vlastnit výrobky a aktiva, vstupovat do závazků a zapojují se samostatně do hospodářských činností a transakcí s ostatními jednotkami na svůj účet. Pro účely systému jsou institucionální jednotky seskupeny do pěti vzájemně se vylučujících institucionálních sektorů skládajících se z těchto typů jednotek: a) nefinanční podniky; b) finanční instituce; c) vládní instituce; d) domácnosti; e) neziskové instituce sloužící domácnostem. Těchto pět sektorů dohromady představuje celkové hospodářství. Každý sektor je dále rozdělen na subsektory. Systém je vytvářen tak, aby za každý sektor, případně subsektor, pokud je to žádoucí, stejně jako pro celé hospodářství, mohla být sestavena úplná soustava tokových účtů a rozvah. Místní činnostní jednotky a odvětví 1.29 Většina institucionálních jednotek provozuje ve své rolu výrobců více než jednu činnost; pro zdůraznění technicko-ekonomických vztahů musí být rozděleny s ohledem na typ činnosti. Pokud jde o přístup k provozu, je záměrem, aby tento požadavek splňovaly místní činnostní jednotky. Místní ČJ seskupuje všechny části institucionální jednotky jakožto výrobce, které jsou umístěny na jednom místě nebo těsně přilehlých místech a která přispívají k výkonu činnosti na úrovni třídy (čtyřmístný číselní kód) NACE rev. 1. V zásadě musí být registrováno tolik místních činnostních jednotek, kolik je vedlejších činností; pokud však účetní doklady nutné k popisu takovýchto činností nejsou k dispozici, může místní činnostní jednotka zahrnovat jednu nebo více vedlejších činností. Skupina místních ČJ provozujících stejný nebo podobný druh činnosti tvoří odvětví. Mezi institucionálními jednotkami a místními ČJ existují vztahy podřízenosti. Institucionální jednotka zahrnuje jednu nebo více celých místních ČJ; místní ČJ patří pouze do jedné institucionální jednotky. Pro jemnější analýzy výrobního procesu se užívá analytická výrobní jednotka. Tato jednotka, která není zjistitelná (kromě případu místní ČJ, která vyrábí pouze jeden druh produktu), je jednotkou homogenní produkce, definovanou tak, že nemá žádné vedlejší činnosti. Seskupení těchto jednotek tvoří homogenní odvětví. Rezidentské a nerezidentské jednotky, národní hospodářství celkem a zbytek světa. 1.30 Národní hospodářství celkem je definováno ve vztahu k rezidentským jednotkám. Jednotka je rezidentskou jednotkou země, pokud je její ekonomický zájem soustředěn na ekonomickém území této země — tj. pokud se po delší dobu (jeden rok nebo více ) zabývá hospodářskými činnostmi na tomto území. Institucionální sektory zmíněné výše jsou skupinami rezidentských institucionálních jednotek. Rezidentské jednotky se účastní transakcí s nerezidentskými jednotkami (tj. jednotkami, které jsou rezidenty v jiných národních hospodářstvích). Tyto transakce jsou zahraničními transakcemi hospodářství a jsou seskupeny v účtu zbytku světa. Takže ve struktuře soustavy účtů hraje zbytek světa podobnou roli jako ostatní institucionální sektory, ačkoliv nerezidentské jednotky jsou sem začleněny pouze tehdy, účastní-li se transakcí s rezidentskými institucionálními jednotkami. V důsledku toho je z hlediska třídění připojena na konec klasifikace sektorů zvláštní položka pro zbytek světa. Fiktivní rezidentské jednotky, se kterými se v systému zachází jako s institucionálními jednotkami, jsou definovány jako: a) ta část nerezidentských jednotek, která soustřeďuje ekonomický zájem na území dané země (tj. ve většině případů tehdy, pokud se účastní hospodářských transakci rok nebo více nebo když provádí stavební činnost po dobu kratší než jeden rok, ale výsledkem této činnosti je tvorba hrubého fixního kapitálu); b) nerezidentské jednotky, které vlastní půdu nebo budovy na území dané země, ale pouze ve vztahu k transakcím, které se týkají této půdy nebo budov. TOKY A STAVY 1.31 Systém zaznamenává dva základní druhy informací: toky a stavy. Toky se vztahují na působení a na následky událostí, které se vyskytly v daném časovém období, zatímco stavy se vztahují na postavení k určitému časovému okamžiku. Toky 1.32 Toky odrážejí tvorbu, přeměnu, výměnu, převod nebo zánik hospodářské hodnoty.Týkají se změn v hodnotě aktiv nebo závazků institucionální jednotky. Ekonomické toky jsou dvojího druhu: transakce a ostatní