1988L0077 — CS — 01.05.2004 — 004.001

Tento dokument je třeba brát jako dokumentační nástroj a instituce nenesou jakoukoli odpovědnost za jeho obsah

Ve znění:





Ve znění:







(*) Tento akt nebyl nikdy publikován v češtině.









▼B

▼M3

SMĚRNICE RADY 88/77/EHS

ze dne 3. prosince 1987

o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem

▼B







RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy, s ohledem na návrh Komise ( 1 ), ve spolupráci s Evropským parlamentem ( 2 ), s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru ( 3 ), vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření pro postupné vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; vzhledem k tomu, že první program činnosti Evropských společenství týkající se ochrany životního prostředí schválený Radou dne 22. listopadu 1973 vyzval k využití nejnovějších vědeckých poznatků v boji proti znečišťování ovzduší plyny vypouštěnými motorovými vozidly a k souvisejícím změnám dříve přijatých směrnic; že třetí program činnosti vede k dalšímu úsilí, jehož cílem je značně snížit současné úrovně emisí znečisťujících látek z motorových vozidel; vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle určitých vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na emise plynných znečisťujících látek ze vznětových motorů určených pro vozidla; vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel ( 4 ), naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS ( 5 ); vzhledem k tomu, že je vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č. 49 (Jednotná ustanovení pro schvalování typu vznětových motorů z hlediska emisí plynných znečisťujících látek), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel; vzhledem k tomu, že se Komise zavázala předložit Radě nejpozději do konce roku 1988 návrhy na další snížení mezních hodnot pro všechny tři znečisťující látky, které jsou předmětem této směrnice a stanovení mezních hodnot emisí částic, PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:







▼M3

Článek 1

Pro účely této směrnice:

— „vozidlem“se rozumějí všechna vozidla definovaná v části A přílohy II směrnice 70/156/EHS poháněná vznětovým motorem nebo plynovým motorem, kromě vozidel kategorie M1 s maximální technicky přípustnou hmotností nepřekračující 3,5 t,

— „vznětovým motorem nebo plynovým motorem“se rozumí zdroj motorického pohonu vozidla, pro který se může udělit schválení typu jako samostatného technického celku ve smyslu článku 2 směrnice 70/156/EHS,

— „EEV“se rozumí vozidlo zvláště šetřící životní prostředí, což znamená vozidlo poháněné motorem, který splňuje volitelné mezní hodnoty emisí uvedené v řádku C tabulek v bodu 6.2.1 přílohy I.

▼B

Článek 2

1. Od 1. července 1988 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru

— odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 70/156/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem, ani

— zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla tohoto typu, nebo

— odmítnout udělit EHS schválení typu nebo udělit vnitrostátní schválení pro typ vznětového motoru, nebo

— zakázat prodej nebo užívání nových vznětových motorů,

pokud jsou splněny požadavky stanovené přílohách této směrnice.

2. Od 1. července 1988 mohou členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru

— odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla poháněného vznětovým motorem nebo

— odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ vznětového motoru,

pokud nejsou splněny požadavky stanovené v přílohách této směrnice.

3. Do 30. září 1990 se odstavec 2 neuplatňuje na typy vozidel poháněných vznětovým motorem ani na typy vznětových motorů, jestliže je vznětový motor popsán v příloze k certifikátu schválení typu udělenému před tímto dnem v souladu se směrnicí 72/306/EHS.

4. Od 1. října 1990 mohou členské státy z důvodů týkajících se emisí plynných znečisťujících látek z motoru

— zakázat registraci, prodej a uvedení do provozu nových vozidel poháněných vznětovým motorem nebo

— zakázat prodej a užívání nových vznětových motorů,

pokud nejsou splněny požadavky stanovené v přílohách této směrnice.

Článek 3

1. Členský stát, který udělí schválení typu vznětového motoru, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.3 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu motoru nové zkoušky a vystavit nový protokol. Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.

2. Členský stát, který udělí schválení typu vozidla z hlediska jeho vznětového motoru, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě tohoto typu vozidla z hlediska jeho motoru. Příslušné orgány tohoto členského státu po této úpravě rozhodnou, zda je třeba přijmout opatření podle směrnice 70/156/EHS, zejména podle článku 4 nebo článku 6 uvedené směrnice.

Článek 4

Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS.

Článek 5

1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. července 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.

2. Po oznámení této směrnice uvědomí členské státy v dostatečném časovém předstihu Komisi také o všech návrzích právních a správních předpisů, které hodlají přijmout v oblasti působnosti této směrnice, a to tak, aby se k nim Komise mohla vyjádřit.

Článek 6

Nejpozději do konce roku 1988 prověří Rada na základě návrhu Komise, zda mají být v této směrnici uváděné mezní hodnoty tří znečisťujících látek dále sníženy a zda mají být stanoveny mezní hodnoty pro emise částic.

Článek 7

Tato směrnice je určena členským státům.

▼M3









PŘÍLOHA I

OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A ZKRATKY, ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU, POŽADAVKY A ZKOUŠKY A SHODNOST VÝROBY

1. OBLAST PŮSOBNOSTI

Tato směrnice se vztahuje na emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze všech motorových vozidel vybavených vznětovými motory a na emise plynných znečišťujících látek ze všech motorových vozidel vybavených zážehovými motory pracujícími se zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem a na vznětové motory a zážehové motory uvedené v článku 1, kromě těch vozidel kategorií N1, N2 a M2, pro která bylo uděleno schválení typu podle směrnice 70/220/EHS ( 6 ) naposledy pozměněné směrnicí Komise 98/77/ES ( 7 ).

2. DEFINICE A ZKRATKY

Pro účely této směrnice:

2.1 „zkušebním cyklem“se rozumí sled fází zkoušky, z nichž každá je definována určitými otáčkami a točivým momentem, které musí mít motor v ustáleném stavu (zkouška ESC) nebo za neustálených provozních podmínek (zkouška ETC, ELR);

2.2 „schválením typu motoru (rodiny motorů)“se rozumí schválení typu motoru (rodiny motorů) z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic;

2.3 „vznětovým motorem“ se rozumí motor, který pracuje na principu zapalování kompresí; „plynovým motorem“ se rozumí motor na zemní plyn (NG) nebo na zkapalněný ropný plyn (LPG);

2.4 „typem motoru“se rozumějí motory, které se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou vlastnosti definované v příloze II této směrnice;

2.5 „rodinou motorů“se rozumí výrobcem stanovená skupina motorů, které vzhledem ke své konstrukci definované v dodatku 2 k příloze II této směrnice mají podobné emisní vlastnosti; všechny jednotlivé motory rodiny musí splňovat platné mezní hodnoty emisí;

2.6 „základním motorem“se rozumí motor vybraný z rodiny motorů tak, aby jeho emisní vlastnosti byly reprezentativní pro tuto rodinu motorů;

▼M4

2.7 „plynnými znečišťujícími látkami“oxid uhelnatý, uhlovodíky (vyjádřené ekvivalentem CH1,85 pro vznětové motory, CH2,525 pro motory na LPG a CH2,93 pro motory na NG (NMHC) a vyjádřené molekulou CH3O0,5 u vznětových motorů používajících ethanol), methan (vyjádřený ekvivalentem CH4 pro NG) a oxidy dusíku vyjádřené ekvivalentem oxidu dusičitého (NO2); „znečišťujícími částicemi“jakýkoli materiál, který se zachytí na stanoveném filtračním médiu po zředění výfukových plynů čistým filtrovaným vzduchem při teplotě nejvýše 325 K (52 °C);

▼M3

2.8 „kouřem“se rozumějí částice suspendované v proudu výfuku vznětového motoru, které pohlcují, odrážejí nebo lámou světlo;

2.9 „netto výkonem“se rozumí výkon v kW ES odebraný dynamometrem na konci klikového hřídele nebo rovnocenného orgánu a měřený metodou ES pro měření výkonu podle směrnice Komise 80/1269/EHS ( 8 ) naposledy pozměněné směrnicí 97/21/ES ( 9 );

2.10 „deklarovaným maximálním výkonem (Pmax)“se rozumí maximální výkon v kW ES (netto výkon) podle prohlášení výrobce v jeho žádosti o schválení typu;

2.11 „poměrným zatížením“se rozumí procentuální podíl maximálního využitelného momentu při daných otáčkách;

2.12 „zkouškou ESC“se rozumí zkušební cyklus skládající se z 13 režimů ustáleného stavu, který se provádí podle bodu 6.2 této přílohy;

2.13 „zkouškou ELR“se rozumí zkušební cyklus skládající se ze sledu stupňů zatížení při konstantních otáčkách motoru, který se provádí podle bodu 6.2 této přílohy;

2.14 „zkouškou ETC“se rozumí zkušební cyklus skládající se z 1 800 neustálených režimů, které se střídají každou sekundu, cyklus probíhá podle bodu 6.2 této přílohy;

2.15 „rozsahem provozních otáček motoru“se rozumí rozsah otáček motoru, který se používá nejčastěji při běžném provozu motoru a který leží mezi dolními a horními otáčkami podle přílohy III této směrnice;

2.16 „dolními otáčkami (nlo)“se rozumějí nejnižší otáčky, při kterých má motor 50 % maximálního deklarovaného výkonu;

2.17 „horními otáčkami (nhi)“se rozumějí nejvyšší otáčky, při kterých má motor 70 % maximálního deklarovaného výkonu;

2.18 „otáčkami motoru A, B a C“se rozumějí zkušební otáčky v rozsahu provozních otáček motoru, které se použijí pro zkoušku ESC a pro zkoušku ELR podle dodatku 1 k příloze III této směrnice;

2.19 „kontrolním rozsahem“se rozumí rozsah mezi otáčkami motoru A a C a mezi procentním zatížením od 25 do 100;

2.20 „referenčními otáčkami (nref)“se rozumí 100 % hodnoty otáček, která se použije k denormalizování poměrných hodnot otáček zkoušky ETC podle dodatku 2 k příloze III této směrnice;

2.21 „opacimetrem“se rozumí přístroj určený k měření opacity částic kouře na principu zeslabení světla;

2.22 „skupinou plynů NG“se rozumí jedna ze skupin H nebo L definovaných v evropské normě EN 437 z listopadu 1993;

2.23 „automatickou přizpůsobivostí“se rozumíkaždé zařízení motoru, které umožňuje udržovat konstantní poměr vzduch/palivo;

2.24 „rekalibrováním“se rozumí jemné seřízení motoru na NG, aby se zajistila stejná výkonnost (výkon, spotřeba paliva) v jiné skupině zemního plynu;

2.25 „Wobbeho indexem (dolním Wl nebo horním Wu)“ se rozumí poměr odpovídající výhřevnosti plynu na jednotku objemu k druhé odmocnině poměrné hustoty plynu za stejných referenčních podmínek:

2.26 „faktorem posunu l (Sl)“se rozumí výraz, který popisuje požadovanou pružnost systému řízení motoru z hlediska změny poměru přebytku vzduchu l, jestliže motor pracuje s plynem rozdílného složení, než má čistý methan (pro výpočet S lviz příloha VII);

2.27 „EEV“se rozumí vozidlo zvláště šetřící životní prostředí (Enhanced Environmentally Friendly Vehicle), což je vozidlo poháněné motorem splňujícím volitelné mezní hodnoty emisí uvedené v řádku C tabulek v bodu 6.2.1 této přílohy;

2.28 ▼M4 „odpojovacím zařízením“ zařízení, které měří nebo snímá provozní proměnné veličiny nebo na ně reaguje (např. rychlost vozidla, otáčky motoru, použitý rychlostní stupeň, teplotu, tlak v sání nebo jakýkoli jiný parametr), aby se aktivovala, měnila, zpomalovala nebo deaktivovala činnost kterékoli části nebo funkce systému regulace emisí a tím se snížila účinnost systému regulace emisí za běžných podmínek používání vozidla, kromě případu, kdy použití takového zařízení je výslovně obsaženo v postupech zkoušek pro schválení typu z hlediska emisí; ▼M3 Takové zařízení se nepokládá za odpojovací zařízení, jestliže: — potřeba tohoto zařízení je oprávněná k dočasné ochraně motoru proti občasným provozním podmínkám, které by mohly vést k poškození nebo poruše, a k tomuto účelu nejsou použitelná jiná opatření, jež nesnižují účinnost systému regulace emisí; — zařízení pracuje, jen když je to potřebné při startování motoru nebo při zahřívání a když k tomuto účelu nejsou použitelná jiná opatření, jež nesnižují účinnost systému regulace emisí. Obrázek 1 Zvláštní definice zkušebních cyklů

▼M4

2.29 „pomocným řídicím zařízením“ : systém, funkce nebo řídicí strategie, které jsou instalovány na motoru nebo na vozidle a používají se k ochraně motoru nebo jeho pomocných zařízení před provozními stavy, jejichž výsledkem může být poškození nebo porucha, nebo se používají k usnadnění startování motoru. Pomocným řídicím zařízením může být též strategie nebo opatření, o nichž bylo plně prokázáno, že nejsou odpojovacím zařízením;

2.30 „nenormální strategií pro regulaci emisí“ : strategie nebo opatření, které, provozuje-li se vozidlo za běžných podmínek používání, zmenšuje účinnost systému regulace emisí na úroveň nižší, než předpokládají postupy odpovídajících zkoušek emisí;

