2009R0152 — CS — 01.01.2014 — 003.001

Tento dokument je třeba brát jako dokumentační nástroj a instituce nenesou jakoukoli odpovědnost za jeho obsah

►B NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 152/2009 ze dne 27. ledna 2009, kterým se stanoví metody odběru vzorků a laboratorního zkoušení pro úřední kontrolu krmiv (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 054, 26.2.2009, p.1)

Ve znění:









▼B

NAŘÍZENÍ KOMISE (ES) č. 152/2009

ze dne 27. ledna 2009,

kterým se stanoví metody odběru vzorků a laboratorního zkoušení pro úřední kontrolu krmiv

(Text s významem pro EHP)







KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ, s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 ze dne 29. dubna 2004 o úředních kontrolách za účelem ověření dodržování právních předpisů týkajících se krmiv a potravin a pravidel o zdraví zvířat a dobrých životních podmínkách zvířat ( 1 ), a zejména na čl. 11 odst. 4 písm. a), b) a c) uvedeného nařízení, vzhledem k těmto důvodům: (1) Za účelem provedení směrnice 70/373/EHS byly přijaty tyto akty, které v souladu s čl. 61 odst. 2 nařízení (ES) č. 882/2004 zůstávají nadále v platnosti: — první směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 2 ), — druhá směrnice Komise 71/393/EHS ze dne 18. listopadu 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 3 ), — třetí směrnice Komise 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 4 ), — čtvrtá směrnice Komise 73/46/EHS ze dne 5. prosince 1972, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 5 ), — první směrnice Komise 76/371/EHS ze dne 1. března 1976, kterou se stanoví metody odběru vzorků Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 6 ), — sedmá směrnice Komise 76/372/EHS ze dne 1. března 1976, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 7 ), — osmá směrnice Komise 78/633/EHS ze dne 15. června 1978, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 8 ), — devátá směrnice Komise 81/715/EHS ze dne 31. července 1981, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 9 ), — desátá směrnice Komise 84/425/EHS ze dne 25. července 1984, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 10 ), — směrnice Komise 86/174/EHS ze dne 9. dubna 1986, kterou se stanoví metoda výpočtu obsahu energie u krmných směsí pro drůbež ( 11 ), — jedenáctá směrnice Komise 93/70/EHS ze dne 28. července 1993, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 12 ), — dvanáctá směrnice Komise 93/117/ES ze dne 17. prosince 1993, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv ( 13 ), — směrnice Komise 98/64/ES ze dne 3. září 1998, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro stanovení aminokyselin, tuků a olachindoxu v krmivech a kterou se mění směrnice 71/393/EHS ( 14 ), — směrnice Komise 1999/27/ES ze dne 20. dubna 1999, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro stanovení amprolia, diclazurilu a carbadoxu v krmivech, mění směrnice 71/250/EHS a 73/46/EHS a zrušuje směrnice 74/203/EHS ( 15 ), — směrnice Komise 1999/76/ES ze dne 23. července 1999, kterou se stanoví analytická metoda Společenství pro stanovení lasalocidu sodného v krmivech ( 16 ), — směrnice Komise 2000/45/ES ze dne 6. července 2000, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro stanovení vitaminu A, vitaminu E a tryptofanu v krmivech ( 17 ), — směrnice Komise 2002/70/ES ze dne 26. července 2002, kterou se stanoví požadavky pro určení obsahu dioxinů a dioxinům podobných PCB v krmivech ( 18 ), — směrnice Komise 2003/126/ES ze dne 23. prosince 2003, kterou se stanoví analytická metoda identifikace složek živočišného původu pro úřední kontrolu krmiv ( 19 ). (2) Jelikož směrnice 70/373/EHS byla nahrazena nařízením (ES) č. 882/2004, je vhodné nahradit prováděcí akty uvedené směrnice jediným nařízením. Zároveň by měly být přizpůsobeny metody za účelem zohlednění vývoje v oblasti vědeckých a technických poznatků. Metody, které již nejsou vhodné pro zamýšlený účel, by měly být odstraněny. Ve vhodnou dobu se plánuje aktualizace pravidel pro odběr vzorků, aby byl zohledněn nedávný vývoj v oblasti výroby, skladování a přepravy krmiv a jejich uvádění na trh, avšak v současnosti je vhodné zachovat stávající pravidla pro odběr vzorků. (3) Směrnice 71/250/EHS, 71/393/EHS, 72/199/EHS, 73/46/EHS, 76/371/EHS, 76/372/EHS, 78/633/EHS, 81/715/EHS, 84/425/EHS, 86/174/EHS, 93/70/EHS, 93/117/ES, 98/64/ES, 1999/27/ES, 1999/76/ES, 2000/45/ES, 2002/70/ES a 2003/126/ES by proto měly být zrušeny. (4) Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat, vzhledem k těmto důvodům: PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:







▼M3

Článek 1

Odběr vzorků pro úřední kontrolu krmiv, zejména pokud jde o stanovení jejich složek, včetně materiálů, které obsahují geneticky modifikované organismy (GMO), sestávají z nich nebo jsou z nich vyrobeny, doplňkových látek v krmivech, jak jsou definovány nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1831/2003 ( 20 ), a nežádoucích látek, jak jsou definovány směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ( 21 ), se provádí podle metod stanovených v příloze I.

Metoda odběru vzorků stanovená v příloze I je použitelná pro kontrolu krmiv, pokud jde o stanovení reziduí pesticidů, jak je definováno v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 396/2005 ( 22 ), a pro kontrolu souladu s nařízením (EU) č. 619/2011.

▼B

Článek 2

Příprava vzorků ke zkoušení a vyjádření výsledků se provádí podle metod stanovených v příloze II.

