Čalyj se dne 23. února 2014 na základě veřejné aklamace stal „lidovým starostou Sevastopolu“ a toto „zvolení“ přijal. Aktivně se zasazoval o to, aby se Sevastopol po referendu dne 16. března 2014 stal samostatným celkem v rámci Ruské federace. Byl jedním ze signatářů „smlouvy o přistoupení Krymu k Ruské federaci“ ze dne 18. března 2014. Od 1. do 14. dubna 2014 byl úřadujícím „gubernátorem“ Sevastopolu a je bývalým „zvoleným“ předsedou „zákonodárného shromáždění“ města Sevastopolu. Člen zákonodárného shromáždění města Sevastopolu.

Jako místopředseda Nejvyšší rady Krymu Cekov inicioval společně se Sergejem Aksjonovem nezákonné rozpuštění vlády Autonomní republiky Krym. Pod pohrůžkou odvolání přiměl Vladimira Konstantinova, aby se do tohoto úsilí zapojil. Veřejně přiznal, že poslanci krymského parlamentu iniciovali pozvání ruských vojáků, aby převzali kontrolu nad Nejvyšší radou Autonomní republiky Krym. Jako jeden z prvních krymských vedoucích představitelů veřejně žádal o připojení Krymu k Rusku.

Inicioval návrh zákona umožňující Ruské federaci přijmout, pod záminkou ochrany ruských občanů, do svého uspořádání území cizí země bez souhlasu této země nebo mezinárodní smlouvy.

Bývalý velitel ruského Západního vojenského okruhu, jehož jednotky jsou rozmístěny na Krymu. Byl zodpovědný za část ruské vojenské přítomnosti na Krymu, která narušuje svrchovanost Ukrajiny; napomáhal krymským orgánům při zabraňování veřejným demonstracím proti krokům vedoucím k „referendu“ a začlenění do Ruska. Od listopadu 2015 je velitelem sjednoceného štábu Organizace Smlouvy o kolektivní bezpečnosti

Vojenské síly Jižního vojenského okruhu jsou rozmístěny na Krymu. Je odpovědný za část ruské vojenské přítomnosti na Krymu, která narušuje svrchovanost Ukrajiny; napomáhal krymským orgánům při zabraňování veřejným demonstracím proti krokům vedoucím k referendu a začlenění do Ruska. Pod velení ruského Jižního vojenského okruhu spadá rovněž černomořská flotila.

Bývalá poslankyně Státní dumy. Tvůrkyně a spolupředkladatelka nedávných legislativních návrhů v Rusku, které by měly regionům jiných zemí umožnit, aby se připojily k Rusku bez předchozího souhlasu jejich centrálních orgánů.

Místopředseda vlády; odpovědný za dohled nad začleněním anektované Autonomní republiky Krym do Ruské federace.

Bývalý ministr pro záležitosti Krymu. Odpovědný za začlenění anektované Autonomní republiky Krym do Ruské federace.

Místopředseda Státní dumy, Jednotné Rusko; odpovědný za zahájení vypracování legislativy pro začlenění anektované Autonomní republiky Krym do Ruské federace.

Náčelník generálního štábu ozbrojených sil Ruské federace, první náměstek ministra obrany Ruské federace, armádní generál; odpovědný za masivní rozmístění ruských vojenských jednotek u hranic s Ukrajinou a za to, že nezabránil vyhrocení situace.

Jeden z vůdců separatistické skupiny „Armáda jihovýchodu“, která obsadila budovu bezpečnostní služby v Luhanské oblasti. Důstojník ve výslužbě. Před obsazením budovy měl on a jeho další komplici zbraně, které byly zjevně nezákonně dodány z Ruska a místními zločineckými skupinami.

Aktivní účastník a organizátor separatistických akcí, koordinátor akcí „ruských turistů“ v Doněcku. Spoluzakladatel „občanské iniciativy Donbasu pro euroasijskou unii“. Do 4. září 2015„předseda“„Lidové rady Doněcké lidové republiky“, v současnosti „první místopředseda Rady ministrů“.

Jeden z vedoucích představitelů tzv. „Doněcké lidové republiky“. Účastnil se obsazení a okupace sídla oblastní správy. Aktivní mluvčí separatistů. Do 4. září 2015 tzv. „místopředseda“„Lidové rady“ tzv. „Doněcké lidové republiky“. Od 4. září 2015„předseda“„Lidové rady Doněcké lidové republiky“.