▼M3

►M4 2.31 ◄ Značky a zkratky ►M4 2.31.1 ◄ Značky zkušebních parametrů



Značka Jednotka Význam AP m2 Plocha průřezu izokinetické odběrné sondy AT m2 Plocha průřezu výfukového potrubí CEE — Účinnost vztažená k ethanu CEM — Účinnost vztažená k methanu C1 — Ekvivalent uhlovodíků vyjádřený uhlíkem 1 conc ppm/vol. % Koncentrace (s indexem označujícím složku) D0 m3/s Úsek na ose souřadnic příslušející kalibrační funkci PDP DF — Faktor ředění D — Konstanta Besselovy funkce E — Konstanta Besselovy funkce EZ g/kWh Interpolovaná hodnota emisí NOx v regulačním bodě fa — Faktor ovzduší v laboratoři fc s-1 Besselova mezní frekvence filtru FFH — Specifický faktor paliva použitý k výpočtu vlhké koncentrace ze suché koncentrace FS — Stechiometrický faktor GAIRW kg/h Hmotnostní průtok vlhkého nasávaného vzduchu GAIRD kg/h Hmotnostní průtok suchého nasávaného vzduchu GDILW kg/h Hmotnostní průtok vlhkého ředicího vzduchu GEDFW kg/h Ekvivalentní hmotnostní průtok zředěného vlhkého výfukového plynu GEXHW kg/h Hmotnostní průtok vlhkého výfukového plynu GFUEL kg/h Hmotnostní průtok paliva GTOTW kg/h Hmotnostní průtok zředěného vlhkého výfukového plynu H MJ/m3 Výhřevnost HREF g/kg Referenční hodnota absolutní vlhkosti (10,71 g/kg) Ha g/kg Absolutní vlhkost nasávaného vzduchu Hd g/kg Absolutní vlhkost ředicího vzduchu HTCRAT mol/mol Poměr vodíku k uhlíku i — Index označující jednotlivý režim K — Besselova konstanta k m-1 Koeficient absorpce světla KH,D — Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro vznětové motory KH,G — Korekční faktor vlhkosti pro NOx pro plynové motory KV Kalibrační funkce CFV Kw,a — Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro nasávaný vzduch KW,d — Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředicí vzduch KW,e — Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro ředěný výfukový plyn KW,r — Korekční faktor převodu ze suchého stavu na vlhký stav pro surový výfukový plyn L % Procento točivého momentu z maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách La m Efektivní délka optické dráhy m Sklon kalibrační funkce PDP mass g/h nebo g Index označující hmotnostní průtok emisí (nebo proporcionální hmotnostní průtok) MDIL kg Hmotnost vzorku ředicího vzduchu prošlého filtry k odběru vzorků částic Md mg Hmotnost vzorku částic odebraného z ředicího vzduchu Mf mg Hmotnost odebraného vzorku částic Mf,p mg Hmotnost vzorku částic odebraného na primárním filtru Mf.b mg Hmotnost vzorku částic odebraného na koncovém filtru MSAM Hmotnost vzorku zředěného výfukového plynu prošlého filtry k odběru částic MSEC kg Hmotnost sekundárního ředicího vzduchu MTOTW kg Celková hmotnost CVS za cyklus ve vlhkém stavu MTOTW,i kg Okamžitá hmotnost CVS ve vlhkém stavu N % Opacita NP — Celkový počet otáček PDP za cyklus NP,i — Počet otáček PDP za časový interval n min-1 Otáčky motoru np s-1 Otáčky PDP nhi min-1 Horní otáčky motoru nlo min-1 Dolní otáčky motoru nref min-1 Referenční otáčky motoru pro zkoušku ETC pa kPa Tlak nasycených par vzduchu nasávaného motorem pA kPa Absolutní tlak pB kPa Celkový atmosférický tlak pd kPa Tlak nasycených par ředicího vzduchu ps kPa Atmosférický tlak suchého vzduchu p1 kPa Podtlak ve vstupu do čerpadla P(a) kW Příkon pomocných zařízení namontovaných pro zkoušku P(b) kW Příkon pomocných zařízení odmontovaných pro zkoušku P(n) kW Netto výkon nekorigovaný P(m) kW Výkon změřený na zkušebním stavu W — Besselova konstanta Qs m3/s Objemový průtok CVS q — Ředicí poměr r — Poměr ploch průřezu izokinetické sondy a výfukového potrubí Ra % Relativní vlhkost nasávaného vzduchu Rd % Relativní vlhkost ředicího vzduchu Rf — Faktor odezvy FID r kg/m3 Hustota S kW Nastavení dynamometru Si m-1 Okamžitá hodnota kouře Sl — Faktor posunu l T K Absolutní teplota Ta K Absolutní teplota nasávaného vzduchu T s Doba měření te s Doba elektrické odezvy tf s Doba odezvy filtru pro Besselovu funkci tp s Doba fyzikální odezvy Δt s Časový interval mezi za sebou následujícími měřenými hodnotami kouře (= 1/četnost odběru vzorků) Δti s Časový interval pro okamžitý průtok CFV τ % Propustnost kouře V0 m3/ot Objemový průtok PDP za skutečných podmínek W — Wobbeho index Wact kWh Skutečná práce cyklu při zkoušce ETC Wref kWh Práce referenčního cyklu při zkoušce ETC WF — Váhový faktor WFE — Efektivní váhový faktor X0 m3/ot Kalibrační funkce objemového průtoku PDP Yi m-1 Besselova střední hodnota na 1 s pro kouř ▼M4 2.31.2 Značky chemických složek



CH4 Methan C2H6 Ethan C2H5OH Ethanol C3H8 Propan CO Oxid uhelnatý DOP Dioktylftalát CO2 Oxid uhličitý HC Uhlovodíky NMHC Uhlovodíky jiné než methan NOx Oxidy dusíku NO Oxid dusný NO2 Oxid dusičitý PT Částice. ▼M3 ►M4 2.31.3 ◄ Zkratky



CFV Venturiho trubice kritického průtoku CLD Chemoluminiscenční detektor ELR Evropská zkouška se závislostí na zatížení ESC Evropská zkouška s ustáleným cyklem ETC Evropská zkouška s neustáleným cyklem FID Plamenoionizační detektor GC Plynový chromatograf HLCD Vyhřívaný chemoluminiscenční detektor HFID Vyhřívaný plamenoionizační detektor LPG Zkapalněný ropný plyn NDIR Nedisperzní analyzátor s absorpcí v infračerveném pásmu NG Zemní plyn NMC Separátor uhlovodíků jiných než methan

3. ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU

3.1 Žádost o ES schválení typu samostatného technického celku pro typ motoru nebo pro rodinu motorů

3.1.1 Žádost o schválení typu motoru nebo rodiny motorů z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic pro vznětové motory a z hlediska úrovně emisí plynných znečišťujících látek pro plynové motory podává výrobce motoru nebo jeho pověřený zástupce.

3.1.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3.1.2.1 popis typu motoru nebo popřípadě rodiny motorů, který obsahuje všechny údaje uvedené v příloze II této směrnice ve shodě s požadavky článků 3 a 4 směrnice 70/156/EHS.

3.1.3 Technické zkušebně se ke zkouškám podle bodu 6 předloží motor, který odpovídá údajům o „typu motoru“ nebo o „základním motoru“ podle přílohy II.

3.2 Žádost o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho motoru

3.2.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z jeho vznětového motoru nebo z rodiny motorů a z hlediska emisí plynných znečišťujících látek z jeho plynového motoru nebo z rodiny motorů podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.

3.2.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3.2.2.1 popis typu vozidla, částí vozidla spojených s motorem a typu motoru, popřípadě rodiny motorů, se všemi údaji uvedenými v příloze II, spolu s dokumentací podle článku 3 směrnice 70/156/EHS.

3.3 Žádost o ES schválení typu pro typ vozidla se schváleným motorem

3.3.1 Žádost o schválení typu vozidla z hlediska emisí plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic z jeho schváleného vznětového motoru nebo ze schválené rodiny motorů a z hlediska emisí plynných znečišťujících látek z jeho schváleného plynového motoru nebo ze schválené rodiny motorů podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.

3.3.2 K žádosti se ve trojím vyhotovení přiloží následující dokumenty a údaje: 3.3.2.1 popis typu vozidla a částí vozidla spojených s motorem, se všemi údaji uvedenými v příloze II a výtisk certifikátu ES schválení typu (příloha VI) motoru nebo popřípadě rodiny motorů jako samostatného technického celku, který je instalován do typu vozidla, spolu s dokumentací podle článku 3 směrnice 70/156/EHS.

▼M4

4. ES SCHVÁLENÍ TYPU

4.1 ES schválení typu s univerzální použitelností paliv

ES schválení typu s univerzální použitelností paliv se udělí, jsou-li splněny tyto požadavky:

4.1.1 U motorové nafty splňuje základní motor požadavky této směrnice s referenčním palivem uvedeným v příloze IV.

4.1.2 U zemního plynu má základní motor prokázat schopnost přizpůsobit se jakémukoli složení paliva, které se může nabízet na trhu. U zemního plynu obecně existují dva druhy paliva: palivo s velkou výhřevností (plyn H) a palivo s malou výhřevností (plyn L), avšak s velkým rozptylem v obou skupinách. Liší se výrazně svým obsahem energie vyjádřeným Wobbeho indexem a svým faktorem Sλ posunu λ. Vzorce pro výpočet Wobbeho indexu a S λ jsou uvedeny v bodech 2.25 a 2.26. Zemní plyny s faktorem posunu λ mezi 0,89 a 1,08 (0,89 ≤ Sλ ≤ 1,08) se pokládají za druh H, kdežto zemní plyny s faktorem posunu λ mezi 1,08 a 1,19 (1,08 ≤ Sλ ≤ 1,19) se pokládají za druh L. Složení referenčních paliv odráží extrémní proměnlivost Sλ . Základní motor musí splňovat požadavky této směrnice s referenčními palivy GR (palivo 1) a G25 (palivo 2) uvedenými v příloze IV, aniž by se provedlo jakékoli nové nastavení přívodu paliva mezi oběma zkouškami. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací proběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4.1.2.1 Na žádost výrobce se motor může zkoušet s třetím palivem (palivo 3), jestliže faktor Sλ posunu λ leží mezi 0,89 (tj. dolní hodnota rozsahu GR) a 1,19 (tj. horní hodnota rozsahu G25), např. je-li palivo 3 palivem obvyklým na trhu. Výsledky této zkoušky se mohou použít jako základ pro hodnocení shodnosti výroby.

4.1.3 U motoru na zemní plyn, který se může samočinně přizpůsobit jednak pro skupinu plynů H a jednak pro skupinu plynů L a u něhož se přepíná mezi skupinou H a skupinou L přepínačem, se musí základní motor zkoušet s odpovídajícím referenčním palivem uvedeným v příloze IV pro každou skupinu, při všech polohách přepínače. Tato paliva jsou GR (palivo 1) a G23 (palivo 3) pro skupinu plynů H a G25 (palivo 2) a G23 (palivo 3) pro skupinu plynů L. Základní motor musí splňovat požadavky této směrnice v obou polohách přepínače bez jakéhokoli nového nastavení přívodu paliva mezi oběma zkouškami provedenými při jedné a druhé poloze přepínače. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací proběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4.1.3.1 Na žádost výrobce se motor může zkoušet s třetím palivem (palivo 3), jestliže faktor Sλ posunu λ leží mezi 0,89 (tj. dolní hodnota rozsahu GR) a 1,19 (tj. horní hodnota rozsahu G25), např. je-li palivo 3 palivem obvyklým na trhu. Výsledky této zkoušky se mohou použít jako základ pro hodnocení shodnosti výroby.

4.1.4 U motorů na zemní plyn se určí poměr výsledků měření emisí r pro každou znečišťující látku takto: nebo a

4.1.5 U LPG má základní motor prokázat schopnost přizpůsobit se jakémukoli složení paliva, které se může nabízet na trhu. U LPG kolísá složení C3/C4. Tato kolísání se odrážejí v referenčních palivech. Základní motor musí splňovat požadavky na emise s referenčními palivy A a B uvedenými v příloze IV, aniž by se provedlo jakékoli nové nastavení přívodu paliva mezi oběma zkouškami. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací proběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4.1.5.1 Poměr výsledků měření emisí r se určí pro každou znečišťující látku takto:

4.2 Udělení ES schválení typu s omezenou použitelností paliv

ES schválení typu s omezenou použitelností paliv se udělí, jestliže jsou splněny tyto požadavky:

4.2.1 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro motor na zemní plyn a konstruovaný pro provoz jak se skupinou plynů H, tak se skupinou plynů L Základní motor se zkouší s odpovídajícím referenčním palivem uvedeným v příloze IV pro danou skupinu. Tato paliva jsou GR (palivo 1) a G23 (palivo 3) pro skupinu plynů H a G25 (palivo 2) a G23 (palivo 3) pro skupinu plynů L. Základní motor musí splňovat požadavky této směrnice bez jakéhokoli nového nastavení přívodu paliva mezi oběma zkouškami. Po změně paliva je však přípustný jeden přizpůsobovací proběh jedním cyklem ETC bez měření. Před zkouškou se musí základní motor zaběhnout podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 4.2.1.1 Na žádost výrobce se motor může zkoušet s třetím palivem místo G23 (palivo 3), jestliže faktor Sλ posunu λ leží mezi 0,89 (tj. dolní hodnota rozsahu GR) a 1,19 (tj. horní hodnota rozsahu G25), např. je-li palivo 3 palivem obvyklým na trhu. Výsledky této zkoušky se mohou použít jako základ pro hodnocení shodnosti výroby. 4.2.1.2 Poměr výsledků měření emisí r se určí pro každou znečišťující látku takto: nebo a 4.2.1.3 Při dodání zákazníkovi musí být na motoru štítek (viz bod 5.1.5) udávající, pro kterou skupinu plynů je motor schválen jako typ.

4.2.2 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro motor na zemní plyn nebo na LPG a konstruovaný pro provoz s jedním specifickým složením paliva 4.2.2.1 Základní motor musí splňovat požadavky na emise s referenčními palivy GR a G25 v případě zemního plynu nebo s referenčními palivy A a B v případě LPG, podle požadavků přílohy IV. Mezi zkouškami je přípustné jemné seřízení palivového systému. Toto jemné seřízení se skládá z překalibrování databáze palivového systému, aniž by přitom došlo ke změně základní strategie řízení nebo základní struktury databáze. Jestliže je to nutné, připouští se výměna částí, které mají přímý vztah k průtočnému množství paliva (jako jsou vstřikovací trysky). 4.2.2.2 Na přání výrobce se motor může zkoušet s referenčními palivy GR a G23 nebo G25 a G23, přičemž schválení typu platí pouze pro skupinu plynů H nebo v druhém případě pro skupinu plynů L. 4.2.2.3 Při dodání zákazníkovi musí být na motoru štítek (viz bod 5.1.5) udávající, pro které složení paliva byl motor kalibrován.