Článek 3

Zkoušení pro úřední kontrolu krmiv se provádí za použití metod stanovených v příloze III (Metody zkoušení pro kontrolu složení krmných surovin a krmných směsí), v příloze IV (Metody zkoušení pro kontrolu obsahu povolených doplňkových látek v krmivech), v příloze V (Metody zkoušení pro kontrolu nežádoucích látek v krmivech) a v příloze VI (Metody zkoušení pro stanovení složek živočišného původu pro úřední kontrolu krmiv).

Článek 4

Obsah energie u krmných směsí pro drůbež se vypočítá na základě přílohy VII.

Článek 5

Metody zkoušení pro kontrolu nepřípustné přítomnosti již nepovolených doplňkových látek v krmivech, které jsou stanoveny v příloze VIII, se použijí pro účely potvrzování.

Článek 6

Směrnice 71/250/EHS, 71/393/EHS, 72/199/EHS, 73/46/EHS, 76/371/EHS, 76/372/EHS, 78/633/EHS, 81/715/EHS, 84/425/EHS, 86/174/EHS, 93/70/EHS, 93/117/ES, 98/64/ES, 1999/27/ES, 1999/76/ES, 2000/45/ES, 2002/70/ES a 2003/126/ES se zrušují.

Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávacími tabulkami v příloze IX.

Článek 7

Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

Použije se od 26. srpna 2009.

Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.

▼M3









PŘÍLOHA I

METODY ODBĚRU VZORKŮ

1. ÚČEL A ROZSAH

Vzorky určené pro úřední kontrolu krmiv se odebírají podle níže popsaných metod. Takto získané vzorky jsou považovány za reprezentativní vzorky ze vzorkované partie.

Účelem odběru reprezentativních vzorků je získat malou frakci z šarže takovým způsobem, aby stanovení jakékoli konkrétní vlastnosti této frakce odpovídalo střední hodnotě vlastnosti šarže. Šarže se vzorkuje opakovaným odběrem dílčích vzorků v různých místech šarže. Tyto dílčí vzorky se spojí mícháním s cílem získat jeden souhrnný vzorek, z něhož se reprezentativním dělením připraví konečné reprezentativní vzorky.

Pokud na základě vizuální kontroly vykazují partie krmiva, které mají být vzorkovány, odlišnost v kvalitě od krmiva z téže šarže, oddělí se tyto partie od zbytku krmiva a zachází se s nimi jako se samostatnou dílčí šarží. Pokud není možné rozdělit krmivo do samostatných dílčích šarží, vzorkuje se krmivo jako jedna šarže. V takových případech se tato skutečnost uvede do protokolu o odběru vzorku.

Je-li krmivo vzorkované v souladu s ustanoveními tohoto nařízení označeno jako krmivo, které nesplňuje požadavky EU, a je-li částí šarže krmiva téže třídy nebo popisu, má se za to, že všechno krmivo dané šarže vykazuje stejné vlastnosti, pokud z podrobného posouzení nevyplyne existence důkazů o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

2. DEFINICE

— Šarže (nebo partie) : identifikovatelné množství krmiva, které má vykazovat jednotné vlastnosti, jako je původ, druh, typ balení, balírna, dodavatel nebo označení; a v případě výrobního procesu jednotka vyrobeného množství z jednoho výrobního zařízení za použití jednotných výrobních parametrů nebo řada takových jednotek, pokud jsou vyráběny kontinuálně a skladovány společně.

— Vzorkovaná partie : šarže nebo identifikovaná část šarže nebo dílčí šarže.

— Zapečetěný vzorek : vzorek zapečetěný tak, aby nebyl možný přístup ke vzorku bez porušení nebo odstranění pečeti.

— Dílčí vzorek : množství odebrané v jednom bodě vzorkované partie.

— Souhrnný vzorek : souhrn dílčích vzorků odebraných ze stejné vzorkované partie.

— Redukovaný vzorek : reprezentativní část souhrnného vzorku, která se získá redukcí jeho množství.

— Konečný vzorek : část redukovaného vzorku nebo homogenizovaného souhrnného vzorku.

— Laboratorní vzorek : vzorek určený pro laboratoř (v podobě přijímané laboratoří) a může jít o vzorek konečný, redukovaný nebo souhrnný.

3. OBECNÁ USTANOVENÍ

— Zaměstnanci provádějící odběr vzorků: odběr vzorků provádí osoby pověřené za tímto účelem příslušným orgánem.

— Vzorek musí být zapečetěn tak, aby nebyl možný přístup ke vzorku bez porušení nebo odstranění pečeti. Značka pečeti by měla být jednoznačně identifikovatelná a jasně viditelná. Vzorek lze rovněž uložit do nádoby, kterou lze uzavřít tak, aby ji nebylo možné bez nevratného poškození balení nebo nádoby otevřít, což zabrání jejich opakovaném použití.

— Identifikace vzorku: vzorek musí být nesmazatelně označen a musí být identifikován tak, aby existovala jednoznačná vazba na protokol o odběru vzorku.

— Z každého souhrnného vzorku se odebírají alespoň dva konečné vzorky: nejméně jeden pro kontrolu (právní vymahatelnost) a jeden pro provozovatele krmivářských podniků (obhajoba). Případně je možné odebrat jeden konečný vzorek pro srovnání. V případě, že je celý souhrnný vzorek homogenizovaný, jsou konečné vzorky odebírány z homogenizovaného souhrnného vzorku, pokud tento postup není v rozporu s pravidly členských států ohledně práv provozovatelů krmivářských podniků.

4. PŘÍSTROJE

4.1 Přístroje určené k odběru vzorků musí být vyrobeny z materiálů, které nemohou kontaminovat produkty, u nichž má být odběr vzorků proveden. Přístroje a pomůcky, které jsou určeny k opakovanému použití, musí být snadno čistitelné, aby se zamezilo křížové kontaminaci.