změny aktiv. Transakce se objevují ve všech účtech a tabulkách, kde se toky vyskytují, kromě účtu ostatních změn aktiv a pasiv a účtu přecenění. Ostatní změny aktiv se objevují pouze na těchto dvou účtech. Základních transakcí a ostatních toků je bezpočet. Systém je seskupuje do poměrně malého počtu typů podle jejich povahy. Transakce 1.33 Transakce je ekonomický tok, který představuje vzájemné působení mezi institucionálními jednotkami podle vzájemné dohody nebo činnost v rámci institucionální jednotky, kterou je užitečné považovat za transakci často proto, že jednotka působí ve dvou rozdílných funkcích. Je vhodné rozdělit transakce do čtyř hlavních skupin: a) transakce s produkty: které popisují původ (tuzemskou produkci nebo dovoz) a užití (mezispotřebu, konečnou spotřebu, tvorbu kapitálu nebo vývoz) produktů [9] Viz kapitola 3 "Transakce s produkty".. b) rozdělovací transakce: které popisují rozdělování přidané hodnoty vytvořené při výrobě zaměstnancům, kapitálu a vládním institucím, a znovurozdělení důchodů a majetku (daně z příjmu a majetkové daně a ostatní transfery) [10] Viz kapitola 4 "Rozdělovací transakce".. c) finanční transakce: které popisují čisté pořízení finančních aktiv nebo čistý vstup do závazků pro každý typ finančních nástrojů. Takové transakce se často objevují jako protipoložka nefinančních transakcí, ale mohou se také objevit jako transakce týkající se pouze finančních nástrojů [11] Viz kapitola 5 "Finanční transakce".. d) transakce nezahrnuté do tří výše uvedených skupin: spotřeba fixního kapitálu a čisté pořízení nevyráběných nefinančních aktiv [12] Viz kapitola 6 "Ostatní toky".. Vlastnosti transakcí Transakce mezi jednotkami navzájem versus transakce uvnitř jednotek 1.34 Většina transakcí představuje vzájemné působení mezi dvěma nebo více institucionálními jednotkami. Přesto však systém zachycuje některé činnosti uvnitř institucionálních jednotek jako transakce. Účelem zápisu těchto transakcí uvnitř jednotek je podat analyticky více využitelný obraz produkce, konečného užití a nákladů. Spotřeba fixního kapitálu, která je zachycena v systému jako náklad, je důležitou transakcí uvnitř jednotky. Většina ostatních transakcí uvnitř jednotek jsou transakce s produkty obvykle sledovanými, pokud institucionální jednotky vystupují jak jako výrobci, tak i koneční spotřebitelé výrobků a rozhodnou se, že spotřebují něco z produkce, kterou samy vyrobily. Týká se to často domácností a vládních institucí. 1.35 Zaznamenává se veškerá produkce užitá pro konečné užití v rámci téže institucionální jednotky. Produkce ve vlastní režii užitá na mezispotřebu v téže institucionální jednotce se sleduje pouze v případě, kdy výroba a mezispotřeba se vyskytnou v rozdílných místních činnostních jednotkách v rámci téže institucionální jednotky. Produkce vyrobená a užitá na mezispotřebu v rámci téže místní činnostní jednotky se nezaznamenává. Peněžní versus nepeněžní transakce 1.36 Většina transakcí sledovaných v systému jsou peněžní transakce, kdy zúčastněné jednotky platí nebo získávají platby nebo vstupují do závazků nebo získávají aktiva určená v měnových jednotkách. Transakce, které nezahrnují výměnu za hotovost nebo za aktiva či závazky označené v měnových jednotkách, jsou nepeněžní transakce. Transakce uvnitř jednotky jsou obvykle nepeněžní transakce. Nepeněžní transakce týkající se více než jedné institucionální jednotky se vyskytují mezi transakcemi s výrobky (barterová výměna zboží), rozdělovacími transakcemi (odměny v naturáliích, naturální transfery atd.) a jinými transakcemi (barterová výměna nevyrobených nefinančních aktiv). Systém zaznamenává všechny transakce v peněžním vyjádření. Hodnoty, které mají být zaznamenány za nepeněžní transakce, musí být tudíž měřeny nepřímo anebo odhadovány jinak. Transakce s protihodnotou a bez protihodnoty 1.37 Transakce týkající se více než jedné jednotky jsou transakcemi buď "něco za něco" nebo "něco za nic". Ty první jsou výměnou mezi institucionálními jednotkami, například získání zboží, služeb nebo aktiv za protihodnotu, například peníze. Ty druhé jsou obvykle platbami v hotovosti nebo v naturální formě z jedné institucionální jednotky do druhé bez protihodnoty. Transakce "něco za něco" se vyskytují ve všech