4.3 Schválení typu z hlediska emisí z výfuku pro členy rodiny motorů

4.3.1 Kromě případu uvedeného v bodu 4.3.2 se rozšíří schválení typu základního motoru bez dalšího zkoušení na všechny členy rodiny motorů pro všechna složení paliva ve skupině, pro kterou byl základní motor schválen jako typ (v případě motorů popsaných v bodu 4.2.2), nebo pro tutéž skupinu paliv (v případě motorů popsaných buď v bodu 4.1, nebo v bodu 4.2), pro kterou byl základní motor schválen jako typ.

4.3.2 Sekundární zkušební motor Jestliže v případě žádosti o schválení typu motoru nebo vozidla z hlediska jeho motoru, který přísluší do rodiny motorů, zjistí technická zkušebna, že z hlediska vybraného základního motoru není předložená žádost plně reprezentativní pro rodinu motorů definovanou v dodatku 1 k příloze I, může technická zkušebna vybrat a zkoušet alternativní referenční zkušební motor a, jestliže je to potřebné, další referenční zkušební motor.

4.4 Certifikát schválení typu

Pro schválení typu uvedené v bodech 3.1, 3.2 a 3.3 se vydá certifikát odpovídající vzoru v příloze VI.

▼M3

5. OZNAČENÍ MOTORU

5.1 Motor schválený jako typ jako samostatný technický celek musí být označen: 5.1.1 výrobní nebo obchodní značkou výrobce motoru; 5.1.2 obchodním názvem výrobce, 5.1.3 číslem ES schválení typu, před kterým je umístěno rozlišovací písmeno (písmena) nebo číslo státu, který udělil ES schválení typu ( 10 ); 5.1.4 jedním z následujících označení, umístěných za číslem ES schválení typu u motoru na zemní plyn: — H u motoru schváleného a kalibrovaného pro skupinu plynů H; — L u motoru schváleného a kalibrovaného pro skupinu plynů L; — HL u motoru schváleného a kalibrovaného jak pro skupinu plynů H, tak pro skupinu plynů L; — Ht u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů H a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný specifický plyn ve skupině plynů H; — Lt u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů L a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný specifický plyn ve skupině plynů L; — HLt u motoru schváleného a kalibrovaného pro specifické složení plynu ve skupině plynů H nebo ve skupině plynů L a přestavitelného jemným seřízením palivového systému motoru pro jiný specifický plyn ve skupině plynů H nebo ve skupině plynů L. 5.1.5 Štítky U motorů na zemní plyn a na LPG se schválením typu s omezenou použitelností paliv se použijí následující štítky: 5.1.5.1 Obsah Musí být uvedeny následující údaje: V případě bodu 4.2.1.3 musí být na štítku uvedeno „POUŽÍVAT JEN SE ZEMNÍM PLYNEM SKUPINY H“. V případě potřeby se „H“ nahradí „L“. V případě bodu 4.2.2.3 musí být na štítku uvedeno „POUŽÍVAT JEN SE ZEMNÍM PLYNEM SPECIFIKACE.…“ nebo popřípadě „POUŽÍVAT JEN SE ZKAPALNĚNÝM ROPNÝM PLYNEM SPECIFIKACE.…“. Musí se uvést všechny údaje z odpovídající tabulky (tabulek) v příloze IV spolu s jednotlivými složkami a mezními hodnotami uvedenými výrobcem motoru. Výška písmen a číslic musí být nejméně 4 mm. Poznámka: Jestliže takové označení není možné z důvodu nedostatku místa, může se použít zjednodušený kód. V takovém případě musí být vysvětlení obsahující všechny výše uvedené údaje snadno dostupné pro každého, kdo plní palivovou nádrž nebo provádí údržbu nebo opravu motoru a jeho příslušenství, a také příslušným orgánům. Umístění a obsah tohoto vysvětlení budou stanoveny dohodou mezi výrobcem a schvalovacím orgánem. 5.1.5.2 Vlastnosti Štítky musí mít trvanlivost po dobu životnosti motoru. Štítky musí být snadno čitelné a jejich písmena a číslice musí být nesmazatelné. Kromě toho připojení štítků musí být trvanlivé po dobu životnosti motoru a štítky nesmí být možno odstranit, aniž by byly přitom zničeny nebo se jejich nápis stal nečitelným. 5.1.5.3 Umístění Štítky musí být umístěny na části motoru, která je nezbytná pro běžný provoz motoru a která obvykle nevyžaduje výměnu v průběhu života motoru. Kromě toho musí být tyto štítky umístěny tak, aby byly dobře viditelné pro osobu o průměrné velikosti po tom, co na motor byla namontována všechna pomocná zařízení nutná pro provoz motoru.

5.2 Při žádosti o ES schválení typu pro typ vozidla z hlediska jeho motoru musí být označení uvedené v bodu 5.1.5 umístěno také těsně u otvoru k plnění paliva.

5.3 Při žádosti o ES schválení typu pro typ vozidla s motorem schváleným jako typ musí být označení uvedené v bodu 5.1.5 umístěno také těsně u otvoru k plnění paliva.

6. POŽADAVKY A ZKOUŠKY

▼M4

6.1 Obecně

6.1.1 Zařízení pro regulaci emisí

6.1.1.1 Konstrukční části schopné ovlivnit emise plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů a plynných znečišťujících látek z plynových motorů musí být konstruovány, vyrobeny a namontovány tak, aby umožnily motoru za běžného používání splnit požadavky této směrnice.

6.1.2 Funkce zařízení pro regulaci emisí

6.1.2.1 Je zakázáno používat odpojovací zařízení nebo nenormální strategie pro regulaci emisí.

6.1.2.2 Na motoru nebo na vozidle může být instalováno pomocné řídicí zařízení za podmínky, že toto zařízení: — je v činnosti jen za podmínek jiných, než jsou uvedeny v bodu 6.1.2.4, nebo — je aktivováno jen dočasně za podmínek uvedených v bodu 6.1.2.4 pro takové účely, jako je ochrana motoru před poškozením, ochrana zařízení k řízení proudu vzduchu ( 11 ), omezení tvorby kouře (11) , studený start nebo zahřívání, nebo — je aktivováno jen palubními signály pro účely, jako je provozní bezpečnost nebo nouzový provoz.

6.1.2.3 Zařízení, funkce, systém nebo opatření k řízení motoru, které jsou v činnosti za podmínek uvedených v bodu 6.1.2.4 a výsledkem toho je použití strategie řízení motoru rozdílné nebo změněné proti strategii běžně používané v průběhu odpovídajících zkušebních cyklů emisí, jsou přípustné, jestliže se při plnění požadavků podle bodů 6.1.3 nebo 6.1.4 plně prokáže, že opatření nezhoršuje účinnost systému regulace emisí. Ve všech ostatních případech se taková zařízení pokládají za odpojovací zařízení.

6.1.2.4 Pro účely bodu 6.1.2.2 jsou stanoveny tyto podmínky používání za ustáleného stavu a za přechodových podmínek (11) : — nadmořská výška nepřekračující 1 000 m (nebo nepřekračující ekvivalentní atmosférický tlak 90 kPa), — teplota okolí v rozmezí 283 až 303 K (10 °C až 30 °C), — teplota chladiva motoru v rozmezí 343 až 368 K (70 °C až 95 °C).

6.1.3 Zvláštní požadavky na elektronické systémy regulace emisí

6.1.3.1 Požadavky na dokumentaci

Výrobce musí předložit soubor dokumentace, který dává přehled o základní koncepci systému a o prostředcích, kterými tento systém řídí své výstupní veličiny, ať již je toto řízení přímé, nebo nepřímé.

Dokumentace se musí skládat ze dvou částí:

a) složka formální dokumentace, která se předá technické zkušebně při předání žádosti o schválení typu, musí obsahovat úplný popis systému. Tato dokumentace může být stručná, za podmínky, že je z ní zřejmé, že v ní byly uvedeny všechny výstupní veličiny, které mohou vzniknout z každé možné konstelace jednotlivých vstupních veličin. Tato informace musí být připojena k dokumentaci požadované v bodu 3 přílohy I;

b) doplňkové podklady udávající parametry, jež jsou měněny kterýmkoli pomocným řídicím zařízením, a mezní podmínky, v kterých zařízení pracuje. Doplňkové podklady musí obsahovat popis řídicí logiky palivového systému, strategie regulace a body přepínání v průběhu všech provozních stavů. Doplňkové podklady musí také obsahovat zdůvodnění pro použití každého pomocného řídicího zařízení a zahrnovat doplňkové podklady a údaje ze zkoušek, aby se prokázalo, jaký vliv má na emise z výfuku každé pomocné řídicí zařízení instalované na motoru nebo na vozidle. Tyto doplňkové podklady musí zůstat přísně důvěrné a jsou uloženy u výrobce, avšak musí být předloženy k inspekci při schvalování typu nebo kdykoli v průběhu platnosti schválení typu.

6.1.4 K ověření, zda určitá strategie nebo opatření by měly být pokládány za odpojovací zařízení nebo za nenormální strategii pro regulaci emisí podle definic v bodech 2.28 a 2.30, může schvalovací orgán nebo technická zkušebna vyžadovat navíc zkoušku měření NOx podle zkušebního cyklu ETC, která se může vykonat v kombinaci buď se zkouškou pro schválení typu, nebo s postupy k ověření shodnosti výroby. 6.1.4.1 Alternativně k požadavkům dodatku 4 k příloze III směrnice 88/77/EHS je možné odebírat vzorky emisí NOx ze surového výfukového plynu v průběhu měření podle zkušebního cyklu ETC, přičemž se postupuje podle technických požadavků ISO DIS 16183 ze dne 15. října 2000. 6.1.4.2 K ověření, zda určitá strategie nebo opatření mají být pokládány za odpojovací zařízení nebo za nenormální strategii pro regulaci emisí podle definic v bodech 2.28 a 2.30, je přijatelné zvětšení dané mezní hodnoty pro NOx o 10 %.

6.1.5 Přechodná ustanovení pro rozšíření schválení typu 6.1.5.1 Tento bod se vztahuje jen na nové vznětové motory a nová vozidla poháněná vznětovým motorem, jejichž typ byl schválen podle požadavků řádku A tabulky v bodu 6.2.1 přílohy I směrnice 88/77/EHS. 6.1.5.2 Alternativně k bodům 6.1.3 a 6.1.4 může výrobce předložit technické zkušebně výsledky zkoušky měření NOx podle zkušebního cyklu ETC na motoru majícím charakteristiky základního motoru, který byl popsán v příloze II. Přitom se vezmou v úvahu body 6.1.4.1 a 6.1.4.2. Výrobce musí také předložit písemné prohlášení, že motor nepoužívá žádné odpojovací zařízení nebo nenormální strategii pro regulaci emisí definované v bodu 2 této přílohy. 6.1.5.3 Výrobce musí rovněž vydat písemné prohlášení, že výsledky zkoušky měření NOx a prohlášení o základním motoru, které předkládá podle bodu 6.1.4, platí také pro všechny typy motorů v rodině popsané v příloze II.

▼M3

6.2 Požadavky na emise plynných znečišťujících látek, znečišťujících částic a kouře

Pro schvalování typu podle řádku A tabulek v bodu 6.2.1 se emise musí měřit zkouškami ESC a ELR u konvenčních vznětových motorů včetně motorů s elektronickým zařízením ke vstřikování paliva, s recirkulací výfukových plynů nebo s oxidačními katalyzátory. Vznětové motory s moderními systémy následného zpracování výfukových plynů včetně katalyzátorů NOx nebo zachycovačů částic musí být kromě toho podrobeny zkoušce ETC.

Pro schvalování typu podle řádku B1 nebo B2 nebo řádku C tabulek v bodu 6.2.1 se emise musí měřit zkouškami ESC, ELR a ETC.

U plynových motorů se musí plynné emise měřit zkouškou ETC.

Postupy zkoušek ESC a ELR jsou popsány v dodatku 1 k příloze III, postup zkoušky ETC v dodatcích 2 a 3 k příloze III.

Emise plynných znečišťujících látek a popřípadě znečišťujících částic a popřípadě kouře z motoru předaného ke zkoušení se měří metodami popsanými v dodatku 4 k příloze III. Příloha V popisuje doporučené analytické systémy pro plynné znečišťující látky, doporučené systémy k odběru částic a doporučený systém k měření kouře.

Jiné systémy nebo analyzátory musí být schváleny technickou zkušebnou, jestliže se shledá, že dávají rovnocenné výsledky při odpovídajícím zkušebním cyklu. Určení rovnocennosti systému se musí zakládat na korelační studii zahrnující 7 párů vzorků (nebo více párů) a porovnávající uvažovaný systém s jedním z referenčních systémů uvedených v této směrnici. Pro emise znečišťujících částic se uznává jako referenční systém pouze plnoprůtočný systém s ředěním. „Výsledky“ se vztahují na hodnotu emisí specifického cyklu. Korelační zkoušky se musí provést v téže laboratoři, v téže zkušební buňce a s tímtéžmotorem a pokud možno se provedou současně. Kritérium rovnocennosti je splněno, jestliže střední hodnoty zkušebních párů souhlasí na ± 5 %. K přijetí nového systému do směrnice se musí určení rovnocennosti zakládat na výpočtu opakovatelnosti a reprodukovatelnosti podle normy ISO 5725.

6.2.1 Mezní hodnoty

Specifická hmotnost oxidu uhelnatého, celku uhlovodíků, oxidů dusíku a částic určených zkouškou ESC a opacita kouře určená zkouškou ELR nesmějí přesáhnout hodnoty uvedené v tabulce 1.







Tabulka 1 Mezní hodnoty — zkoušky ESC a ELR Řádek Hmotnost oxidu uhelnatého (CO) g/kWh Hmotnost uhlovodíků (HC) g/kWh Hmotnost oxidů dusíku (NOx) g/kWh Hmotnost částic (PT) g/kWh Kouř m-1 A (2000) 2,1 0,66 5,0 0,10 0,13 (1) 0,8 B1 (2005) 1,5 0,46 3,5 0,02 0,5 B2 (2008) 1,5 0,46 2,0 0,02 0,5 C (EEV) 1,5 0,25 2,0 0,02 0,15 (1) Pro motory se zdvihovým objemem menším než 0,75 dm3 na válec a s otáčkami při jmenovitém výkonu vyššími než 3 000 min-1.