4.2 Přístroje doporučené pro odběr vzorků tuhých krmiv 4.2.1 Ruční odběr vzorků 4.2.1.1 Lopatka s rovným dnem a vertikálními okraji. 4.2.1.2 Vzorkovač s dlouhým žlábkem nebo vzorkovací krabice. Rozměry vzorkovače musí být přiměřené vlastnostem vzorkované partie (hloubce nádoby, rozměrům pytle apod.) a velikosti částic krmiva. V případě, že má vzorkovač několik otvorů, měly by být pro zajištění odběru na různých místech podél vzorkovače otvory prostorově odděleny nebo pravidelně rozloženy. 4.2.2 Mechanický odběr vzorků Pro odběr vzorků krmiva v pohybu lze použít vhodná mechanická zařízení. Výrazem „vhodná“ se rozumí to, že by měla umožňovat odběr vzorku alespoň z celé sekce pohybu krmiva. Odběr vzorků z krmiva v pohybu (při silném průtoku) lze provádět automatickými vzorkovači. 4.2.3 Dělič Pokud je to možné a vhodné, měl by se při přípravě reprezentativních redukovaných vzorků používat přístroj určený k dělení vzorků do přibližně stejných částí.

5. KVANTITATIVNÍ POŽADAVKY NA POČET DÍLČÍCH VZORKŮ

— Kvantitativní požadavky v bodech 5.1 a 5.2 na počet dílčích vzorků jsou použitelné na vzorkované partie o velikosti maximálně 500 tun, z nichž lze odebírat vzorky reprezentativním způsobem. Popsaný postup odběru vzorků je rovněž platný pro množství přesahující předepsanou maximální velikost vzorkované partie, pokud se nepřihlíží k maximálnímu počtu dílčích vzorků uvedenému v tabulkách níže, kdy se počet dílčích vzorků se určí na základě vzorce druhé odmocniny uvedené v příslušné části postupu (viz bod 5.3) a velikost minimálního souhrnného vzorku odpovídajícím způsobem vzroste. To nebrání tomu, aby byly velké šarže rozděleny do menších dílčích šarží a aby byla každá dílčí šarže vzorkována v souladu s postupem uvedeným v bodě 5.1 a 5.2.

— Velikost vzorkované partie musí být taková, aby bylo možné odebrat vzorky ze všech jejích částí.

— V případě velmi velkých šarží a dílčích šarží (> 500 tun) a v případě šarží, které jsou přepravovány nebo skladovány tak, že není možné z nich odebrat vzorky v souladu s postupem pro odběr vzorků stanoveným v bodě 5.1 a 5.2 této kapitoly, se použije postup odběru vzorků stanovený v bodě 5.3.

— V případě, že musí provozovatel krmivářského podniku podle požadavků právních předpisů postupovat v souladu s tímto nařízením v rámci povinného systému monitorování, smí se odchýlit od kvantitativních požadavků stanovených v této kapitole za účelem zohlednění provozních vlastností za podmínky, že provozovatel krmivářského podniku ke spokojenosti příslušného orgánu prokázal rovnocennost postupu odběru vzorků z hlediska reprezentativnosti, a poté, co obdrží povolení příslušného orgánu.

— Ve výjimečných případech, pokud není možné použít metodu odběru vzorků z hlediska kvantitativních požadavků z důvodu nepřijatelných hospodářských důsledků vyplývajících z poškození šarže (kvůli formě obalu, způsobu přepravy, způsobu skladování atd.) může být použita alternativní metoda odběru vzorků za předpokladu, že je co nejreprezentativnější a je v úplnosti popsána a dokumentována.

5 Kvantitativní požadavky na dílčí vzorky v souvislosti s kontrolami látek nebo produktů obsažených rovnoměrně v krmivech

5.1.1 Volně ložené tuhé krmivo







Velikost vzorkované partie Minimální počet dílčích vzorků ≤ 2,5 tuny 7 > 2,5 tuny √ 20krát počet tun, který tvoří vzorkovanou partii (1), maximálně 40 dílčích vzorků (1) Pokud výsledné číslo tvoří zlomek, zaokrouhlí se nahoru na nejbližší celé číslo.

5.1.2 Volně ložené tekuté krmivo







Velikost vzorkované partie Minimální počet dílčích vzorků ≤ 2,5 tuny nebo ≤ 2 500 litrů 4 (1) > 2,5 tuny nebo > 2 500 litrů 7 (1) (1) V případě, že není možné tekutinu homogenizovat, je třeba zvýšit počet dílčích vzorků.

5.1.3 Balené krmivo

Krmivo (tuhé i tekuté) může být baleno v pytlích, plechovkách, barelech atd., které se v tabulce označují jako balení. Odběr vzorků z velkých balení (≥ 500 kg nebo litrů) musí být prováděn v souladu s ustanoveními platnými pro volně ložené krmivo (viz body 5.1.1 a 5.1.2).







Velikost vzorkované partie Minimální počet balení, z nichž musí být odebrán (alespoň) jeden dílčí vzorek (1) 1 až 20 balení 1 balení (2) 21 až 150 balení 3 balení (2) 151 až 400 balení 5 balení (2) > 400 balení ¼ √ počtu balení tvořících vzorkovanou partii (3), maximálně 40 balení (1) V případě, kdy otevření balení může nepříznivě ovlivnit laboratorní zkoušení (např. vlhká krmiva podléhající zkáze), se za dílčí vzorek považuje neotevřené balení. (2) U balení, jejichž obsah nepřesahuje 1 kg nebo 1 litr, se za dílčí vzorek považuje obsah jednoho původního balení. (3) Pokud výsledné číslo tvoří zlomek, zaokrouhlí se nahoru na nejbližší celé číslo.

5.1.4 Krmiva v blocích a minerální lizy

Nejméně jeden blok nebo liz ke vzorkování na jednu vzorkovanou partii obsahující 25 jednotek, maximálně čtyři bloky nebo lizy.

V případě bloků nebo lizů o hmotnosti vyšší než 1 kg se za dílčí vzorek považuje obsah jednoho bloku nebo jednoho lizu.