čtyřech skupinách transakcí, zatímco transakce "něco za nic" se vyskytují hlavně mezi rozdělovacími transakcemi, například ve formě daní, dávek sociální výpomoci nebo darů. Přeskupené transakce 1.38 Systém zachycuje většinu transakcí přímo; to znamená, že transakce se zaznamenávají tak, jak se objevují v zúčastněných jednotkách. Přesto však některé transakce jsou znovu přetříděny, aby jasněji ukázaly hospodářské vztahy, na nichž jsou založeny. Transakce mohou být přeskupeny třemi způsoby: přesměrováním, rozdělením a rozpoznáním hlavního účastníka transakce. Přesměrování 1.39 Transakce, které se jeví zúčastněné jednotce, jako uskutečněná přímo mezi jednotkou A a C, může být zaznamenána, jako že se uskutečňuje nepřímo prostřednictvím třetí jednotky B. Tudíž jediná transakce mezi A a C je zaznamenána jako dvě transakce: jedna mezi A a B a jedna mezi B a C. V tomto případě je transakce přesměrování. Dobře známým příkladem přesměrování jsou příspěvky na sociální pojištění placené přímo zaměstnavatelem do sociálních pojišťovacích fondů. V systému se zaznamenávají tyto platby jako dvě transakce: zaměstnavatelé platí příspěvky zaměstnavatelů na sociální pojištění zaměstnancům a zaměstnanci platí tytéž příspěvky do sociálních pojišťovacích fondů. Jako u každého přesměrování je účelem přesměrování sociálních příspěvků zaměstnavatelů zdůraznit hospodářskou podstatu, na níž transakce spočívá. V tomto případě to znamená ukázat zaměstnavatelovy příspěvky na sociální zabezpečení jako příspěvky placené ve prospěch zaměstnanců. Jiným typem přesměrování jsou změny u transakcí, zachycené jako uskutečněné mezi dvěma nebo více institucionálními jednotkami, ačkoliv se u účastníků nevyskytuje žádná transakce. Příkladem je zacházení se získáním důchodů z vlastnictví za jisté pojišťovací fondy, které si ponechají v držení pojišťovny. Systém zachycuje tento důchod z vlastnictví, jako by byl placen pojišťovnami pojištěncům, kteří pak platí stejné částky zpět pojišťovnám jako dodatečné pojistné. Rozdělení 1.40 Když se transakce jevící se zúčastněným stranám jako jediná transakce zaznamená jako dvě nebo více různě klasifikovaných transakcí, transakce se rozdělí. Rozdělení se obvykle netýká zahrnutí další zúčastněné jednotky do transakcí. Typickou rozdělenou transakcí je placení pojistného neživotního pojištění. Ačkoliv pojištěnci a pojišťovatelé považují tyto platby za jednu transakci, v soustavě se dělí na dvě zcela rozdílné transakce: platby za poskytnuté služby a čisté neživotní pojišťovací prémie. Zachycení obchodních přirážek je dalším důležitým případem rozdělení. Rozpoznání hlavního účastníka transakce 1.41 Když jednotka uskutečňuje transakci jménem jiné jednotky, je transakce zaznamenávána pouze v účtech hlavní jednotky. Zpravidla není možné obejít tuto zásadu a pokusit se například umístit daně či subvence k posledním plátcům či posledním příjemcům, za přijetí určitých předpokladů. Mezní případy 1.42 Definice transakce určuje, že vzájemné působení mezi institucionálními jednotkami je po vzájemné dohodě. Když je transakce uskutečněna podle vzájemné dohody, vyplývá to z toho, že institucionální jednotky ji předem znají a souhlasí. Nicméně to neznamená, že všechny jednotky nutně vstupují do transakce dobrovolně, protože některé transakce jsou uloženy zákonem. To se týká zejména určitých rozdělovacích transakcí, jako jsou platby daní, pokut a penále. Avšak zabrání aktiv bez náhrady se nepovažuje za transakci, ani když je to uloženo zákonem. Protiprávní hospodářské činnosti jsou transakcemi pouze tehdy, vstupují-li všechny zúčastněné jednotky do činnosti dobrovolně. Takže nákupy, prodej nebo výměnné obchody s nelegálními drogami a ukradeným majetkem jsou transakcemi, zatímco krádež transakcí není. Ostatní změny aktiv 1.43 Ostatní změny aktiv zachycují změny, které nejsou výsledkem transakcí [13] Viz kapitola 6 "Ostatní toky".. Jsou to buď: a) ostatní změny v objemu aktiv a závazků nebo b) zisky a ztráty z držby. Ostatní změny objemu aktiv a závazků 1.44 Tyto změny mohou být zhruba rozděleny do tří hlavních kategorií: a) běžný vznik nebo zánik aktiv kromě transakcí; b) změny aktiv a závazků vlivem výjimečných a nepředpokládaných událostí; c) změny v zatřídění a struktuře. 