U vznětových motorů, které jsou navíc podrobeny zkoušce ETC, a zvláště u plynových motorů, specifické hmotnosti oxidu uhelnatého, uhlovodíků jiných než methan, methanu (kde to připadá v úvahu), oxidů dusíku a částic (kde to připadá v úvahu) nesmějí přesáhnout hodnoty uvedené v tabulce 2.







Tabulka 2 Mezní hodnoty — zkoušky ETC (1) Řádek Hmotnost oxidu uhelnatého Hmotnost uhlovodíků jiných než methan Hmotnost methanu Hmotnost oxidů dusíku Hmotnost částic (CO) g/kWh (NMHC) g/kWh (CH4) (2) g/kWh (NOx) g/kWh (PT) (3) g/kWh A (2000) 5,45 0,78 1,6 5,0 0,16 0,21 (4) B1 (2005) 4,0 0,55 1,1 3,5 0,03 B2 (2008) 4,0 0,55 1,1 2,0 0,03 C (EEV) 3,0 0,40 0,65 2,0 0,02 (1) Podmínky pro ověření přijatelnosti zkoušek ETC (viz bod 3.9 dodatku 2 k příloze III), kterými se měří emise plynových motorů a porovnávají se s odpovídajícími mezními hodnotami stanovenými v řádku A, se znovu přešetří, a v případě potřeby se změní postupem stanoveným v článku 13 směrnice 70/156/EHS. (2) Jen pro motory na zemní plyn. (3) Neplatí pro plynové motory pro stupeň A a stupně B1 a B2. (4) Pro motory se zdvihovým objemem menším než 0,75 dm3 na válec a s otáčkami jmenovitého výkonu vyššími než 3 000 min-1.

6.2.2 Měření uhlovodíků u vznětových motorů a plynových motorů

6.2.2.1 Výrobce může zvolit měření hmotnosti všech uhlovodíků (THC) zkouškou ETC místo měření hmotnosti uhlovodíků jiných než methan. V tomto případě je mezní hodnota hmotnosti všech uhlovodíků stejná, jako je uvedena v tabulce 2 pro hmotnost uhlovodíků jiných než methan.

6.2.3 Zvláštní požadavky na vznětové motory

6.2.3.1 Specifická hmotnost oxidů dusíku měřená v náhodně zvolených zkušebních bodech v kontrolním rozsahu zkoušky ESC nesmí překročit o více než 10 % hodnoty interpolované ze sousedních zkušebních režimů (viz body 4.6.2 a 4.6.3 dodatku 1 k příloze III).

6.2.3.2 Hodnota kouře při náhodně zvolených otáčkách zkoušky ELR nesmí přesáhnout největší hodnotu kouře ze dvou sousedních zkušebních otáček o více než 20 % nebo mezní hodnotu o více než 5 %, podle toho, která je větší.

7. MONTÁŽ DO VOZIDLA

7.1 Montáž motoru do vozidla musí z hlediska schválení typu motoru splňovat následující vlastnosti: 7.1.1 podtlak v sání nesmí být vyšší než podtlak uvedený pro schválený typ motoru v příloze VI; 7.1.2 protitlak ve výfuku nesmí být vyšší protitlak uvedený pro schválený typ motoru v příloze VI; 7.1.3 objem systému výfuku se nesmí lišit o více než 40 % od objemu uvedeného pro schválený typ motoru v příloze VI; 7.1.4 výkon absorbovaný pomocnými zařízeními nutnými pro provoz motoru nesmí přesáhnout výkon uvedený pro schválený typ motoru v příloze VI.

8. RODINA MOTORŮ

8.1 Parametry definující rodinu motorů

Rodina motorů určená výrobcem motoru může být definována základními vlastnostmi, které musí být společné motorům této rodiny. V některých případech se mohou parametry navzájem ovlivňovat. Tyto vlivy se musí brát v úvahu, aby se zajistilo, že do rodiny motorů jsou včleněny pouze motory, které mají z hlediska emisí znečišťujících látek podobné vlastnosti.

Aby mohly být motory pokládány za patřící do téže rodiny motorů, musí mít stejný následující seznam základních parametrů:

8.1.1 Spalovací cyklus: — dvoudobý — čtyřdobý

8.1.2 Chladicí médium: — vzduch — voda — olej

8.1.3 U plynových motorů a u motorů se zařízením k následnému zpracování výfukových plynů — počet válců (jiné vznětové motory s menším počtem válců, než má základní motor, se mohou pokládat za patřící do téže rodiny motorů, pokud systém dodávky paliva odměřuje palivo pro každý jednotlivý válec).

8.1.4 Zdvihový objem jednotlivého válce: — motory musí být v celkovém rozmezí 15 %

8.1.5 Způsob nasávání vzduchu: — atmosférické sání — přeplňování — přeplňování s chladičem přeplňovaného vzduchu

8.1.6 Druh/konstrukce spalovacího prostoru — předkomůrka — vířivá komůrka — otevřený spalovací prostor

8.1.7 Ventily a kanály — uspořádání, rozměry a počet: — hlava válců — stěna válce — kliková skříň

8.1.8 Systém vstřikování paliva (vznětové motory): — čerpadlo — potrubí — vstřikovací tryska — řadové vstřikovací čerpadlo — čerpadlo s rozdělovačem — jednotlivý prvek — vstřikovací jednotka

8.1.9 Systém přívodu paliva (plynové motory): — směšovací zařízení — přívod/přípusť (jednobodové, vícebodové) — vstřikování kapaliny (jednobodové, vícebodové)

8.1.10 Systém zapalování (plynové motory)

8.1.11 Různé vlastnosti: — recirkulace výfukových plynů — vstřikování vody/emulze — přípusť sekundárního vzduchu — chlazení přeplňovacího vzduchu

8.1.12 Následné zpracování výfukových plynů — třícestný katalyzátor — oxidační katalyzátor — redukční katalyzátor — tepelný reaktor — zachycovač částic

8.2 Volba základního motoru

8.2.1 Vznětové motory

Hlavním kritériem při volbě základního motoru rodiny je největší dodávka paliva na jeden zdvih při deklarovaných otáčkách maximálního točivého momentu. V případě, kdy toto hlavní kritérium plní zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru největší dodávka paliva na jeden zdvih při jmenovitých otáčkách. Za určitých okolností může schvalovací orgán rozhodnout, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou druhého motoru. Schvalovací orgán pak může vybrat ke zkoušce další motor, jehož vlastnosti nasvědčují tomu, že bude pravděpodobně mít nejvyšší úroveň emisí v této rodině motorů.

Jestliže motory rodiny mají další proměnné vlastnosti, které by mohly být pokládány za vlastnosti ovlivňující emise z výfuku, musí se tyto vlastnosti také určit a brát v úvahu při volbě základního motoru.

8.2.2 Plynové motory

Hlavním kritériem při volbě základního motoru rodiny je největší zdvihový objem. V případě, kdy toto hlavní kritérium splňují zároveň dva nebo více motorů, užije se jako druhé kritérium pro volbu základního motoru v následujícím pořadí:

— největší dodávka paliva na zdvih při otáčkách deklarovaného jmenovitého výkonu;

— největší předstih zážehu;

— nejmenší poměr recirkulace výfukových plynů;

— motor nemá čerpadlo vzduchu nebo má čerpadlo s nejmenším skutečným průtokem vzduchu.

Za určitých okolností může schvalovací orgán dojít k závěru, že nejhorší případ emisí rodiny motorů je možno nejlépe určit zkouškou druhého motoru. Schvalovací orgán pak může vybrat ke zkoušce další motor, jehož vlastnosti nasvědčují tomu, že pravděpodobně bude mít nejvyšší úroveň emisí v této rodině motorů.

9. SHODNOST VÝROBY

9.1 K zajištění shodnosti výroby se musí přijmout opatření podle článku 10 směrnice 70/156/EHS. Shodnost výroby se kontroluje na základě údajů v certifikátu schválení typu, jehož vzor je uveden v příloze VI této směrnice. Pokud příslušné orgány nepokládají za vyhovující postup kontroly u výrobce, použijí se body 2.4.2 a 2.4.3 přílohy X směrnice 70/156/EHS. 9.1.1 Jestliže se měří emise znečisťujících látek a schválení typu motoru bylo jednou nebo vícekrát rozšířeno, provedou se zkoušky na motorech popsaných ve schvalovací dokumentaci, která se týká daného rozšíření. 9.1.1.1 Shodnost motoru, který byl podroben zkoušce emisí znečišťujících látek: Po předání motorů správnímu orgánu nesmí výrobce provádět na vybraných motorech jakákoli seřízení. 9.1.1.1.1 Ze série se namátkově odeberou tři motory. Motory, pro jejichž schválení typu podle řádku A tabulek v bodu 6.2.1 jsou předepsány jen zkoušky ESC a ELR nebo jen zkouška ETC, se pro kontrolu shodnosti výroby podrobí vhodným použitelným zkouškám. Se souhlasem správního orgánu se pro kontrolu shodnosti výroby podrobí všechny ostatní motory, jejichž typ byl schválen podle řádku A, B1 nebo B nebo C tabulek v bodu 6.2.1, buď zkouškám ESC a ELR, nebo zkoušce ETC. Mezní hodnoty jsou uvedeny v bodu 6.2.1 této přílohy. 9.1.1.1.2 Pokud příslušný orgán souhlasí se směrodatnou odchylkou výroby udanou výrobcem podle přílohy X směrnice 70/156/EHS, která se vztahuje na motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, provedou se zkoušky podle dodatku 1 k této příloze. Pokud příslušný orgán nesouhlasí se směrodatnou odchylkou výroby udanou výrobcem podle přílohy X směrnice 70/156/EHS, která se vztahuje na motorová vozidla a jejich přípojná vozidla, provedou se zkoušky podle dodatku 2 k této příloze. Na žádost výrobce se mohou zkoušky provést podle dodatku 3 k této příloze. 9.1.1.1.3 Na základě zkoušky odebraných motorů se výrobky určité série pokládají za shodné, pokud podle zkušebních kritérií v odpovídajícím dodatku bylo splněno kritérium vyhovění pro všechny znečisťující látky, a za neshodné, pokud bylo splněno kritérium nevyhovění pro jedinou znečisťující látku. Jestliže bylo splněno kritérium vyhovění u jedné znečisťující látky, nelze toto rozhodnutí změnit žádnými doplňkovými zkouškami určenými k určitého kritéria pro ostatní znečisťující látky. Jestliže nebylo splněno kritérium vyhovění pro všechny znečisťující látky a jestliže nebylo splněno kritérium nevyhovění pro jednu znečisťující látku, podrobí se zkoušce jiný motor (viz obrázek 2). Výrobce si může kdykoli vyžádat zastavení zkoušek, jestliže nebylo splněno žádné kritérium. V takovém případě se zaznamená kritérium nevyhovění. 9.1.1.2 Zkoušky se provedou s nově vyrobenými motory. Plynové motory se zaběhnou podle postupu uvedeného v bodu 3 dodatku 2 k příloze III. 9.1.1.2.1 Na žádost výrobce se však mohou zkoušky provést se vznětovými nebo plynovými motory, které byly zaběhnuty po dobu delší, než je uvedena v bodu 9.1.1.2, avšak nejvýše 100 hodin. V tomto případě záběh provede výrobce, který však nesmí motory jakkoli seřizovat. 9.1.1.2.2 Pokud výrobce žádá o souhlas se záběhem podle bodu 9.1.1.2.1, může se tento záběh provést na: — všech motorech, které se zkoušejí, — nebo — na prvním zkoušeném motoru, s určením součinitele vývoje emisí takto: — — emise znečisťujících látek se změří při nule hodin a při x hodinách na prvním zkoušeném motoru, — součinitel vývoje emisí mezi nulou hodin a x hodinami se vypočte pro každou znečisťující látku z poměru: — — Tento poměr může být menší než 1. Další motory určené ke zkoušce se nezabíhají, avšak jejich hodnoty emisí při nule hodin se upraví součinitelem vývoje emisí. V tomto případě se uvažují tyto hodnoty: — hodnoty při x hodinách pro první motor, — hodnoty při nule hodin násobené součinitelem vývoje emisí pro ostatní motory. 9.1.1.2.3 U vznětových motorů a u plynových motorů pracujících s LPG mohou všechny tyto zkoušky proběhnout s palivem obchodní jakosti. Na žádost výrobce lze však použít referenční palivo podle přílohy IV. To znamená, že zkoušky, které jsou popsány v bodu 4 této přílohy, se provedou s nejméně dvěma z referenčních paliv pro každý plynový motor. ▼M4 9.1.1.2.4 U motorů na zemní plyn se mohou všechny tyto zkoušky provést s palivem obchodní kvality takto: — u motorů označených písmenem H s palivem obchodní kvality skupiny H (0,89 ≤ Sλ≤ 1,00), — u motorů označených písmenem L s palivem obchodní kvality skupiny L (1,00 ≤ Sλ≤ 1,19), — u motorů označených písmeny HL s palivem obchodní kvality s extrémním rozsahem faktoru posunu λ (0,89 ≤ Sλ≤ 1,19). Na žádost výrobce lze však použít referenční paliva podle přílohy IV. To znamená provedení zkoušek, které jsou popsány v bodu 4 této přílohy. 9.1.1.2.5 V případě sporu způsobeného nevyhověním plynových motorů při použití paliva obchodní kvality se musí zkoušky provést s referenčním palivem, s kterým byl zkoušen základní motor, nebo popřípadě s dalším palivem 3 podle bodu 4.1.3.1 a 4.2.1.1, s kterým mohla být provedena zkouška základního motoru. Výsledky se pak musí přepočítat s použitím odpovídajícího faktoru (faktorů) r, ranebo rb podle bodů 4.1.4, 4.1.5.1 a 4.2.1.2. Jestliže r, ranebo rb jsou menší než jedna, korekce se neprovádí. Změřené výsledky a vypočtené výsledky musí prokázat, že motor splňuje mezní hodnoty se všemi odpovídajícími palivy (paliva 1, 2 a popřípadě 3 u motorů na zemní plyn nebo paliva A a B u motorů na LPG). ▼M3 9.1.1.2.6 Zkoušky shodnosti výroby plynového motoru konstruovaného pro provoz s jedním specifickým složením paliva se provedou s palivem, pro které byl motor kalibrován. Obrázek 2 Schéma zkoušek shodnosti výroby









Dodatek 1

POSTUP ZKOUŠEK KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA VYHOVUJÍCÍ

1. V tomto dodatku je popsán postup, který se použije pro ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí znečisťujících látek, pokud směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem je vyhovující.