5.1.5 Objemná krmiva/pícniny







Velikost vzorkované partie Minimální počet dílčích vzorků (1) ≤ 5 tun 5 > 5 tun √5 krát počet tun tvořících vzorkovanou partii (2), maximálně 40 dílčích balení (1) Má se za to, že v některých situacích (např. u siláží) není možné odebrat dílčí vzorky, aniž by přitom došlo k nepřijatelnému poškození šarže. V takových situacích je možné použít alternativní metodu odběru vzorků; pro odběr vzorků z těchto šarží budou před vstupem tohoto nařízení v platnost vypracovány pokyny. (2) Pokud výsledné číslo tvoří zlomek, zaokrouhlí se nahoru na nejbližší celé číslo.

5.2 Kvantitativní požadavky na dílčí vzorky ke kontrole složek nebo látek, které jsou v krmivech pravděpodobně obsaženy nerovnoměrně

Tyto kvantitativní požadavky týkající se dílčích vzorků se použijí v těchto situacích:

— při kontrole aflatoxinů, námelu žitného, jiných mykotoxinů a škodlivých botanických nečistot v krmných surovinách,

— při kontrole křížové kontaminace některou ze složek, včetně geneticky modifikovaného materiálu, nebo látkou, u níž se předpokládá nerovnoměrné rozložení v krmných surovinách.

V případě, že má kontrolní orgán silné podezření, že k tomuto nerovnoměrnému rozložení dochází také v případě křížové kontaminace některou ze složek nebo látkou v krmných směsích, mohou být uplatňovány kvantitativní požadavky stanovené v níže uvedené tabulce.







Velikost vzorkované partie Minimální počet dílčích vzorků < 80 tun Viz kvantitativní požadavky v bodě 5.1. Počet dílčích vzorků, které mají být odebrány, se musí vynásobit 2,5. ≥ 80 tun 100

5.3 Kvantitativní požadavky na dílčí vzorky v případě velmi velkých šarží

V případě velkých vzorkovaných partií (vzorkované partie > 500 tun) se počet dílčích vzorků, které mají být odebrány, rovná součtu 40 dílčích vzorků + √ tun ve vztahu ke kontrole látek nebo produktů obsažených rovnoměrně v krmivu nebo 100 dílčích vzorků + √ tun ve vztahu ke kontrole složek nebo látek, které jsou v krmivech pravděpodobně obsaženy nerovnoměrně.

6. KVANTITATIVNÍ POŽADAVKY NA SOUHRNNÝ VZOREK







Požaduje se jediný souhrnný vzorek na jednu vzorkovanou partii. Druh krmiva Minimální velikost souhrnného vzorku (1) (2) 6.1 Volně ložené krmivo 4 kg 6.2 Balené krmivo: 4 kg (3) 6.3 Tekuté nebo polotekuté krmivo: 4 litry 6.4 Krmiva v blocích nebo minerální lizy: 6.4.1 o hmotnosti vyšší než 1 kg 4 kg 6.4.2 o hmotnosti nižší než 1 kg hmotnost čtyř originálních bloků nebo lizů 6.5 Objemná krmiva/pícniny 4 kg (4) (1) V případě, že je vzorkované krmivo vysoké hodnoty, lze odebrat menší množství souhrnného vzorku za podmínky, že je tato skutečnost popsána a zdokumentována v protokolu o odběru vzorků. (2) V souladu s ustanoveními nařízení Komise (EU) č. 619/2011 ze dne 24. června 2011, kterým se stanoví metody odběru vzorků a laboratorního zkoušení pro úřední kontrolu krmiv z hlediska přítomnosti geneticky modifikovaného materiálu, u nějž probíhá postup povolování nebo u nějž uplynula platnost povolení (Úř. věst. L 166, 25.6.2011, s. 9), musí souhrnný vzorek pro kontrolu přítomnosti geneticky modifikovaného materiálu obsahovat alespoň 35 000 semen/zrn. To znamená, že v případě kukuřice musí velikost souhrnného vzorku činit nejméně 10,5 kg a v případě sójových bobů 7 kg. V případě ostatních semen a zrn, jako je ječmen, proso, oves, rýže, žito, pšenice a semena řepky olejné, odpovídá souhrnný vzorek o hmotnosti 4 kg více než 35 000 semenům. (3) V případě baleného krmiva rovněž nemusí být možné dosáhnout velikosti souhrnného vzorku 4 kg v závislosti na velikosti jednotlivých balení. (4) V případě, že se jedná o objemná krmiva/pícniny s nízkou hustotou (např. seno, sláma), měl by mít souhrnný vzorek minimální hmotnost 1 kg.

7. KVANTITATIVNÍ POŽADAVKY NA KONEČNÉ VZORKY

Konečné vzorky

Požaduje se provedení laboratorního zkoušení alespoň u jednoho konečného vzorku. Množství v konečném vzorku pro laboratorní zkoušení nesmí být nižší než:







Tuhé krmivo 500 g (1) (2) (3) Tekutá nebo polotekutá krmiva 500 ml (1) (1) V souladu s ustanoveními nařízení (EU) č. 619/2011 musí konečný vzorek pro kontrolu přítomnosti geneticky modifikovaného materiálu obsahovat alespoň 10 000 semen/zrn. To znamená, že v případě kukuřice musí velikost konečného vzorku činit nejméně 3 000 g a v případě sójových bobů 2 000 g. V případě ostatních semen a zrn, jako je ječmen, proso, oves, rýže, žito, pšenice a semena řepky olejné, odpovídá konečný vzorek o hmotnosti 500 g více než 10 000 semenům. (2) V případě, že je velikost souhrnného vzorku výrazně menší než 4 kg nebo 4 litry (viz poznámky v bodě 6), lze rovněž odebrat menší množství konečného vzorku za podmínky, že je tato skutečnost popsána a zdokumentována v protokolu o odběru vzorku. (3) V případě odběru vzorků lusků, obilných zrn a ořechů za účelem stanovení reziduí pesticidů, činí minimální velikost konečného vzorku 1 kg v souladu s ustanoveními směrnice Komise 2002/63/ES (Úř. věst. L 187, 16.7.2002, s. 30).