1.45 Příklady změn v kategorii a) jsou objevy nebo vyčerpání podzemních ložisek a přirozený růst nepěstovaných biologických zdrojů. Kategorie b) zahrnuje změny (obvykle ztráty) aktiv vlivem přírodních pohrom, válek nebo v důsledku závažných zločinů [14] Důsledky drobných krádeží např. v obchodech mohou být sledovány jako změna zásob a tudíž jako transakce.. Jednostranné zrušení dluhu a zabrání aktiv bez náhrady patří rovněž do kategorie b). Kategorie c) sestává ze změn v důsledku přetřídění a restrukturalizace institucionálních jednotek nebo aktiv a závazků. Zisky a ztráty z držby 1.46 Zisky a ztráty z držby vyplývají ze změn v cenách aktiv. Vyskytují se u všech druhů finančních i nefinančních aktiv i závazků. Zisky a ztráty z držby vznikají u vlastníků aktiv a závazků čistě jako výsledek držby aktiv nebo závazků v průběhu určitého období, aniž došlo k jejich jakékoliv přeměně. Zisky a ztráty z držby měřené na základě běžných tržních cen se nazývají "fiktivní" zisky a ztráty z držby. Mohou být rozloženy na neutrální zisky a ztráty z držby, které odrážejí změny ve všeobecné cenové úrovni, a na skutečné zisky a ztráty z držby, které odrážejí změny v poměru cen aktiv. Stavy 1.47 Stavy jsou držením aktiv a závazků k určitému okamžiku. Stavy se sledují k začátku a ke konci každého účetního období. Účty, které zobrazují stavy, se nazývají rozvahy [15] Viz kapitola 7 "Rozvahy".. Stavy se rovněž sledují za obyvatelstvo a zaměstnanost. Ale tyto stavy se zaznamenávají jako průměrné hodnoty za účetní období. Stavy se zaznamenávají za všechna aktiva v rámci hranic systému: tj. za finanční aktiva a závazky a za nefinanční aktiva jak vyrobená, tak nevyráběná. Avšak sledování je omezeno pouze na ta aktiva, kterých se užívá v hospodářské činnosti a která jsou předmětem vlastnických práv. Takže stavy se nezaznamenávají za taková aktiva, jako je lidský potenciál a přírodní zdroje, které nejsou v ničím vlastnictví. V rámci vymezení je systém vyčerpávající jak vzhledem k tokům, tak i stavům. Z toho vyplývá, že všechny změny stavů mohou být zcela vysvětleny zaznamenanými toky. SYSTÉM ÚČTŮ A SOUHRNNÉ UKAZATELE [16] Viz kapitola 7 "Rozvahy" a kapitola 8 "Posloupnost účtů a vyrovnávací položky". Pravidla účtování 1.48 Účet je prostředkem zachycení určitého pohledu na hospodářský život, užití a zdroje nebo na změny v aktivech a změny závazků v průběhu účetního období, nebo na stavy aktiv a závazků existujících na začátku nebo na konci tohoto období. Terminologie pro dvě strany účtů 1.49 Systém používá termín "zdroje" pro pravou stranu běžných účtů, kde se objevují transakce, které zvyšují částku ekonomické hodnoty jednotky nebo sektoru. Levá strana účtů, které se vztahují k transakcím, které snižují částku ekonomické hodnoty jednotky nebo sektoru, se nazývá "užití". Pravá strana účtů akumulace se nazývá "změny závazků a čistého jmění" a jejich levá strana se nazývá "změny aktiv". V rozvaze se sledují "závazky a čisté jmění" (rozdíl mezi aktivy a závazky) na pravé straně a "aktiva" na levé straně. Porovnání dvou po sobě následujících rozvah ukazuje změny závazků a čistého jmění a změny aktiv. Podvojné zápisy/čtverné zápisy 1.50 Národní účetnictví je pro jednotky nebo pro sektory založeno na principu podvojného zápisu. Každá transakce musí být zaznamenána dvakrát, jednou jako zdroj (nebo změna závazků) a jednou jako užití (nebo změna aktiv). Úhrn transakcí zapsaných jako zdroje nebo změny závazků a úhrn transakcí zaznamenaných jako užití nebo změny aktiv se musí rovnat, což dovoluje kontrolu harmonizace účtů. Ve skutečnosti však jsou národní účty — se všemi jednotkami a všemi sektory — založeny na zásadě čtverného zápisu, protože se většina zápisů týká dvou institucionálních jednotek. Každá transakce tohoto typu musí být zaznamenána dvakrát v každé ze zúčastněných jednotek. Například peněžní sociální dávka placená vládní jednotkou domácnosti je zaznamenána na účtu vládních institucí jako užití v transferech a jako záporná položka v pořízení aktiv v položce peníze a vklady; v účtech sektoru domácností je zaznamenána jako zdroj mezi transfery a jako pořízení aktiv v položce hotovosti a vklady. Na druhé straně transakce uvnitř téže jednotky (jako je spotřeba produkce uvnitř téže jednotky, která si ji vyrobila) vyžaduje pouze dva zápisy, jejichž hodnoty musí být odhadnuty. Ocenění 1.51 Kromě některých ukazatelů týkajících se obyvatelstva a práce se v systému uvádějí všechny toky a stavové veličiny v peněžním vyjádření. Systém se nepokouší určovat užitečnost toků a stavů. Na místo toho se toky a stavy měří podle své směnné hodnoty, to znamená hodnoty, za něž každý tok a stav ve skutečnosti je nebo může být směněn za peníze. Tržní ceny jsou v ESA základním zřetelem pro oceňování. 