2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 40 % vadných motorů rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných motorů rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %).

3. Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v bodu 6.2.1 přílohy I se použije následující postup (viz obrázek 2): L = přirozený logaritmus mezní hodnoty pro znečisťující látku, χi = přirozený logaritmus hodnoty naměřené u i-tého motoru vzorku, s = odhadnutá směrodatná odchylka výroby (po stanovení přirozených logaritmů měřených hodnot), n = velikost vzorku.

4. Pro každý soubor vzorků se vypočte součet směrodatných odchylek od mezní hodnoty podle následujícího vzorce:

5. Pak: — je-li statistický údaj zkoušky větší než hodnota kritéria vyhovění uvedená pro velikost vzorku v tabulce 3, bylo splněno kritérium vyhovění pro danou znečišťující látku; — je-li statistický údaj zkoušky menší než hodnota kritéria nevyhovění uvedená pro velikost vzorku v tabulce 3, bylo splněno kritérium nevyhovění pro danou znečišťující látku; — nastane-li jiný případ, přezkouší se další motor podle bodu 9.1.1.1 přílohy I a postup výpočtu se aplikuje na velikost vzorku o jeden motor větší.







Tabulka 3 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 1 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 3,327 – 4,724 4 3,261 – 4,790 5 3,195 – 4,856 6 3,129 – 4,922 7 3,063 – 4,988 8 2,997 – 5,054 9 2,931 – 5,120 10 2,865 – 5,185 11 2,799 – 5,251 12 2,733 – 5,317 13 2,667 – 5,383 14 2,601 – 5,449 15 2,535 – 5,515 16 2,469 – 5,581 17 2,403 – 5,647 18 2,337 – 5,713 19 2,271 – 5,779 20 2,205 – 5,845 21 2,139 – 5,911 22 2,073 – 5,977 23 2,007 – 6,043 24 1,941 – 6,109 25 1,875 – 6,175 26 1,809 – 6,241 27 1,743 – 6,307 28 1,677 – 6,373 29 1,611 – 6,439 30 1,545 – 6,505 31 1,479 – 6,571 32 – 2,112 – 2,112









Dodatek 2

POSTUP ZKOUŠEK KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY, POKUD JE SMĚRODATNÁ ODCHYLKA NEVYHOVUJÍCÍ NEBO NENÍ K DISPOZICI

1. V tomto dodatku je popsán postup, který se použije pro ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí znečisťujících látek, pokud je směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem buď nevyhovující, nebo není k dispozici.

2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 40 % vadných motorů rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných motorů rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %).

3. Rozdělení měřených hodnot znečišťujících látek uvedených v bodu 6.2.1 přílohy I se pokládá za logaritmicko-normální a tyto hodnoty se musí nejdříve transformovat stanovením jejich přirozených logaritmů. Písmenné značky mo a m značí minimální a maximální velikosti vzorku (mo = 3 a m = 32) a písmenná značka n značí velikost zpracovávaného vzorku.

4. Jsou-li přirozené logaritmy hodnot měřených v sérii c1, c2,…, ci a L je přirozený logaritmus mezní hodnoty dané znečisťující látky, pak platí: a,

5. Tabulka 4 udává hodnoty kritéria vyhovění An a kritéria nevyhovění Bn v závislosti na velikosti zpracovávaného vzorku. Statistický údaj zkoušek je poměr a užije se pro rozhodnutí, zda série vyhověla, nebo nevyhověla, takto: pro mo ≥ n<m: — série je vyhovující, jestliže — série je nevyhovující, jestliže — je potřebné další měření, jestliže a užije se pro rozhodnutí, zda série vyhověla, nebo nevyhověla, takto:

6. Poznámky Pro výpočet následujících hodnot statistického výsledku zkoušek jsou užitečné tyto vzorce:







Tabulka 4 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 2 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 – 0,80381 16,64743 4 – 0,76339 7,68627 5 – 0,72982 4,67136 6 – 0,69962 3,25573 7 – 0,67129 2,45431 8 – 0,64406 1,94369 9 – 0,61750 1,59105 10 – 0,59135 1,33295 11 – 0,56542 1,13566 12 – 0,53960 0,97970 13 – 0,51379 0,85307 14 – 0,48791 0,74801 15 – 0,46191 0,65928 16 – 0,43573 0,58321 17 – 0,40933 0,51718 18 – 0,38266 0,45922 19 – 0,35570 0,40788 20 – 0,32840 0,36203 21 – 0,30072 0,32078 22 – 0,27263 0,28343 23 – 0,24410 0,24943 24 – 0,21509 0,21831 25 – 0,18557 0,18970 26 – 0,15550 0,16328 27 – 0,12483 0,13880 28 – 0,09354 0,11603 29 – 0,06159 0,09480 30 – 0,02892 0,07493 31 – 0,00449 0,05629 32 – 0,03876 0,03876









Dodatek 3

POSTUP OVĚŘENÍ KONTROLY SHODNOSTI VÝROBY NA ŽÁDOST VÝROBCE

1. Tento dodatek popisuje postup, který se použije na žádost výrobce k ověření shodnosti výroby z hlediska zkoušky emisí znečisťujících látek.

2. Při vzorku o velikosti nejméně tří motorů platí pro takový výběr vzorku, že pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 30 % vadných motorů rovna 0,90 (riziko výrobce = 10 %), zatímco pravděpodobnost, že série vyhoví zkoušce, je při 65 % vadných výrobků rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %).

3. Pro každou ze znečišťujících látek uvedených v bodu 6.2.1 přílohy I se použije následující postup (viz obrázek 2): L = mezní hodnota pro znečišťující látku, xi = měřená hodnota pro i-tý motor vzorku, n = velikost vzorku.

4. Pro vzorek se vypočte statistický údaj zkoušek, který kvantifikuje počet nevyhovujících motorů, tj. xi ≥ L.

5. Pak: — je-li statistický údaj zkoušek menší nebo roven hodnotě kritéria vyhovění uvedeného pro velikost vzorku v tabulce 5, bylo dosaženo kritéria vyhovění pro danou znečisťující látku; — je-li statistický údaj zkoušek větší nebo roven hodnotě kritéria nevyhovění uvedeného pro velikost vzorku v tabulce 5, bylo dosaženo kritéria nevyhovění pro danou znečisťující látku; — nastane-li jiný případ, přezkouší se další motor podle bodu 9.1.1.1 přílohy I a postup výpočtu se aplikuje na velikost vzorku o jeden motor větší. V tabulce 5 jsou hodnoty kritéria vyhovění a kritéria nevyhovění vypočteny podle normy ISO 8422/1991.



Tabulka 5 Hodnoty kritérií vyhovění a nevyhovění pro plán odběru vzorků podle dodatku 3 Nejmenší velikost vzorku: 3 Kumulativní počet zkoušených motorů (velikost vzorku) Hodnota kritéria vyhovění An Hodnota kritéria nevyhovění Bn 3 — 3 4 0 4 5 0 4 6 1 5 7 1 5 8 2 6 9 2 6 10 3 7 11 3 7 12 4 8 13 4 8 14 5 9 15 5 9 16 6 10 17 6 10 18 7 11 19 8 9









PŘÍLOHA II

►(1) M4









Dodatek 1

PODSTATNÉ VLASTNOSTI ZÁKLADNÍHO MOTORU A INFORMACE O PROVEDENÍ ZKOUŠKY (1)

►(1) M4









Dodatek 2

PODSTATNÉ VLASTNOSTI RODINY MOTORŮ









Dodatek 3

PODSTATNÉ VLASTNOSTI TYPU MOTORU V RODINĚ MOTORŮ (1)

►(1) M4









Dodatek 4

VLASTNOSTI ČÁSTÍ VOZIDLA MAJÍCÍCH VZTAH K MOTORU









PŘÍLOHA III

POSTUP ZKOUŠKY

1. ÚVOD

1.1 Tato příloha popisuje způsoby stanovení emisí plynných znečisťujících látek, znečisťujících částic a kouře z motoru, který se bude zkoušet. Jsou popsány tři zkušební cykly, které se použijí podle bodu 6.2 přílohy I: — ESC, který se skládá z 13 režimů ustáleného stavu, — ELR, který se skládá ze sledu stupňů neustáleného zatížení při různých otáčkách a tyto stupně jsou integrální částí postupu zkoušky a provádějí se postupně za sebou, — ETC, který se skládá z neustálených, každou sekundu se střídajících režimů.

1.2 Ke zkoušce se motor namontuje na zkušební stav a připojí se k dynamometru.

1.3 Princip měření Emise znečisťujících látek z výfuku motoru, které se měří, obsahují plynné složky (oxid uhelnatý, součet uhlovodíků u vznětových motorů jen při zkoušce ESC; uhlovodíky jiné než methan u vznětových a plynových motorů jen při zkoušce ETC; methan u plynových motorů jen při zkoušce ETC a oxidy dusíku), částice (jen u vznětových motorů) a kouř (u vznětových motorů jen při zkoušce ELR). Kromě toho se oxid uhelnatý často používá jako indikační plyn ke stanovení poměru ředění u systémů s ředěním části toku a systémů s ředěním plného toku. Osvědčená technická praxe doporučuje, aby se obecně měřil oxid uhličitý jako výborný nástroj k rozpoznání problémů měření v průběhu zkoušky. 1.3.1 Zkouška ESC V průběhu předepsaného sledu provozních stavů zahřátého motoru se kontinuálně analyzují emise z výfuku na vzorku surových výfukových plynů. Zkušební cyklus se skládá z většího počtu režimů otáček a výkonu, které odpovídají typickému provoznímu rozsahu vznětových motorů. V průběhu každého režimu se měří koncentrace všech plynných znečišťujících látek, průtok výfukových plynů a výkon a změřené hodnoty se zváží. Vzorek částic se zředí stabilizovaným okolním vzduchem. V průběhu celého postupu zkoušky se odebere jeden vzorek a zachytí se na vhodných filtrech. Pro každou znečišťující látku se vypočtou emitované gramy na kilowatthodinu, jak je popsáno v dodatku 1 k této příloze. Kromě toho se změří NOx ve třech zkušebních bodech v oblasti kontroly, které vybere technická zkušebna ( 12 ), a změřené hodnoty se porovnají s hodnotami vypočtenými z režimů zkušebního cyklu, které zahrnují vybrané zkušební body. Kontrolou NOx se zajišťuje účinnost zařízení motoru k omezení emisí v typickém provozním rozsahu motoru. 1.3.2 Zkouška ELR V průběhu předepsané zatěžovací zkoušky se určuje kouř zahřátého motoru opacimetrem. Zkouška se skládá ze zatěžování motoru při konstantních otáčkách z 10 % na 100 % zatížení, a to při třech různých otáčkách motoru. Kromě toho se provede čtvrtý zatěžovací stupeň vybraný technickou zkušebnou (12) a hodnota se porovná s hodnotami předcházejících zatěžovacích stupňů. Nejvyšší hodnota kouře se určí průměrovacím algoritmem, jak je popsáno v dodatku 1 k této příloze. 1.3.3 Zkouška ETC S motorem zahřátým na provozní teplotu se v průběhu předepsaného neustáleného cyklu, který vystihuje s velmi dobrou přibližností silniční jízdní režimy specifické pro motory velkého výkonu instalované v nákladních automobilech a autobusech, analyzují výše uvedené znečišťující látky po zředění celkového množství výfukových plynů stabilizovaným okolním vzduchem. S použitím signálů zpětné vazby pro točivý moment a otáčky motoru přicházejících z dynamometru se integruje výkon v čase trvání cyklu a výsledkem je práce vykonaná motorem za cyklus. Koncentrace NOx a HC za cyklus se určí integrací signálu analyzátoru. Koncentrace CO, CO2 a NMHC se může určit integrací signálu analyzátoru nebo odběrem vzorku do vaku. Pokud jde o částice, zachytí se proporcionální vzorek na vhodných filtrech. K výpočtu hodnot hmotnosti emisí znečišťujících látek se určí průtok zředěných výfukových plynů za cyklus. Z hodnot hmotnosti emisí ve vztahu k práci motoru se určí gramy každé znečišťující látky emitované na kilowatthodinu, jak je popsáno v dodatku 2 k této příloze.

2. PODMÍNKY ZKOUŠEK

2.1 Podmínky zkoušky motoru

2.1.1 Změří se absolutní teplota Ta v sání vzduchu pro motor vyjádřená v kelvinech a suchý atmosférický tlak ps vyjádřený v kPa a podle následujících ustanovení se určí parametr F: a) pro vznětové motory: Motory s atmosférickým sáním a motory mechanicky přeplňované: Motory přeplňované turbokompresorem s chlazením nasávaného vzduchu nebo bez tohoto chlazení: b) pro plynové motory:

2.1.2 Platnost zkoušky Aby byla zkouška uznána za platnou, musí být parametr F takový, aby:

2.2 Motory s chlazením přeplňovacího vzduchu

Musí se zaznamenávat teplota přeplňovacího vzduchu, která se smí lišit při otáčkách deklarovaného maximálního výkonu a při plném zatížení o ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené v bodu 1.16.3 dodatku 1 k příloze II. Teplota chladicího média musí být nejméně 293 K (20 °C).