8. METODA ODBĚRU VZORKŮ PRO VELMI VELKÉ ŠARŽE NEBO ŠARŽE SKLADOVANÉ NEBO PŘEPRAVOVANÉ TAK, ŽE ODBĚR VZORKŮ V CELÉ ŠARŽI NENÍ PROVEDITELNÝ

8.1 Obecné zásady

V případě, že způsob přepravy nebo skladování šarže neumožňuje odběr dílčích vzorků z celé šarže, měl by se odběr z těchto šarží pokud možno provádět, když je šarže v pohybu.

V případě velkých skladů určených ke skladování krmiv by měli být provozovatelé nabádáni, aby do skladu instalovali zařízení, které umožní (automatický) odběr vzorků z celé skladované šarže.

V případě uplatňování stejných postupů odběru vzorků, jak jsou stanoveny v této kapitole 8, se o postupu odběru vzorků informuje provozovatel krmivářského podniku nebo jeho zástupce. V případě, že provozovatel krmivářského podniku nebo jeho zástupce postup odběru vzorků zpochybní, umožní provozovatel krmivářského podniku nebo jeho zástupce příslušnému orgánu odběr vzorků z celé šarže na své náklady.

8.2 Velké šarže přepravované lodí

8.2.1 Dynamický odběr vzorků z velkých šarží přepravovaných lodí

Odběr vzorků z velkých šarží na lodích se přednostně provádí, když je produkt v pohybu (dynamický odběr vzorků).

Odběr vzorků se provádí po nákladových prostorech (jednotka, kterou lze fyzicky oddělit). Nákladové prostory se však částečně jeden po druhém vyprazdňují, takže počáteční fyzické oddělení po přesunu do skladovacího zařízení již neexistuje. Odběr vzorků lze proto provádět při počátečním fyzickém oddělování nebo při oddělování po přesunu do skladovacího zařízení.

Vykládka lodi může trvat několik dní. Odběr vzorků musí být za běžných okolností prováděn v pravidelných intervalech po celou dobu trvání vykládky. Přítomnost inspektora za účelem odběru vzorků po celou dobu vykládky však není vždy možná nebo vhodná. Je proto možné provést odběr vzorků u části (vzorkovaná partie) celé šarže. Počet dílčích vzorků se stanoví s přihlédnutím k velikosti vzorkované partie.

V případě, že se vzorky odebírají z části šarže krmiva stejné třídy nebo popisu a že bylo zjištěno, že tato část šarže nesplňuje požadavky EU, předpokládá se, že všechna krmiva v dané šarži vykazují stejné vlastnosti, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

Přítomnost inspektora je nezbytná, i když se oficiální vzorek odebírá automaticky. V případě, že za účelem předejití podvodu automatický odběr probíhá s předem stanovenými parametry, které není možné změnit během odběru, a že jsou dílčí vzorky odebírány do zapečetěné nádoby, je přítomnost inspektora nutná pouze na počátku odběru vzorků, dále pokaždé, kdy je nutno vyměnit nádobu se vzorky, a na konci odběru vzorků.

8.2.2 Statický odběr vzorků z šarží přepravovaných lodí

V případě, že je odběr vzorků prováděn statickým způsobem, musí se použít stejný postup jako pro shora přístupná skladovací zařízení (sila) (viz bod 8.4.1)

Odběr vzorků se musí provádět na (shora) přístupné části šarže/partie. Počet dílčích vzorků se stanoví s přihlédnutím k velikosti vzorkované partie. V případě, že se vzorky odebírají z části šarže krmiva stejné třídy nebo popisu a že bylo zjištěno, že tato část šarže nesplňuje požadavky EU, předpokládá se, že všechna krmiva v dané šarži vykazují stejné vlastnosti, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

8.3 Odběr vzorků z velkých šarží uložených ve skladech

Odběr vzorků se musí provádět na přístupné části šarže. Počet dílčích vzorků se stanoví s přihlédnutím k velikosti vzorkované partie. V případě, že se vzorky odebírají z části šarže krmiva stejné třídy nebo popisu a že bylo zjištěno, že tato část šarže nesplňuje požadavky EU, předpokládá se, že všechna krmiva v dané šarži vykazují stejné vlastnosti, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

8.4 Odběr vzorků ze skladovacích zařízení (sila)

8.4.1 Odběr vzorků ze (snadno) shora přístupných sil

Odběr vzorků se musí provádět na přístupné části šarže. Počet dílčích vzorků se stanoví s přihlédnutím k velikosti vzorkované partie. V případě, že se vzorky odebírají z části šarže krmiva stejné třídy nebo popisu a že bylo zjištěno, že tato část šarže nesplňuje požadavky EU, předpokládá se, že všechna krmiva v dané šarži vykazují stejné vlastnosti, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

8.4.2 Odběr vzorků ze shora nepřístupných sil (uzavřená sila)

8.4.2.1 Shora nepřístupná sila (uzavřená sila) o velikosti > 100 tun

Odběr vzorků krmiv skladovaných v těchto silech nelze provádět statickým způsobem. V případě, že je třeba odebrat vzorky krmiva v takovém silu a není možné jeho obsah přemístit, je třeba se dohodnout s provozovatelem, že je povinen informovat inspektora o tom, kdy bude silo vykládáno, a umožnit mu odběr vzorků, až bude krmivo v pohybu.