1.52 V případě finančních transakcí a stavu peněžní hotovosti a závazků jsou požadované hodnoty přímo dostupné. Ve většině ostatních případů se upřednostňuje metoda ocenění se zřetelem na tržní ceny obdobného zboží, služeb nebo aktiv. Tato metoda se užívá například pro ocenění barterových obchodů a služeb bydlení ve vlastních obydlích. Když nejsou pro podobné výrobky k dispozici žádné tržní ceny, například v případě netržních služeb vyráběných vládními institucemi, mělo by se oceň ování uvádět podle výrobních nákladů. Jestliže žádná z těchto dvou metod není uskutečnitelná, mohou být tokové a stavové veličiny oceněny v jejich diskontované současné fiktivní hodnotě očekávaných budoucích výnosů. Nicméně je tato poslední metoda vzhledem k značné nejistotě doporučena pouze v krajním případě. 1.53 Stavové veličiny by měly být oceněny v běžných cenách období, k němuž se vztahuje rozvaha a ne v cenách období, kdy byly výrobky nebo aktiva obsažené ve stavech vyrobeny nebo pořízeny. Někdy je nutné ocenit stavy v jejich odhadnutých zůstatkových běžných pořizovacích cenách nebo ve výrobních nákladech. Zvláštní ocenění týkající se produkce [17] Viz kapitola 3 "Transakce s produkty". 1.54 Výrobci a uživatelé určitého produktu obvykle chápou jeho hodnotu odlišně, a to z důvodu dopravních nákladů, obchodních přirážek a daní snížených o subvence na výrobky. Abychom se co nejblíže drželi hlediska jak výrobců, tak odběratelů, zachycuje se v systému veškeré užití v kupních cenách, které zahrnují dopravní náklady, obchodní přirážky a daně snížené o subvence na produkty, zatímco produkce je zachycena v základních cenách, které uvedené složky vylučují. 1.55 Dovoz a vývoz komodit je sledován v cenách na hranici. Celkový dovoz a vývoz je oceněn v cenách na hranicích vývozce nebo vyplaceně loď (FOB). Zahraniční doprava a služby pojištění mezi hranicemi dovozce a vývozce nejsou zahrnuty do ceny zboží, nýbrž se zaznamenávají jako služby. Protože se může stát, že není možné získat ceny FOB v podrobném členění podle komodit, tabulky obsahující podrobnosti o zahraničním obchodě v podrobném členění ukazují dovoz oceněný v hodnotě na hranicích dovozce (cena CIF). Veškerá doprava a služby pojištění až po hranice dovozce jsou zahrnuty do hodnoty dováženého zboží. Pokud se tyto služby týkají domácích služeb, je při takovém předkládání údajů provedena celková úprava mezi FOB a CIF Ocenění ve stálých cenách [18] Viz kapitola 10 "Cenové a objemové míry". 1.56 Ocenění ve stálých cenách znamená ocenění toků a stavů za určité účetní období v cenách nějakého předchozího období. Účelem ocenění ve stálých cenách je rozložit změny v čase v hodnotách toků a stavů na změny v cenách a změny v objemu. Vyjádření toků a stavů ve stálých cenách se nazývá objemové vyjádření. Mnoho toků a stavů, například důchod, nemá svůj vlastní cenový a objemový rozměr. Přesto však kupní síla těchto proměnných může být získána deflováním běžných hodnot vhodným cenovým indexem, např. Cenovým indexem pro konečné národní užití při vyloučení změn v zásobách. Vyjádření deflovaných toků a stavů se nazývá skutečné vyjádření. Příkladem je skutečný disponibilní důchod. Doba zachycení 1.57 Systém zachycuje toky na základě nároku; tj. v okamžiku, kdy se ekonomická hodnota vytváří, přeměňuje se nebo mizí nebo když pohledávky a závazky vznikají, přeměňují se nebo se zruší. Takže produkce se zaznamenává, když se vyrábí a nikoliv až je placena odběratelem, a prodej majetku je zachycen v okamžiku změny majitele, a nikoliv až se provádí příslušná platba. Úrok se zaznamenává v tom účetním období, kdy na něj vzniká nárok bez ohledu na to, zda je či není v tom období skutečně zaplacen. Zjišťování na základě nároku se týká všech toků peněžních i nepeněžních a