Jestliže se použije systém ve zkušebně nebo vnější dmychadlo, smí se lišit teplota přeplňovacího vzduchu o ± 5 K od maximální teploty přeplňovacího vzduchu uvedené v bodu 1.16.3 dodatku 1 k příloze II při otáčkách deklarovaného maximálního výkonu a při plném zatížení. Nastavení chladiče přeplňovacího vzduchu, kterým se splňují výše uvedené podmínky, se musí použít pro celý zkušební cyklus.

2.3 Systém sání motoru

Musí se použít systém sání motoru, který má vstupní odpor vzduchu lišící se nejvýše o ± 100 Pa od horní hranice u motoru pracujícího při otáčkách maximálního deklarovaného výkonu a s plným zatížením.

2.4 Výfukový systém motoru

Musí se použít výfukový systém, který má protitlak ve výfuku lišící se nejvýše o ± 1 000 Pa od horní hranice u motoru pracujícího při otáčkách maximálního deklarovaného výkonu a s plným zatížením a který má objem nelišící se o více než ± 40 % od objemu uvedeného výrobcem. Může se použít systém zkušebny, pokud reprodukuje skutečné provozní podmínky motoru. Výfukový systém musí splňovat požadavky pro odběr vzorků výfukového plynu stanovené v bodu 3.4 dodatku 4 k příloze IIIa a v bodech 2.2.1 a 2.3.1 EP přílohy V týkajících se výfukové trubky (EP).

Jestliže je motor vybaven zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, musí mít výfuková trubka stejný průměr, jako se používá v praxi, v místě vzdáleném proti směru proudění o nejméně 4 průměry trubky od vstupu v začátku expanzní části, která obsahuje zařízení k následnému zpracování výfukových plynů. Vzdálenost mezi přírubou sběrného výfukového potrubí nebo výstupem z turbokompresoru a zařízením k následnému zpracování výfukových plynů musí být stejná jako v uspořádání na vozidle nebo musí mít hodnotu uvedenou výrobcem. Protitlak ve výfuku, popřípadě odpor musí splňovat stejná kritéria, jak je uvedeno výše, a mohou být seřízeny ventilem. Nádrž obsahující zařízení k následnému zpracování výfukových plynů se může vyjmout při orientační zkoušce a při mapování vlastností motoru a může se nahradit rovnocennou nádrží s neaktivním nosičem katalyzátoru.

2.5 Systém chlazení

Musí se použít systém chlazení motoru s dostatečnou kapacitou k udržení běžných pracovních teplot motoru předepsaných výrobcem.

2.6 Mazací olej

Vlastnosti mazacího oleje použitého při zkoušce musí být zapsány a předloženy zároveň s výsledky zkoušky podle bodu 7.1 dodatku 1 k příloze II.

2.7 Palivo

Musí se použít referenční palivo popsané v příloze IV.

Teplotu paliva a měřicí bod vymezí výrobce v rámci mezních hodnot stanovených v bodu 1.16.5 dodatku 1 k příloze II. Teplota paliva nesmí být nižší než 306 K (33 °C). Jestliže není určena, musí mít na vstupu systému dodávky paliva hodnotu 311 K ± 5 K (38 °C ± 5 °C).

U motorů pracujících s NG a LPG musí být teplota paliva a měřicí bod v rozmezí mezních hodnot stanovených v bodu 1.16.5 dodatku 1 k příloze II nebo u motorů, které nejsou základními motory, v bodu 1.16.5 dodatku 3 k příloze II.

2.8 Zkouška zařízení k následnému zpracování výfukových plynů

Jestliže je motor vybaven zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, musí být emise změřené za zkušební cyklus (cykly) reprezentativní pro emise ve skutečném provozu. Jestliže to nelze dosáhnout v jednom zkušebním cyklu (např. u filtrů částic s periodickou regenerací), provede se více zkušebních cyklů a z výsledků zkoušek se určí průměr nebo se výsledky zváží. Přesný postup vycházející ze správného technického zhodnocení se dohodne mezi výrobcem motoru a technickou zkušebnou na základě osvědčeného technického úsudku.









Dodatek 1

ZKUŠEBNÍ CYKLY ESC A ELR

1. SEŘÍZENÍ MOTORU A DYNAMOMETRU

1.1 Určení otáček motoru A, B a C

Otáčky motoru A, B a C udá výrobce podle následujících ustanovení:

Horní otáčky n hi se určí výpočtem 70 % deklarovaného maximálního netto výkonu P(n), jak je stanoveno v bodu 8.2. dodatku 1 k příloze II. Nejvyšší otáčky, při kterých má motor tuto hodnotu výkonu na křivce výkonu, jsou otáčky n hi . Dolní otáčky nlo se určí výpočtem 50 % deklarovaného maximálního netto výkonu P(n), jak je stanoveno v bodu 8.2 dodatku 1 k příloze II. Nejnižší otáčky, při kterých má motor tuto hodnotu výkonu na křivce výkonu, jsou otáčky nlo .

Otáčky motoru A, B a C se vypočtou takto:

Otáčky motoru A, B a C lze ověřit jednou z následujících metod:

a) V průběhu schvalování výkonu motoru podle směrnice 80/1269/EHS se měří v doplňkových zkušebních bodech, aby se zajistilo přesné určení n hi a n lo. Maximální výkon n hia n lose určí z křivky výkonu a otáčky motoru A, B a C se vypočtou podle výše uvedených ustanovení.

b) Zmapují se vlastnosti motoru podél křivky plného zatížení z nejvyšších otáček bez zatížení do volnoběžných otáček, přičemž se použije nejméně 5 měřicích bodů na interval 1000 min-1 a měřicích bodů v rozmezí ± 50 min-1 otáček deklarovaného maximálního výkonu. Maximální výkon n hia n lose určí z této mapovací křivky vlastností a otáčky motoru A, B a C se vypočtou podle výše uvedených ustanovení.

Jestliže změřené otáčky motoru A, B a C jsou v rozmezí ± 3 % otáček motoru deklarovaných výrobcem použijí se pro zkoušku emisí deklarované otáčky motoru. Jestliže kterékoliv otáčky motoru překračují tuto mezní odchylku použijí se pro zkoušku emisí změřené otáčky motoru.

1.2 Určení seřízení dynamometru

Křivka točivého momentu při plném zatížení se určí experimentálně, aby se mohly vypočítat hodnoty točivého momentu pro vymezené zkušební režimy za netto podmínek, které jsou uvedeny v bodu 8.2 dodatku 1 k příloze II. Popřípadě se může vzít v úvahu příkon zařízení poháněných motorem. Seřízení dynamometru pro každý zkušební režim se vypočte podle vzorce:

, jestliže se zkouší za netto podmínek,

, jestliže se nezkouší za netto podmínek,

kde:

s = seřízení dynamometru, kW,

P(n) = netto výkon motoru podle bodu 8.2 dodatku 1 k příloze II, kW,

L = procento zatížení podle bodu 2.7.1, %,

P(a) = příkon pomocných zařízení, která jsou namontována podle bodu 6.1 dodatku 1 k příloze II,

P(b) = příkon pomocných zařízení, která jsou odmontována podle bodu 6.2 dodatku 1 k příloze II.

2. PROVEDENÍ ZKOUŠKY ESC

Na žádost výrobce se může provést před měřicím cyklem orientační zkouška ke stabilizování motoru a výfukového systému.

2.1 Příprava odběrných filtrů

Nejméně jednu hodinu před zkouškou se vloží každý filtr (dvojice filtrů) do uzavřené, ale neutěsněné Petriho misky a umístí se do vážicí komory ke stabilizaci. Na konci periody stabilizace se každý filtr (dvojice filtrů) zváží a zaznamená se vlastní hmotnost filtrů. Filtr (dvojice filtrů) se pak uloží do Petriho misky, která se uzavře, nebo do utěsněného držáku filtru až do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Jestliže se filtr (dvojice filtrů) nepoužije během osmi hodin od jeho vyjmutí z vážicí komory, musí se stabilizovat a znovu zvážit před použitím.

2.2 Instalace měřicího zařízení

Přístroje a odběrné sondy se instalují, jak je požadováno. Použije-li se k ředění výfukových plynů systém s ředěním plného toku, připojí se výfuková trubka k systému.

2.3 Startování ředicího systému a motoru

Ředicí systém a motor se nastartují a zahřívají se, až se všechny teploty a tlaky ustálí při maximálním výkonu podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe.

2.4 Startování odběrného systému pro odběr částic

Systém pro odběr částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina částic pozadí ředicího vzduchu se může určit vedením ředicího vzduchu filtry částic. Jestliže se používá filtrovaný ředicí vzduch může se provést jedno měření před zkouškou a jedno měření po ní. Jestliže ředicí vzduch není filtrován, mohou se provést měření na začátku a na konci cyklu a vypočítat průměrná hodnota.

2.5 Nastavení ředicího poměru

Ředicí vzduch se musí nastavit tak, aby teplota zředěných výfukových plynů měřená bezprostředně před primárním filtrem nepřesáhla 325 K (52 °C) při kterémkoli režimu. Ředicí poměr (q) nesmí být menší než 4.

U systémů, které používají CO2 nebo NOx k regulaci ředicího poměru, se musí měřit obsah CO2 nebo NOx v ředicím vzduchu na začátku a na konci každé zkoušky. Výsledky měření koncentrace CO2 a NOx pozadí v ředicím vzduchu před zkouškou a po ní se smějí lišit nejvíce o 100 ppm u prvního plynu a o 5 ppm u druhého plynu.

2.6 Kontrola analyzátorů

Analyzátory emisí se nastaví na nulu a jejich měřicí rozsah se kalibruje.

2.7 Zkušební cyklus

2.7.1 Se zkoušeným motorem se provede následující třináctirežimový cyklus na dynamometru:



Číslo režimu Otáčky motoru Procento zatížení Váhový faktor Trvání režimu 1 volnoběžné — 0,15 4 minuty 2 A 100 0,08 2 minuty 3 B 50 0,10 2 minuty 4 B 75 0,10 2 minuty 5 A 50 0,05 2 minuty 6 A 75 0,05 2 minuty 7 A 25 0,05 2 minuty 8 B 100 0,09 2 minuty 9 B 25 0,10 2 minuty 10 C 100 0,08 2 minuty 11 C 25 0,05 2 minuty 12 C 75 0,05 2 minuty 13 C 50 0,05 2 minuty

2.7.2 Postup zkoušky Začne postup zkoušky. Zkouška musí být provedena v pořadí čísel režimů, jak je stanoveno v bodu 2.7.1. Motor musí pracovat v každém režimu po předepsanou dobu, přičemž se mění otáčky a zatížení v prvních 20 sekundách. Uvedené otáčky se musí udržovat v rozmezí ± 50 min-1 a uvedený točivý moment se musí udržovat v rozmezí ± 2 % maximálního točivého momentu při zkušebních otáčkách. Na žádost výrobce se může postup zkoušky opakovat v počtu dostatečném k zachycení většího množství částic na filtru. Výrobce musí předložit podrobný popis postupů vyhodnocování měřených hodnot a výpočtů. Plynné emise se určují jen při prvním cyklu.

2.7.3 Odezva analyzátoru Výstup analyzátorů se zapisuje zapisovačem nebo se zaznamenává odpovídajícím systémem záznamu dat v průběhu zkušebního cyklu, kdy výfukový plyn prochází analyzátory.

2.7.4 Odběr vzorku částic Během celého postupu zkoušky se použije jeden pár filtrů (primární a koncový filtr, viz dodatek 4 k příloze III). Váhové faktory pro jednotlivé režimy vymezené v postupu zkušebního cyklu se musí uvažovat tak, že se v každém jednotlivém režimu cyklu odebere vzorek proporcionální hmotnostnímu průtoku výfukových plynů. To lze dosáhnout tím, že se seřídí průtok vzorku, doba odběru nebo ředicí poměr tak, aby bylo splněno kritérium efektivních váhových faktorů podle bodu 5.6. Doba odběru na jeden režim musí být nejméně 4 sekundy na váhový faktor 0,01. Odběr se musí provést v každém režimu co nejpozději. Odběr vzorku částic musí skončit nejdříve 5 sekund před koncem každého režimu.

2.7.5 Podmínky motoru Během každého režimu se zaznamenávají otáčky a zatížení motoru, teplota a podtlak nasávaného vzduchu, teplota a protitlak ve výfuku, průtok paliva a průtok nasávaného vzduchu nebo výfukového plynu, teplota přeplňovacího vzduchu, teplota paliva a vlhkost, přičemž po dobu odběru částic, avšak v každém případě během poslední minuty každého režimu, musí být splněny požadavky na otáčky a zatížení (viz bod 2.7.2). Musí se zaznamenávat všechna doplňková data potřebná k výpočtu (viz body 4 a 5).

2.7.6 Ověření emisí NO x v kontrolní oblasti Ověření emisí NOx v kontrolní oblasti musí proběhnout bezprostředně po ukončení režimu 13. Před začátkem měření se motor stabilizuje v režimu 13 po dobu 3 minut. Měření se provedou v různých zkušebních bodech v oblasti kontroly, které vybere technická zkušebna ( 13 ). Každé měření trvá dvě minuty. Postup měření je totožný s měřením NOx při třináctirežimovém cyklu a provede se podle bodů 2.7.3, 2.7.5 a 4.1 tohoto dodatku a podle bodu 3 dodatku 4 k příloze III. Výpočet se provede podle bodu 4.

2.7.7 Opakované ověření analyzátorů Po zkoušce emisí se k opakovanému ověření analyzátorů použije nulovací plyn a shodný kalibrační plyn. Ověření se považuje za vyhovující, jestliže je rozdíl mezi výsledkem před zkouškou a po zkoušce menší než 2 % hodnoty kalibračního plynu rozpětí.

3. PROVEDENÍ ZKOUŠKY ELR

3.1 Instalace měřicího zařízení

Opacimetr a popřípadě odběrné sondy se musí instalovat za tlumičem výfuku nebo za každým zařízením k následnému zpracování výfukových plynů, pokud je namontováno, podle obecných postupů instalace uvedených výrobcem přístroje. Kromě toho se musí splnit požadavky oddílu 10 normy ISO DIS 11614 v případech, na které se tyto požadavky vztahují.