8.4.2.2 Shora nepřístupná sila (uzavřená sila) o velikost < 100 tun

Při odběru se postupuje tak, že se 50 až 100 kg krmiva upustí do nádoby a z ní se odebere vzorek. Velkost souhrnného vzorku odpovídá celé šarži a počet dílčích vzorků se řídí množstvím krmiva upuštěného ze sila do nádoby pro účely odběru vzorků. V případě, že se vzorky odebírají z části šarže krmiva stejné třídy nebo popisu a že bylo zjištěno, že tato část šarže nesplňuje požadavky EU, předpokládá se, že všechna krmiva v dané šarži vykazují stejné vlastnosti, pokud důkladné šetření neprokáže, že neexistují důkazy o tom, že zbytek šarže nesplňuje požadavky EU.

8.5 Odběr vzorků krmiva volně loženého ve velkých uzavřených kontejnerech

Vzorky z těchto šarží lze často odebírat pouze při vykládce. V některých případech není vyložení v místě dovozu nebo kontroly možné, a odběr vzorků by proto měl proběhnout ve chvíli, kdy se tyto kontejnery vykládají.

9. POKYNY TÝKAJÍCÍ SE ODBĚRU, PŘÍPRAVY A BALENÍ VZORKŮ

9.1 Obecně

Vzorky musí být odebrány a upraveny bez zbytečného prodlení a musí být dodržena nezbytná opatření pro zajištění toho, aby produkt nebyl narušen či kontaminován. Nástroje, plochy i nádoby na vzorky musí být čisté a suché.

9.2 Dílčí vzorky

Odběry dílčích vzorků se provádějí náhodně v celé vzorkované partii a hmotnost nebo objem dílčích vzorků musí být přibližně stejné.

Velikost dílčího vzorku v případě objemných krmiv je alespoň 100 g a u pícnin s nízkou hustotou činí alespoň 25 g.

V případě, že musí být v souladu s pravidly pro postup odběru vzorků stanovených v bodě 8 odebráno méně než 40 dílčích vzorků, stanoví se velikost dílčích vzorků podle požadované velikost souhrnného vzorku (viz bod 6).

V případě odběru vzorků z malých šarží baleného krmiva, kde je podle kvantitativních požadavků třeba odebrat omezený počet dílčích prvků, považuje se za dílčí vzorek obsah původního balení, jehož obsah nepřesahuje 1 kg nebo 1 litr.

V případě odběru vzorků z baleného krmiva sestávajícího z malých balení (např. < 250 g) závisí velikost dílčího vzorku na velikosti balení.

9.2.1 Volně ložené krmivo

Případně lze odebrat vzorky v průběhu manipulace se vzorkovanou partií (nakládka či vykládka).

9.2.2 Balené krmivo

Poté, co byl vybrán požadovaný počet balení k odebrání vzorků, který je stanoven v kapitole 5, odebere se část obsahu každého balení pomocí vzorkovače nebo lopatky. V případě potřeby se vzorky odeberou po vyprázdnění každého balení zvlášť.

9.2.3 Homogenní nebo homogenizovaná tekutá nebo polotekutá krmiva

Poté, co byl vybrán požadovaný počet balení k odebrání vzorků, jak je uvedeno v kapitole 5, jejich obsah se v případě potřeby homogenizuje a z každého balení se odebere určité množství.

Dílčí vzorky mohou být odebrány během stáčení obsahu.

9.2.4 Nehomogenizovaná tekutá nebo polotekutá krmiva

Poté, co byl vybrán požadovaný počet balení k odebrání vzorků, který je stanoven v kapitole 5, provede se odběr v různých vrstvách.

Vzorky mohou být odebrány rovněž během stáčení obsahu, avšak až po odstranění prvních frakcí.

V obou případech nesmí být celkový objem odebraných vzorků nižší než 10 litrů.

9.2.5 Krmiva v blocích a minerální lizy

Poté, co byl vybrán požadovaný počet bloků nebo lizů k odebrání vzorků, který je stanoven v kapitole 5, z každého bloku nebo lizu se odebere část. V případě podezření na nehomogenní blok nebo liz, lze jako vzorek odebrat celý blok nebo celý liz.

V případě bloků nebo lizů o hmotnosti vyšší než 1 kg se za dílčí vzorek považuje obsah jednoho bloku nebo jednoho lizu.

9.3 Příprava souhrnných vzorků

Dílčí vzorky se smíchají, aby tvořily jeden souhrnný vzorek.

9.4 Příprava konečných vzorků

Materiál v souhrnném vzorku se pečlivě promísí ( 23 ).

— Každý vzorek se vloží do vhodné nádoby/balení. Učiní se všechna nutná předběžná opatření pro to, aby během přepravy nebo skladování nedošlo ke změně složení vzorku, kontaminaci či narušení.

— V případě kontroly složek nebo látek rovnoměrně obsažených v krmivech lze souhrnný vzorek reprezentativně zredukovat na nejméně 2 kg nebo 2 litry (redukovaný vzorek) ( 24 ), a to pokud možno s pomocí mechanického nebo automatického děliče. Pro účely kontroly přítomnosti reziduí pesticidů v luštěninách, zrnech obilovin a ořeších činí minimální velikost redukovaného vzorku 3 kg. V případě, že povaha krmiva neumožňuje použít dělič nebo pokud dělič není k dispozici, lze vzorek redukovat kvartací. Konečné vzorky (pro kontrolu, obhajobu a srovnání) z redukovaných vzorků se připraví v přibližně stejném množství a v souladu s kvantitativními požadavky kapitoly 7. V případě kontroly složek, včetně geneticky modifikovaného materiálu, nebo látek nerovnoměrně obsažených v krmných surovinách, je souhrnný vzorek: — — zcela homogenizován a poté rozdělen do konečných vzorků nebo — zredukován na nejméně 2 kg nebo 2 litry ( 25 ) s použitím mechanického nebo automatického děliče. Pouze v případě, že druh krmiva neumožňuje použití děliče, lze vzorek redukovat kvartací. Pro účely kontroly přítomnosti geneticky modifikovaného materiálu v rámci nařízení (EU) č. 619/2011 musí vzorek obsahovat nejméně 35 000 semen/zrn, aby bylo možno získat konečné vzorky pro účely vymahatelnosti, obhajobu a srovnání o velikosti nejméně 10 000 semen/zrn (viz poznámka (**) v kapitole 6 a poznámka (*) v kapitole 7).