uvnitř jednotky stejně jako mezi jednotkami. V některých případech je však přesto nezbytné ukázat pružnost ve vztahu k času zápisu. Týká se to zejména daní a dalších toků, které se týkají vládních institucí, které jsou často zachyceny na účtech vládních institucí jako pokladní plnění. Někdy je obtížné provést přesný převod těchto toků podle pokladního plnění na plnění podle časového rozlišení. V těchto případech by tudíž bylo možné použít přibližných výpočtů. Každý tok by měl být zachycen ve stejném okamžiku za všechny zúčastněné jednotky a na všech příslušných účtech. Tato zásada se může zdát prostá, ale její uskutečnění snadné není. Institucionální jednotky nepoužívají vždy stejná účetní pravidla. Dokonce i když je používají, mohou se při skutečném zachycení vyskytnout rozdíly z praktických důvodů, jako je například zpoždění při komunikaci. Výsledkem toho je, že transakce u zúčastněných stran mohou být zachyceny v různém časovém termínu. Uvedené nesrovnalosti musí být vyloučeny prostřednictvím úprav. Konsolidace a očišťování Konsolidace 1.58 Konsolidace se vztahuje k vyloučení transakcí, které se vyskytují mezi jednotkami, pokud jsou seskupovány jak na straně užití, tak zdrojů a k vyloučení odpovídajících finančních aktiv a závazků. Toky a stavy v sektorech a subsektorech mezi jednotkami, z nichž se skládají, zásadně nejsou konsolidovány. Nicméně konsolidované účty mohou být vytvořeny pro doplňkové přehledy a analýzy. Pro určité druhy analýz jsou informace o transakcích těchto sektorů či subsektorů s ostatními sektory a odpovídající "zahraniční" finanční pozice mnohem významnější než celkové hrubé údaje. Navíc ještě účty a tabulky zobrazující vztahy mezi věřiteli a dlužníky poskytují podrobný pohled na financování hospodářství a považují se za velmi užitečné pro pochopení kanálů, pomocí nichž se finanční přebytky přesunují od konečných věřitelů ke konečným dlužníkům. Očišťování 1.59 Jednotlivé jednotky nebo sektory mohou mít stejný typ transakcí jak na straně užití, tak na straně zdrojů (např. obě strany platí i získávají úrok) a stejný typ finančních nástrojů jako aktiva i jako závazky. Systém doporučuje hrubé zaznamenávání, nehledě na stupeň očištění, který je vlastní klasifikacím samotným. Ve skutečnosti očišťování je vlastní různým druhům transakcí. Nejvýraznějším příkladem jsou "změny stavu zásob", které podtrhují analyticky významný pohled na celkovou tvorbu kapitálu více než sledování denních přírůstků a úbytků. Podobně, pouze s malými výjimkami, zachycují finanční účet a účet ostatních změn aktiv zvýšení aktiv a závazků na čisté základně při zdůraznění konečných důsledků těchto typů toků na konci účetního období. Účty, vyrovnávací položky a souhrnné ukazatele 1.60 Pro jednotky (institucionální jednotky; místní činnostní jednotky) nebo seskupení jednotek (institucionální sektory a při rozšířeném pojetí i zbytek světa; odvětví) se na různých podúčtech zaznamenávají transakce nebo ostatní toky, které jsou spojeny s některými zvláštními rysy hospodářského života (například výroba). Takový soubor transakcí není obvykle vybilancován; celkové částky zaznamenané jako přijaté a zaplacené se obvykle liší, takže musí být zavedena vyrovnávací položka. Vyrovnávací položka musí být obvykle zavedena rovněž mezi úhrnem aktiv a úhrnem závazků institucionální jednotky nebo sektoru. Vyrovnávací položky jsou významnými měrami hospodářského výkonu samy o sobě. Když je sečteme za celé hospodářství, tvoří významné souhrnné položky. Posloupnost účtů 1.61 Systém je založen na posloupnosti vzájemně propojených účtů. Celková posloupnost účtů pro institucionální jednotky a sektory se skládá z běžných účtů, účtu akumulace a rozvah. Běžné účty se týkají výroby, tvorby, rozdělování a znovurozdělování důchodů a užití těchto důchodů v podobě konečné spotřeby. Účty akumulace zahrnují změny aktiv a závazků a změny v čistém jmění (pro každou institucionální jednotku nebo skupinu jednotek rozdíl mezi aktivy a závazky). Rozvahy ukazují stavy aktiv a závazků a čistého jmění. 