Před provedením každé kontroly nuly a koncového údaje stupnice se opacimetr zahřeje a stabilizuje podle doporučení výrobce přístroje. Jestliže je opacimetr vybaven systémem k proplachování vzduchem, aby se zabránilo znečišťování optiky přístroje, musí se tento systém také aktivovat a seřídit podle doporučení výrobce.

3.2 Ověření opacimetru

Ověření nuly a koncového údaje stupnice se provede v režimu čtení údajů opacimetru, protože stupnice opacity má dva přesně definované body kalibrace, a to opacitu 0 % a opacitu 100 %. Koeficient absorpce světla se správně vypočte na základě změřené opacity a hodnoty LA udané výrobcem opacimetru, když se přístroj znovu seřídí na režim čtení údajů k pro zkoušku.

Bez blokování světelného paprsku opacimetru se nastaví údaj opacity na 0,0 % ± 1, 0 %. Při blokování dráhy světla ke snímači se nastaví údaj opacity na 100,0 % ± 1,0 %.

3.3 Zkušební cyklus

3.3.1 Stabilizování motoru

Motor a systém se zahřejí odběrem maximálního výkonu tak, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce. Fáze stabilizování také ochrání vlastní měření před vlivem úsad ve výfukovém systému pocházejících z předchozí zkoušky.

Když je motor stabilizován, zahájí se cyklus v rozmezí 20 ± 2 s po fázi stabilizování. Na žádost výrobce je možné provést orientační zkoušku pro doplňkové stabilizování před měřicím cyklem.

3.3.2 Postup zkoušky

Zkouška se skládá ze sledu tří stupňů zatížení při každých ze tří otáček motoru A (cyklus 1), B (cyklus 2) a C (cyklus 3) určených podle bodu 1.1 přílohy III, po nichž následuje cyklus 4 při otáčkách, které jsou v kontrolní oblasti, a se zatížením mezi 10 % a 100 % vybraným technickou zkušebnou (13) . Při běhu zkoušeného motoru na dynamometru se musí dodržet následující sled zkoušky znázorněný na obrázku 3.

Obrázek 3

Sled zkoušky ELR

a) Motor musí běžet s otáčkami A a se zatížením 10 % po dobu (20 ± 2) s. Uvedené otáčky se musí dodržovat v rozmezí ± 20 min-1 a uvedený točivý moment v rozmezí ± 2 % maximálního točivého momentu při otáčkách zkoušky.

b) Na konci předcházejícího úseku se ovládací páka otáček uvede rychle do zcela otevřené polohy, ve které se udržuje po dobu (10 ± 1) s. Dynamometr musí působit zatížením potřebným k tomu, aby otáčky motoru kolísaly nejvýše o ± 150 min-1 během prvních 3 s a nejvýše o ± 20 min-1 v průběhu zbývající části úseku.

c) Sled popsaný v a) a b) se opakuje dvakrát.

d) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na otáčky B a na zatížení 10 %.

e) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím s otáčkami B.

f) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na otáčky C a na zatížení 10 %.

g) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím s otáčkami C.

h) Po ukončení třetího stupně zatížení se v průběhu (20 ± 2) s motor seřídí na zvolené otáčky a na jakékoli zatížení překračující 10 %.

i) Sled a) až c) se provede s motorem běžícím se zvolenými otáčkami.

3.4 Kontrola správnosti cyklu

Relativní směrodatné odchylky středních hodnot kouře při každých stanovených otáčkách zkoušky (SVA, SVB, SVC vypočtených podle bodu 6.3.3 tohoto dodatku ze tří za sebou následujících stupňů zatížení při každých z otáček zkoušky) musí být nižší než 15 % střední hodnoty nebo nižší než 10 % mezní hodnoty uvedené v tabulce 1 přílohy I, podle toho, která je větší. Jestliže rozdíl je větší, musí se sled opakovat tak dlouho, až hodnoty tří za sebou následujících stupňů zatížení budou splní kritéria kontroly správnosti.

3.5 Opakované ověření opacimetru

Hodnota posunu nuly opacimetru po zkoušce nesmí přesáhnout ± 5 % mezní hodnoty uvedené v tabulce 1 přílohy I.

4. VÝPOČET PLYNNÝCH EMISÍ

4.1 Vyhodnocení změřených hodnot

K vyhodnocení plynných emisí se pro každý režim určí střední hodnota ze záznamu údajů posledních 30 sekund režimu a střední koncentrace HC, CO a NOx v průběhu každého režimu se určí ze středních hodnot záznamů údajů a odpovídajících kalibračních údajů. Může se použít jiný způsob záznamu, jestliže zajistí rovnocenný sběr dat.

Při ověřování NOx v kontrolní oblasti platí výše uvedené požadavky jen pro NOx.

Průtok výfukového plynu GEXHW nebo pokud se volí průtok zředěného výfukového plynu GTOTW, se určí podle bodu 2.3 dodatku 4 k příloze III.

4.2 Korekce suchého/vlhkého stavu

Jestliže se již neměří na vlhkém základě, převede se změřená koncentrace na vlhký základ podle následujících vzorců:

Pro surový výfukový plyn:

a

Pro ředěný výfukový plyn:

nebo:







Pro ředicí vzduch: Pro nasávaný vzduch (jestliže je jiný než ředicí vzduch)

kde:

Ha, Hd = g vodyv 1 kg suchého vzduchu

Rd, Ra = relativní vlhkost ředicího/nasávaného vzduchu, %,

pd, pa = tlak nasycených par v ředicím/nasávaném vzduchu, kPa,

pB = celkový barometrický tlak, kPa.

4.3 Korekce na vlhkost a teplotu u NOx

Protože emise NOx jsou závislé na vlastnostech okolního vzduchu, musí se koncentrace NOx korigovat z hlediska okolní teploty a vlhkosti faktory podle následujícího vzorce:

kde:

A = 0,309 · GFUEL/GAIRD – 0,0266,

B = -0,209 · GFUEL/GAIRD +0,00954,

Ta = teplota vzduchu, K,

H

a

=

vlhkost nasávaného vzduchu, g vody na 1 kg suchého vzduchu,

kde:

Ra = relativní vlhkost nasávaného vzduchu, %,

pa = tlak nasycených par v nasávaném vzduchu, kPa,

pB = celkový barometrický tlak, kPa.

4.4 Výpočet hmotnostních průtoků emisí

Hmotnostní průtoky emisí (g/h) pro každý režim se vypočtou následujícím způsobem, přičemž se předpokládá, že hustota výfukového plynu je 1,293 kg/m3 při 273 K (0 °C) a 101,3 kPa:

1)

2)

3)

kde NOx conc, COconc, HCconc ( 14 ) jsou střední koncentrace (ppm) v surovém výfukovém plynu určené podle bodu 4.1.

Pokud jsou plynné emise určeny systémem s ředěním plného toku, použijí se následující vzorce:

1)

2)

3)

kde NOx conc, COconc, HCconc (14) jsou střední koncentrace (ppm) korigované pozadím ve zředěném výfukovém plynu pro každý režim, určené podle bodu 4.3.1.1 dodatku 2 k příloze III.

4.5 Výpočet specifických emisí

Emise (g/kWh) se vypočtou pro všechny jednotlivé složky následujícím způsobem:

Při výše uvedeném výpočtu se použily váhové faktory (WF) podle bodu 2.7.1.

4.6 Výpočet hodnot kontrolní oblasti

Pro tři kontrolní body vybrané podle bodu 2.7.6 se emise NOx změří a vypočtou podle bodu 4.6.1 a také se určí interpolací z režimů zkušebního cyklu, které jsou nejblíže k odpovídajícímu kontrolnímu bodu podle bodu 4.6.2. Měřené hodnoty se pak porovnají s interpolovanými hodnotami podle bodu 4.6.3.

4.6.1 Výpočet specifických emisí

Emise NOx pro každý z kontrolních bodů Z se vypočtou takto:

4.6.2 Určení hodnoty emisí ze zkušebního cyklu

Emise NOx pro každý z kontrolních bodů se interpoluje ze čtyř nejbližších režimů zkušebního cyklu, které obklopují vybraný kontrolní bod Z, jak je znázorněno na obrázku 4. Pro tyto režimy platí následující definice:

Otáčky R = Otáčky T = nRT

Otáčky S = Otáčky U = nSU

Procento zatížení R = Procento zatížení S

Procento zatížení T = Procento zatížení U

Emise NOx vybraného kontrolního bodu Z se vypočte takto:

a

kde:

ER, ES, ET, EU = specifická emise NOx obklopujících režimů vypočtených podle bodu 4.6.1,

MR, MS, MT, MU = točivý moment motoru obklopujících režimů.

Obrázek 4

Interpolace kontrolního bodu NOx

4.6.3 Porovnání hodnot emisí NOx

Změřené specifické emise NOx kontrolního bodu Z (NOx,Z) se porovnají s interpolovanou hodnotou EZ takto:

5. VÝPOČET EMISÍ ČÁSTIC

5.1 Vyhodnocení změřených hodnot

K vyhodnocení částic se zaznamená celková hmotnost (MSAM, i ) vzorku zachyceného filtry pro každý režim.

Filtry se vloží zpět do vážicí komory a stabilizují se po dobu nejméně jedné hodiny, avšak nejvýše po dobu 80 hodin a pak se zváží. Zaznamená se brutto hmotnost filtrů a odečte se tara hmotnost (viz bod 1 tohoto dodatku). Hmotnost částic Mf je součtem hmotností částic na primárních a koncových filtrech.

Jestliže se musí použít korekce pozadím, musí se zaznamenat hmotnost ředicího vzduchu (MDIL ), který prošel filtry, a hmotnost částic (Md ). Jestliže se vykonalo více než jedno měření, musí se pro každé jednotlivé měření vypočítat poměr Md /MDIL a určit střední hodnota.

5.2 Systém s ředěním části toku

Konečné výsledky zkoušky emisí částic, které se uvedou ve zkušebním protokolu, se určí následujícími kroky. Protože druhy řízení ředicího poměru mohou být různé, použijí se k určení GEDF různé metody výpočtu. Všechny výpočty musí vycházet ze středních hodnot jednotlivých režimů v průběhu periody odběru vzorku.

5.2.1 Izokinetické systémy

kde r odpovídá poměru ploch příčných řezů izokinetickou sondou a výfukovou trubkou:

5.2.2 Systémy s měřením koncentrace CO2 nebo NOx

kde:

concE = koncentrace vlhkého sledovacího plynu v neředěném výfukovém plynu,

concD = koncentrace vlhkého sledovacího plynu ve zředěném výfukovém plynu,

concA = koncentrace vlhkého sledovacího plynu v ředicím vzduchu.

Koncentrace měřené pro suchý stav se převádějí na vlhký stav podle bodu 4.2. tohoto dodatku.

5.2.3 Systémy s měřením CO2 a metoda bilance uhlíku ( 15 )

kde:

CO2D = koncentrace CO2 ve zředěném výfukovém plynu,

CO2A = koncentrace CO2 v ředicím vzduchu,

(koncentrace v objemových % ve vlhkém stavu).

Tato rovnice je založena na předpokladu bilance uhlíku (atomy uhlíku dodané motoru jsou emitovány jako CO2) a je odvozena následujícími kroky:

a

5.2.4 Systémy s měřením průtoku

5.3 Systém s ředěním plného toku

Výsledky zkoušky emisí částic, které se uvedou ve zkušebním protokolu, se určí následujícími kroky. Všechny výpočty musí vycházet ze středních hodnot jednotlivých režimů v průběhu doby odběru vzorku.

5.4 Výpočet hmotnostního průtoku částic

Hmotnostní průtok částic se vypočte takto:

kde:

i = 1, … n,

určené za zkušební cyklus sčítáním středních hodnot pro jednotlivé režimy během doby odběru vzorků.

Hmotnostní průtok částic může být korigován pozadím takto:

Pokud se provede více než jedno měření, nahradí se.

hodnotou

.

DFi = 13,4/(concCO2 + (concCO + concHC) · 10-4)) pro jednotlivé režimy, nebo

DFi = 13,4/concCO2 pro jednotlivé režimy.

5.5 Výpočet specifických emisí

Emise částic se vypočtou takto:

5.6 Efektivní váhový faktor

Efektivní váhový faktor WFE, i pro každý režim se vypočte takto:

Hodnota efektivních váhových faktorů se smí lišit od hodnoty váhových faktorů uvedených v bodu 2.7.1 nejvýše o ± 0,003 (± 0,005 pro režim volnoběhu).

6. VÝPOČET HODNOT KOUŘE

6.1 Besselův algoritmus

K výpočtu jednosekundových středních hodnot z okamžitých údajů hodnot kouře přepočítaných v souladu s bodem 6.3.1 musí být použit Besselův algoritmus. Algoritmus emuluje dolní propust druhého řádu a jeho použití vyžaduje iterativní výpočty k určení koeficientů. Koeficienty jsou funkcí doby odezvy systému opacimetru a četnosti odběru. Proto se musí bod 6.1.1 opakovat vždy, když se mění doba odezvy systému nebo četnost odběru vzorku.

6.1.1 Výpočet doby odezvy filtru a Besselových konstant

Požadovaná Besselova doba odezvy tF je funkcí doby fyzikální odezvy a doby elektrické odezvy systému opacimetru podle požadavků bodu 5.2.4 dodatku 4 k příloze III a vypočte se z následující rovnice:

kde:

tp = doba fyzikální odezvy, s,

te = doba elektrické odezvy, s.

Výpočet mezní frekvence filtru fc je založen na skokovém vzrůstu vstupní veličiny z 0 na 1 v době £ 0,01 s (viz přílohu VII). Doba odezvy je definována jako čas mezi okamžikem, kdy Besselův výstup dosáhne hodnoty 10 % (t10) této skokové funkce, a okamžikem, kdy dosáhne hodnoty 90 % (t90) této funkce. K tomuto účelu se musí provést přiblížení iterací na fc , dokud se nedosáhne t 90 — t 10 ≈ tp . První iterace fc je dána následujícím vzorcem:

Besselovy konstanty E a K se vypočtou z následujících rovnic:

kde

D = 0,618034

Δt = 1/četnost odběru

Ώ = 1/[tg (p. Δt. fc )]

6.1.2 Výpočet Besselova algoritmu

S použitím hodnot E a K se vypočte jednosekundová Besselova střední odezva na skokovou vstupní veličinu Si takto:

kde:

Si–2 = Si–1 = 0,

Si = 1,

Yi–2 = Yi–1= 0.