9.5 Balení vzorků

Nádoby nebo balení se zapečetí a opatří štítkem tak, aby je nebylo možno bez poškození pečeti otevřít. Celý štítek musí být součástí pečeti.

9.6 Zaslání vzorků do laboratoře

Vzorek se společně s údaji nutnými pro laboratorní zkoušení bez zbytečného prodlení zašle do určené zkušební laboratoře.

10. PROTOKOL O ODBĚRU VZORKU

U každého vzorku musí být veden protokol, který umožňuje jednoznačně identifikovat každou vzorkovanou partii a její velikost.

Do protokolu se uvedou veškeré odchylky od postupu odběru vzorků podle tohoto nařízení.

Protokol se kromě úřední kontrolní laboratoře dá k dispozici provozovateli krmivářského podniku a/nebo laboratoři určené provozovatelem krmivářského podniku.









PŘÍLOHA II

OBECNÁ USTANOVENÍ O METODÁCH LABORATORNÍHO ZKOUŠENÍ KRMIV

A. PŘÍPRAVA VZORKŮ PRO ZKOUŠENÍ

1. Účel

Postupy popsané níže se týkají přípravy pro laboratorní zkoušení vzorků, které byly zaslány do kontrolních laboratoří po odběru podle ustanovení v příloze I.

Tyto laboratorní vzorky musí být připraveny tak, aby byly navážky stanovené v metodách laboratorního zkoušení homogenní a reprezentativní pro konečné vzorky.

2. Předběžná opatření

Postup přípravy vzorku, podle něhož se má postupovat, závisí na tom, které metody laboratorního zkoušení se mají použít a které složky nebo látky se mají kontrolovat. Proto je velmi důležité zajistit, aby postup úpravy vzorku odpovídal použité metodě zkoušení a kontrolovaným složkám nebo látkám.

Veškeré nezbytné úkony musí být prováděny tak, aby se pokud možno zabránilo kontaminaci vzorku a změnám jeho složení.

Rozmělňování, míchání a prosévání se provádí okamžitě s minimálním vystavením vzorku vlivům vzduchu a světla. Nepoužívají se mlýnky a drtiče, jež by mohly vzorek znatelně zahřát.

Ruční rozmělňování se doporučuje v případě krmiv, která jsou obzvláště citlivá na teplo. Rovněž je třeba zajistit, aby zdrojem kontaminace nebyl samotný přístroj.

Pokud nelze úpravu provést bez zásadních změn obsahu vlhkosti ve vzorku, stanoví se obsah vlhkosti před úpravou a po úpravě na základě metody uvedené v části A přílohy III.

3. Postup

3.1 Obecný postup

Testovaná část se odebírá z konečného vzorku. Dělení vzorku kvartací se nedoporučuje, protože testované části vzniklé tímto dělením mohou být zatíženy velkou chybou.

3.1.1 Krmiva, která mohou být rozmělněna ihned

— Prosetý konečný vzorek se promíchá a odebere do vhodné čisté a suché nádoby se vzduchotěsným uzávěrem. Opět se promíchá s cílem zajistit úplnou homogenizaci bezprostředně před odvážením množství pro laboratorní zkoušku (testované části).

3.1.2 Krmiva, která mohou být rozmělněna až po usušení

— Nestanoví-li metody laboratorního zkoušení jinak, konečný vzorek se suší tak dlouho, dokud se jeho obsah vlhkosti nesníží na úroveň 8 až 12 %, a sice postupem pro předsoušení popsaným v bodě 4.3 metody pro stanovení obsahu vlhkosti uvedené v části A přílohy III. Poté se postupuje podle oddílu 3.1.1.

3.1.3 Tekutá nebo polotekutá krmiva

— Konečný vzorek se odebere do vhodné čisté a suché nádoby se vzduchotěsným uzávěrem. Opět se důkladně promíchá s cílem zajistit úplnou homogenizaci bezprostředně před odvážením množství pro laboratorní zkoušku (testovaná část).

3.1.4 Ostatní krmiva

— Konečné vzorky, které nemohou být upraveny jedním z výše uvedených postupů, se upravují jakýmkoliv jiným postupem, který zajistí, že navážky pro zkoušení (testovaná část) budou homogenní a reprezentativní pro konečné vzorky.

3.2 Zvláštní postup v případě vizuální prohlídky nebo zkoumání mikroskopem nebo v případě, že je celý souhrnný vzorek homogenizovaný

— V případě vizuální prohlídky (bez použití mikroskopu) se ke zkoušce použije celý laboratorní vzorek.

— V případě zkoumání mikroskopem může laboratoř zredukovat souhrnný vzorek nebo dále zredukovat redukovaný vzorek. Konečné vzorky pro obhajobu a pro případné srovnání se odeberou postupem rovnocenným postupu pro odběr konečného vzorku pro účely vymahatelnosti.

— V případě, že je celý souhrnný vzorek homogenizován, odebírají se konečné vzorky z homogenizovaného souhrnného vzorku.

4. Skladování vzorků

Vzorky musí být skladovány při takové teplotě, která nezmění jejich složení. Vzorky určené k laboratornímu zkoušení na obsah vitaminů nebo látek, které jsou obzvláště citlivé na světlo, se skladují tak, aby nedošlo k nepříznivému ovlivnění vzorku působením světla.

B. USTANOVENÍ O CHEMIKÁLIÍCH A PŘÍSTROJÍCH POUŽÍVANÝCH PŘI METODÁCH LABORATORNÍHO ZKOUŠENÍ

1. Nestanoví-li metody laboratorního zkoušení jinak, veškeré chemikálie pro zkoušení musí být analyticky čisté. Pokud se provádí zkouška na stopové prvky, čistota chemikálií musí být zkontrolována slepou zkouškou. V závislosti na získaných výsledcích může být požadováno další čištění chemikálií.