1.62 Není možné si představovat, že se pro každou místní činnostní jednotku sestavuje úplný soubor účtů, protože obvykle taková jednotka není schopna samostatně mít ve vlastnictví výrobky nebo aktiva nebo účtovat svým vlastním jménem nebo schopna získávat a rozdělovat důchody. Posloupnost účtů pro místní ČJ a odvětví je zkrácena na první běžné účty: účet výroby a účet tvorby důchodů, jejichž vyrovnávací položkou je provozní přebytek. Účet výrobků a služeb 1.63 Účet výrobků a služeb za národní hospodářství jako celek nebo za skupiny produktů ukazuje celkové zdroje (produkci a dovoz) a užití výrobků a služeb (mezispotřebu, konečnou spotřebu, změny zásob, tvorbu hrubého fixního kapitálu, čisté pořízení cenností a vývoz). Účet zbytku světa 1.64 Účet zbytku světa zachycuje transakce mezi rezidentskými a nerezidentskými jednotkami a stavy aktiv a závazků, pokud to má smysl. Protože zbytek světa hraje v účetní struktuře podobnou úlohu jako ostatní institucionální sektory, je účet zbytku světa sestaven z hlediska zbytku světa. Zdrojem pro zbytek světa je užití za celkové národní hospodářství, a naopak. Pokud je vyrovnávací položka kladná, znamená to přebytek pro zbytek světa a deficit celkového národního hospodářství a naopak, pokud je vyrovnávací položka záporná. Vyrovnávací položky 1.65 Vyrovnávací položka je účetním výsledkem získaným odečtením celkové hodnoty zápisů na jedné straně účtu od celkové hodnoty na druhé straně. Nemůže být měřena nezávisle na ostatních zápisech; jako odvozený zápis odráží použití obecných účetních pravidel o zvláštních zápisech na obou stranách účtu. Vyrovnávací položky nejsou pouze nástrojem zavedeným pro zajištění vyrovnanosti účtů. Poskytují značné množství informací a zahrnují některé z nejdůležitějších zápisů na účtech, jak je možno vidět z těchto příkladů vyrovnávacích položek: přidaná hodnota, provozní přebytek, disponibilní důchod, úspory, čisté půjčky a čisté výpůjčky, čisté jmění. Souhrnné ukazatele 1.66 Souhrnné ukazatele jsou složené hodnoty, které měří výsledek činnosti celého hospodářství posuzovaného z určitého pohledu, například produkce, přidaná hodnota, disponibilní důchod, konečná spotřeba, úspory, tvorba kapitálu atd. Ačkoliv výpočet souhrnných ukazatelů není ani jediným ani hlavním účelem, v systému se uznává jejich důležitost jako souhrnných ukazatelů a klíčových veličin pro účely makroekonomických analýz a porovnávání v čase a prostoru. Je možné rozlišit dva typy souhrnných ukazatelů: a) souhrnné ukazatele, které se vztahují přímo k transakcím v systému, jako je produkce výrobků a služeb, skutečná konečná spotřeba, tvorba hrubého fixního kapitálu, náhrady zaměstnancům atd.; b) souhrnné ukazatele, které představují vyrovnávací položky v účtech, jako je hrubý domácí produkt v tržních cenách (HDP), provozní přebytek celého národního hospodářství, národní důchod, národní disponibilní důchod, úspory, saldo běžného transakcí na účtu zbytku světa, čisté jmění celého národního hospodářství (národní bohatství). 1.67 Další rozměr k užitečnosti řady údajů z národních účtů se dodává přepočtem těchto údajů na jednoho obyvatele. Pro obsáhlé ukazatele jako HDP nebo národní důchod nebo konečná spotřeba domácností je společně používaným jmenovatelem celkový počet obyvatelstva (rezidentů). Pokud dále členíme účty podle subsektorů nebo členíme účet sektoru domácností, jsou rovněž nezbytné údaje o počtu domácností a počet osob patřících ke každému subsektoru [19] Viz kapitola 11 "Obyvatelstvo a vstupy práce".. SOUSTAVA TABULEK VSTUPŮ A VÝSTUPŮ [20] Viz kapitola 9 "Soustava tabulek vstupů a výstupů". 1.68 Do rámce tabulek vstupů a výstupů patří tabulky dodávek a užití podle odvětví, tabulky spojující tabulky dodávek a užití se sektorovými účty a symetrické tabulky vstupů a výstupů podle homogenních odvětví (produktů). 1.69 Tabulky dodávek a užití jsou matice (v řádcích jsou produkty, ve sloupcích odvětví) zobrazující, jak je produkce odvětví rozčleněna podle typů produktů a jak jsou dodávky zboží a služeb z tuzemska i z dovozu rozděleny do mezispotřeby a konečného užití, včetně vývozu. Tabulka užití také ukazuje strukturu nákladů na výrobu a vytvořený důchod podle odvětví. Tabulky dodávek a užití jsou jednotícím rámcem pro všechny tabulky členěné podle odvětví a (nebo) podle produktů, což zahrnuje údaje o vstupech práce, tvorbě hrubého fixního kapitálu, stavu dlouhodobých aktiv, podrobné cenové indexy, takže popisují podrobně nákladovou strukturu, vytvořený důchod, zaměstnanost, produktivitu práce, kapitálovou náročnost. 