Identifikován jako člen hlavní zpravodajské služby (GRU) generálního štábu ozbrojených sil Ruské federace. Byl zapojen do událostí ve Slovjansku. Vedoucí představitel veřejného hnutí „Nové Rusko“ (Novorossija). Bývalý „ministr obrany“ tzv. „Doněcké lidové republiky“.

Bývalý samozvaný „lidový starosta“ města Slavjansk (do 10. června 2014). Ponomarjov vyzval Vladimira Putina, aby vyslal ruské vojenské oddíly na ochranu města a později jej požádal o dodávku zbraní. Ponomarjovovi lidé jsou zapojení do únosů (zajali aktivistku Irmu Kratovou a reportéra Vice News Simona Ostrovského, kteří byli oba později propuštěni; zadrželi vojenské pozorovatele působící v souladu s Vídeňským dokumentem OBSE). Nadále aktivně podporuje separatistické akce a politiky.

Jeden z vůdců samozvané milice z města Horlivka. Převzal kontrolu nad budovou ukrajinské tajné služby (Ukrajinská bezpečnostní služba, SBU) v Doněcké oblasti a poté obsadil místní sídlo ministerstva vnitra ve městě Horlivka. Má vazby na Igora Strelkova/Girkina, pod jehož vedením byl zapojen do vraždy člena městské rady města Horlivka Volodymyra Rybaka.

Aktivně zapojen do náboru a výcviku „dobrovolníků“ vysílaných do bojů v Donbasu.

Do 25. března 2016 tzv. „předseda Nejvyšší rady Luhanské lidové republiky“. Bývalý poslanec tzv. „Lidové rady Luhanské lidové republiky“.

Jeden ze samozvaných vůdců „Doněcké lidové republiky“. Požádal o ruskou intervenci na východní Ukrajině, a to i prostřednictvím rozmístění ruských mírových sil. Měl vazby na Igora Strelkova/Girkina, jenž je odpovědný za činnosti narušující nebo ohrožující územní celistvost, svrchovanost a nezávislost Ukrajiny. Gubarev byl odpovědný za nábor osob pro ozbrojené síly separatistů.

Přijetím funkce tzv. „ministra vnitra Republiky Krym“, do níž ho jmenoval ruský prezident (dekret č. 301) dne 5. května 2014, a svou činností ve funkci tzv. „ministra vnitra“ narušuje územní celistvost, svrchovanost a jednotu Ukrajiny.

92.

Arkady Romanovich ROTENBERG, Arkadii Romanovich ROTENBERG (Аркадий Романович Ротенберг)

Datum narození: 15.12.1951 Místo narození: Leningrad (Petrohrad)

Arkadij Romanovič Rotenberg již dlouho patří mezi osoby blízké prezidentu Putinovi a býval jeho tréninkovým partnerem v judu. Svého majetku nabyl během funkčního období prezidenta Putina. Jeho značný ekonomický úspěch lze přičíst vlivu klíčových činitelů s rozhodovací pravomocí, kteří rozhodovali v jeho prospěch, zejména při udělování veřejných zakázek. Ze svých úzkých osobních vztahů s ruskými činiteli s rozhodovací pravomocí měl prospěch spočívající v tom, že mu byly uděleny významné zakázky vyhlášené ruským státem nebo společnostmi státem vlastněnými. Konkrétně jeho společnosti získaly několik velmi lukrativních smluv pro přípravu olympijských her v Soči. Je také majitelem společnosti Strojgazmontaž, která získala státní zakázku na stavbu mostu z Ruska do nezákonně anektované Autonomní republiky Krym, aby se tak upevnila její integrace do Ruské federace, a to dále vede k narušování územní celistvosti Ukrajiny. Je předsedou představenstva nakladatelství Prosvěščenije, které zejména realizovalo projekt „Dětem Ruska: Adresa – Krym“, tj. veřejnou propagační kampaň, která měla přesvědčit krymské děti, že jsou nyní ruskými občany žijícími v Rusku, čímž podporoval politiku ruské vlády za účelem integrace Krymu do Ruska.