Časy t 10 a t 90 se musí interpolovat. Časový rozdíl mezi t 90 a t 10 definuje dobu odezvy tF pro uvedenou hodnotu fc . Jestliže tato doba odezvy není dostatečně blízká požadované době odezvy, musí se následujícím způsobem pokračovat v iteraci do doby, kdy se skutečná doba odezvy neliší o více než 1 % od požadované doby odezvy:

6.2 Vyhodnocení změřených hodnot

Hodnoty měření kouře se musí zachycovat s frekvencí nejméně 20 Hz.

6.3 Určení hodnot kouře

6.3.1 Přepočet měřených hodnot

Protože základní jednotkou měření všech opacimetrů je propustnost musí se hodnoty kouře přepočítat z propustnosti t na koeficient absorpce světla k takto:

a

kde:

K = koeficient absorpce světla, m-1,

LA = efektivní délka optické dráhy podle údaje výrobce přístroje, m,

N = opacita, %,

t = propustnost, %.

Přepočet se musí vykonat před každým dalším zpracováváním změřených hodnot.

6.3.2 Výpočet Besselovy střední hodnoty kouře

Vlastní mezní frekvencí filtru fc se rozumí frekvence, která generuje požadovanou dobu odezvy filtru tF . Jakmile tato frekvence byla určena iterativním postupem podle bodu 6.1.1, vypočtou se vlastní konstanty E a K Besselova algoritmu. Besselův algoritmus se pak použije na okamžitou křivku kouře (hodnota k), jak je popsáno v bodu 6.1.2:

Besselův algoritmus je svou povahou rekurzivní. Proto jsou ke spuštění algoritmu potřebné některé počáteční vstupní hodnoty Si-1 a Si-2 a počáteční výstupní hodnoty Yi-1 a Yi-2 . Tyto hodnoty lze předpokládat za rovné nule.

Pro každý stupeň zatížení při třech otáčkách A, B a C se vybere maximální jednosekundová hodnota Ymax z jednotlivých hodnot Yi každé křivky kouře.

6.3.3 Konečný výsledek

Střední hodnoty kouře SV z každého cyklu (zkušebních otáček) se vypočtou takto:

Pro zkušební otáčky A :

pro zkušební otáčky B :

pro zkušební otáčky C :

kde:

Y max1 , Y max2 , Y max3 = největší jednosekundová Besselova střední hodnota kouře při každém ze tří stupňů zatížení.

Konečná hodnota se vypočte takto:









Dodatek 2

ZKUŠEBNÍ CYKLUS ETC

1. POSTUP MAPOVÁNÍ VLASTNOSTÍ MOTORU

1.1 Určení rozsahu otáček pro mapu vlastností motoru

K provedení zkoušky ETC na zkušebním stanovišti se musí před zkušebním cyklem zmapovat vlastnosti motoru, aby bylo možno určit křivku závislosti otáček a točivého momentu. Minimální a maximální otáčky pro mapování jsou definovány takto:

Minimální otáčky pro mapování = Volnoběžné otáčky

Maximální otáčky pro mapování = nhi · 1,02 nebo otáčky, při kterých točivý moment plného zatížení klesne na nulu, podle toho, které z nich jsou nižší

1.2 Vytvoření mapy výkonových vlastností motoru

Motor se zahřeje při maximálním výkonu, aby se stabilizovaly parametry motoru podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe. Po stabilizaci motoru se vytvoří mapa vlastností motoru takto:

a) motor se odlehčí a běží při volnoběžných otáčkách;

b) motor běží s nastavením vstřikovacího čerpadla na plné zatížení při minimálních otáčkách pro mapování;

c) otáčky motoru se zvyšují se středním přírůstkem (8 ± 1) min-1/s z minimálních otáček pro mapování na maximální otáčky pro mapování. Body otáček motoru a točivého momentu se zaznamenávají s četností registrace nejméně jeden bod za sekundu.

1.3 Vytvoření mapovací křivky

Všechny body měření zaznamenané podle bodu 1.2 se spojí lineární interpolací. Výslednou křivkou točivého momentu je mapovací křivka, která musí být použita k přepočítání normalizovaných hodnot točivého momentu cyklu motoru na skutečné hodnoty točivého momentu motoru pro zkušební cyklus, jak je popsáno v bodu 2.

1.4 Jiné způsoby mapování

Jestliže se výrobce domnívá, že výše uvedený postup mapování není jistý nebo není reprezentativní pro kterýkoli daný motor, mohou se použít jiné způsoby mapování. Tyto jiné způsoby musí splňovat záměr vymezených mapovacích postupů k určení maximálního točivého momentu dosažitelného při všech otáčkách motoru, které se vyskytují v průběhu zkušebních cyklů. Odchylky od způsobů mapování uvedených v této části musí být z důvodů spolehlivosti nebo reprezentativnosti schváleny technickou zkušebnou zároveň se zdůvodněním jejich použití. V žádném případě se však nesmějí použít kontinuální sestupné změny otáček motoru u regulovaných motorů nebo u motorů přeplňovaných turbodmychadlem.

1.5 Opakované zkoušky

Motor nemusí být zmapován před každým jednotlivým zkušebním cyklem. Motor se musí znovu zmapovat před zkušebním cyklem, jestliže:

— podle technického posouzení uplynula neúměrně dlouhá doba od posledního zmapování;

— na motoru byly vykonány mechanické změny nebo následná kalibrování, které potenciálně mohou ovlivnit výkonové vlastnosti motoru.

2. GENEROVÁNÍ REFERENČNÍHO ZKUŠEBNÍHO CYKLU

Zkušební cyklus neustálených provozních podmínek je popsán v dodatku 3 této přílohy. Normalizované hodnoty točivého momentu a otáček se musí převést, jak je uvedeno dále, na skutečné hodnoty, které dávají referenční cyklus.

2.1 Skutečné otáčky

Otáčky se převedou z normalizovaných hodnot podle následující rovnice:

Referenční otáčky n ref odpovídají 100 % hodnot otáček uvedených v programu motorového dynamometru v dodatku 3. Jsou definovány takto (viz obrázek 1 v příloze I):

kde n hi a n lo jsou buď vymezeny podle bodu 2 přílohy I, nebo určeny podle bodu 1.1 dodatku 1 k příloze III.

2.2 Skutečný točivý moment

Jako točivý moment je normalizován maximální točivý moment při odpovídajících otáčkách. Hodnoty točivého momentu referenčního cyklu se musí převést z normalizovaného stavu následujícím způsobem s použitím mapovací křivky určené podle bodu 1.3:

pro dotyčné skutečné otáčky určené podle bodu 2.1.

Ke generování referenčního cyklu se musí vzít jako negativní hodnoty točivého momentu bodů, v kterých je motor poháněn (m), hodnoty převedené z normalizovaného stavu podle jednoho z následujících postupů:

— 40 % negativních z pozitivního točivého momentu, který je dosažitelný v bodu přidružených otáček,

— zmapování negativního točivého momentu potřebného k pohánění motoru z minimálních do maximálních otáček pro mapování,

— určení negativního točivého momentu potřebného k pohánění motoru při otáčkách volnoběhu a při referenčních otáčkách a lineární interpolace mezi oběma těmito body.

2.3 Příklad postupu převedení z normalizovaného stavu

Jako příklad se má následující zkušební bod převést do nenormalizovaného stavu:

% otáček = 43

% točivého momentu = 82

Dány jsou následující hodnoty:

referenční otáčky = 2 200 min-1

otáčky volnoběhu = 600 min-1

Z toho vyplývá:

přičemž maximální točivý moment zjištěný z mapovací křivky při otáčkách 1 288 min-1 je 700 Nm.

3. ZKOUŠKY EMISÍ

Na žádost výrobce se může provést předběžná zkouška ke stabilizování motoru a výfukového systému před měřicím cyklem.

Motory na zemní plyn a na LPG se musí zaběhnout zkouškou ETC. Motor musí proběhnout nejméně dvěma cykly ETC, dokud emise CO měřené v jednom cyklu ETC nepřesáhnou o více než 10 % emisí CO změřených v předcházejícím cyklu ETC.

3.1 Příprava filtrů k odběru vzorků (jen u vznětových motorů)

Nejméně jednu hodinu před zkouškou se umístí každý filtr (každá dvojice filtrů) do uzavřené, avšak neutěsněné Petriho misky a uloží se do vážicí komory za účelem stabilizace. Na konci stabilizační periody se každý filtr (každá dvojice) zváží a zaznamená se jeho tara hmotnost. Filtr (dvojice filtrů) se pak uloží do uzavřené Petriho misky nebo do utěsněného nosiče filtru do doby, kdy bude potřebný ke zkoušce. Jestliže se filtr (dvojice filtrů) nepoužije v průběhu osmi hodin od jeho vyjmutí z vážicí komory, musí se stabilizovat a znovu zvážit před použitím.

3.2 Instalace měřicího zařízení

Aparatura a odběrné sondy se instalují požadovaným způsobem. Výfuková trubka se napojí na systém s ředěním plného toku výfukového plynu.

3.3 Startování ředicího systému a motoru

Ředicí systém a motor se nastartují a nechají se zahřát až do doby, kdy se všechny teploty a tlaky při maximálním výkonu stabilizují podle doporučení výrobce a osvědčené technické praxe.

3.4 Startování systému odběru vzorků částic (jen u vznětových motorů)

Systém odběru vzorků částic se nastartuje a nechá se běžet s obtokem. Hladina pozadí částic v ředicím vzduchu se může určit vedením ředicího vzduchu přes filtry částic. Jestliže se použije filtrovaný ředicí vzduch, může se provést jedno měření před zkouškou nebo po ní. Jestliže ředicí vzduch není filtrován mohou se provést měření na začátku a na konci cyklu a pak se z nich určí střední hodnoty.

3.5 Seřízení systému s ředěním plného toku výfukového plynu

Celkový tok zředěného výfukového plynu se nastaví tak, aby v systému nedošlo k žádné kondenzaci vody a aby maximální teplota ve vstupní části filtru byla nejvýše 325 K (52 °C) viz bod 2.3.1 přílohy V, DT).

3.6 Přezkoušení analyzátorů

Analyzátory emisí se vynulují a kalibrují. Jestliže se použijí vaky k odběru vzorků, musí se vyprázdnit.

3.7 Postup startování motoru

Stabilizovaný motor se nastartuje podle postupu startování doporučeného výrobcem v příručce uživatele, s použitím buď sériově vyrobeného spouštěče, nebo dynamometru. Volitelně se může motor nastartovat přímo ze stabilizační fáze, přičemž se motor při dosažení otáček volnoběhu nevypne.

3.8 Zkušební cyklus

3.8.1 Postup zkoušky

Když motor dosáhl otáček volnoběhu, zahájí se postup zkoušky. Zkouška se musí vykonat podle referenčního cyklu stanoveného v bodu 2 tohoto dodatku. Body seřízení, které určují otáčky a točivý moment motoru, musí být udávány s frekvencí 5 Hz (doporučená frekvence je 10 Hz) nebo s frekvencí vyšší. Otáčky a točivý moment, kterými reaguje motor, se registrují nejméně jednou každou sekundu v průběhu zkušebního cyklu a signály se mohou elektronicky filtrovat.

3.8.2 Odezva analyzátoru

Při startování motoru nebo postupu zkoušky, jestliže je motor nastartován přímo ze stabilizační fáze, se nastartují současně následující měřicí zařízení:

— začátek odběru nebo analýzy ředicího vzduchu,

— začátek odběru nebo analýzy zředěného výfukového plynu,

— začátek měření množství zředěného výfukového plynu (CVS) a požadovaných teplot a tlaků,

— začátek registrace zpětnovazebních hodnot otáček a točivého momentu dynamometru.

HC a NOx se musí kontinuálně měřit v ředicím tunelu s frekvencí 2 Hz. Střední koncentrace se určí integrováním signálů analyzátoru po dobu trvání zkušebního cyklu. Doba odezvy systému nesmí být delší než 20 s a popřípadě musí být koordinována s kolísáním toku CVS a s odchylkami doby trvání odběru vzorků/zkušebního cyklu. CO, CO2, NMHC a CH4 se určí integrováním nebo analýzou koncentrací plynů shromážděných v průběhu cyklu ve vacích k odběru vzorků. Koncentrace plynných znečišťujících látek v ředicím vzduchu se určí integrováním nebo shromážděním ve vaku k odběru ředicího vzduchu. Všechny ostatní hodnoty se registrují s nejméně jedním měřením za sekundu (1 Hz).

3.8.3 Odběr vzorků částic (jen u vznětových motorů)

Jestliže cyklus začne přímo z fáze stabilizování, přepne se systém odběru vzorků částic z obtoku na shromažďování částic při nastartování motoru nebo na začátku postupu zkoušky.

Jestliže se nepoužije kompenzace průtoku, seřídí se čerpadlo (čerpadla) k odběru vzorků tak, aby průtok odběrnou sondou částic nebo přenosovou trubkou se udržoval na hodnotě nastaveného průtoku s přípustnou odchylkou ± 5 %. Jestliže se použije kompenzace průtoku (např. proporcionální řízení toku vzorků), musí se prokázat, že poměr průtoku hlavním tunelem k průtoku vzorků částic kolísá nejvýše o ± 5 % jeho nastavené hodnoty (kromě prvních 10 sekund odběru vzorků).

Poznámka:

Při postupu s dvojitým ředěním je průtok vzorků netto rozdílem mezi průtokem filtry k odběru vzorků a průtokem sekundárního ředicího vzduchu.

Musí se zaznamenávat střední hodnoty teploty a tlaku na vstupu do plynoměru (plynoměrů) nebo do přístrojů k měření průtoku. Jestliže není možno udržet nastavený průtok v průběhu úplného cyklu (v mezích ± 5 %) vzhledem k vysokému zatížení filtru