1.70 Tabulky dodávek a užití je možné navázat na sektorové účty pomocí kombinačního třídění produkce, mezispotřeby a složek přidané hodnoty podle sektorů a podle odvětví. KAPITOLA 2 JEDNOTKY A SESKUPENÍ JEDNOTEK 2.01 Hospodářství země je výsledkem činnosti velmi velkého počtu jednotek, které provádějí četné transakce rozdílného druhu za účelem výroby, financování, pojišťování, znovurozdělení a spotřeby. 2.02 Jednotky a seskupení jednotek používané v národních účtech se musí definovat ve vztahu k druhu ekonomických analýz, pro něž jsou určeny a ne ve vztahu k typům jednotek obvykle používaných při statistickém šetření. Tyto druhé jednotky (podniky, holdingové společnosti, činnostní jednotky, místní jednotky, vládní resorty, neziskové instituce, domácnosti atd.) nemusí vždy odpovídat účelům národních účtů, protože jsou obvykle založeny na tradičních právních, správních nebo účetních kritériích. Statistikové by měli vzít v úvahu definice analytických jednotek používaných v ESA, aby zajistili, aby se při zjišťování, jehož prostřednictvím se sbírají údaje o skutečnosti, postupně zaváděly všechny prvky informací, které jsou potřebné pro sestavení údajů na základě analytických jednotek užívaných v ESA. 2.03 Charakteristickým rysem soustavy je užívání tří typů jednotek, které odpovídají dvěma velmi rozdílným způsobům členění ekonomiky. Aby se mohl analyzovat proces výroby, je podstatné vybrat jednotky umožňující vysvětlení vztahů technicko-ekonomické povahy; aby se mohly analyzovat toky ovlivňující důchodové, kapitálové a finanční transakce a rozvahy, je důležité vybrat jednotky umožňující zkoumání vztahů mezi hospodářskými činiteli týkajících se chování. Vzhledem k těmto dvěma cílům se dále v této kapitole definují institucionální jednotky vhodné pro analýzu hospodářského chování, místní ČJ a jednotky s homogenní výrobou vhodné pro analýzu technicko-ekonomických vztahů. V praxi jsou tyto tři typy jednotek vytvářeny spojováním nebo rozdělováním základních jednotek pro statistická šetření nebo někdy se získávají přímo ze statistických šetření. Před tím, než se budou přesně definovat tyto tři typy jednotek používaných v ESA, je nutné definovat vymezení národního hospodářství. HRANICE NÁRODNÍHO HOSPODÁČSTVÍ 2.04 Jednotky, ať institucionální, místní činnostní nebo s homogenní výrobou, které tvoří národní hospodářství a jejichž transakce se zaznamenávají v ESA, jsou ty, jejichž ekonomický zájem se soustřeďuje na ekonomickém území země. Tyto jednotky, známé jako rezidentské jednotky, mohou nebo nemusí mít státní příslušnost dané země, mohou nebo nemusí být právnickou osobou a mohou nebo nemusí být přítomné na ekonomickém území země v době, kdy provádějí transakci. Jestliže tak máme definované hranice národního hospodářství v pojetí rezidentských jednotek, je nezbytné definovat pojmy ekonomické území a soustředění ekonomického zájmu. 2.05 Ekonomickým územím se rozumí: a) geografické území spravované vládními institucemi, v jehož rámci se osoby, výrobky, služby a kapitál pohybují volně; b) všechny volné zóny, včetně celních skladů a továren pod celním dohledem; c) vzdušný prostor, výsostné vody a kontinentální šelf pod mezinárodními vodami, nad nimiž země požívá výlučného práva [1] Rybářské lodě, ostatní lodě, plovoucí plošiny a letadla se v ESA pojímají jako každé jiné mobilní zařízení, které je buď vlastněné a/nebo provozované rezidentskými jednotkami v zemi, nebo je ve vlastnictví nerezidentů, ale provozované rezidenty. Transakce týkající se vlastnictví (tvorby hrubého fixního kapitálu) a užívání (pronájem, pojištění atd.) tohoto typu zařízení se přisuzují hospodářství té země, ve které je vlastník a/nebo uživatel rezidentem. V případech finančního leasingu se předpokládá změna vlastnictví.; d) teritoriální enklávy (tj. geografická území ve zbytku světa, ale využívaná vládními institucemi země podle mezinárodních nebo mezistátních smluv a dohod (vyslanectví, konzuláty, vojenské základny, vědecké základny atd.); e) ložiska ropy, zemního plynu atd. V mezinárodních vodách, mimo kontinentální plošinu země, využívaná pro těžbu jednotkami rezidentskými na území, jak bylo definováno v předchozích