2. U jakýchkoliv úkonů spojených s úpravou roztoků, ředěním, proplachováním nebo propíráním, jak je uvedeno v metodách laboratorního zkoušení, kdy není specifikována povaha rozpouštědla nebo ředidla, se předpokládá, že musí být použita voda. Obvykle se použije voda demineralizovaná nebo destilovaná. Ve zvláštních případech, které jsou uvedeny v metodách laboratorního zkoušení, se musí podrobit zvláštním čistícím procedurám.

3. Pokud jde o vybavení běžně používané v kontrolních laboratořích, uvádějí se v metodách laboratorního zkoušení pouze nástroje a přístroje, které jsou speciální nebo vyžadují zvláštní použití. Musí být čisté, a to zejména v případě, kdy je třeba stanovit velmi malá množství látek.

C. UPLATŇOVÁNÍ METOD LABORATORNÍHO ZKOUŠENÍ A VYJADŘOVÁNÍ VÝSLEDKŮ

1. Extrakční postup

Některé metody vyžadují zvláštní extrakční postup. Obecně platí, že jiné extrakční postupy, než jsou postupy uvedené v příslušných metodách, mohou být použity jen pod podmínkou, že se prokáže, že použitý extrakční postup má rovnocennou extrakční účinnost na zkoušenou matrici jako postup uvedený v příslušné metodě.

2. Postup čištění

Některé metody vyžadují zvláštní postup čištění. Obecně platí, že jiné postupy čištění, než jsou postupy uvedené v příslušných metodách, mohou být použity jen pod podmínkou, že se prokáže, že použitý postup čištění vykazuje rovnocenné výsledky zkoušky pro zkoušenou matrici jako postup uvedený v příslušné metodě.

3. Počet stanovení

Pokud je v případě laboratorního zkoušení na nežádoucí látky výsledek prvního stanovení výrazně (> 50 %) nižší než specifikace, jež má být zkontrolována, není zapotřebí žádných dalších stanovení, jestliže byly dodrženy vhodné postupy kontroly kvality. V ostatních případech je opakované laboratorní zkoušení (druhé stanovení) nutná k vyloučení možnosti vnitřní křížové kontaminace nebo náhodného promíchání vzorků. K ověření souladu se použije střední hodnota těchto dvou stanovení se zohledněním nejistoty měření.

Pokud v případě kontroly deklarovaného obsahu látky nebo složky výsledek prvního stanovení potvrdí deklarovaný obsah, tj. jestliže výsledek zkoušky spadá do přijatelného rozsahu odchylky od deklarovaného obsahu, není zapotřebí žádných dalších stanovení, jestliže byly dodrženy vhodné postupy kontroly kvality. V ostatních případech je opakované laboratorní zkoušení (druhé stanovení) nutná k vyloučení možnosti vnitřní křížové kontaminace nebo náhodného promíchání vzorků. K ověření souladu se použije střední hodnota těchto dvou stanovení se zohledněním nejistoty měření.

V některých případech je tento přijatelný rozsah odchylky stanoven v právních předpisech: např. v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 767/2009 ze dne 13. července 2009 o uvádění na trh a používání krmiv, o změně nařízení (ES) č. 1831/2003 a o zrušení směrnice Rady 79/373/EHS, směrnice Komise 80/511/EHS, směrnic Rady 82/471/EHS, 83/228/EHS, 93/74/EHS, 93/113/ES a 96/25/ES a rozhodnutí Komise 2004/217/ES ( 26 ).

4. Zpráva o použité metodě laboratorního zkoušení

Použitá metoda laboratorního zkoušení se uvede do protokolu o laboratorním zkoušení.

5. Zpráva o výsledku laboratorního zkoušení

Výsledek laboratorního zkoušení se vyjadřuje způsobem, který je stanoven v metodě laboratorního zkoušení, příslušným počtem platných číslic a v případě potřeby se opraví v závislosti na obsahu vlhkosti v konečném vzorku před úpravou.

6. Nejistota měření a výtěžnost v případě zkoušky na nežádoucí látky

Pokud jde o nežádoucí látky ve smyslu směrnice 2002/32/ES, považuje se produkt určený ke krmení za nevyhovující stanovenému maximálnímu obsahu, pokud se na základě výsledku laboratorního zkoušení krmiva s obsahem vlhkosti 12 % pokládá maximální obsah za překročený, přičemž se zohlední rozšířená nejistota měření a korekce na výtěžnost. K posouzení shody se použije zkoušená koncentrace poté, co byla korigovaná na výtěžnost, a poté, co byla odečtena rozšířená nejistota měření. Tento postup se použije pouze v případě, že metoda laboratorního zkoušení umožňuje odhad nejistoty měření a korekci na výtěžnost (nelze jej použít např. v případě mikroskopického zkoušení).

Výsledek laboratorního zkoušení (pokud použitá metoda laboratorního zkoušení umožňuje odhad nejistoty měření a výtěžnosti) se uvede v této podobě:

a) korigovaný na výtěžnost s uvedením míry výtěžnosti. Korekce na výtěžnost není nutná v případě, že výtěžnost je v rozmezí 90–110 %;

b) ve tvaru „x +/– U“, kde „x“ je výsledek laboratorního zkoušení a „U“ je rozšířená nejistota měření, přičemž se použije faktor pokrytí 2, který odpovídá hladině spolehlivosti asi 95 %.

Pokud je však výsledek laboratorního zkoušení výrazně (> 50 %) nižší než specifikace, jež má být zkontrolována, a pokud byly dodrženy vhodné postupy kontroly kvality a pokud zkouška slouží jen pro účely kontroly dodržení ustanovení právních předpisů, může být podána zpráva o výsledku zkoušky bez korekce na výtěžnost a v těchto případech lze vynechat údaje o výtěžnosti a o nejistotě měření.

▼B









PŘÍLOHA III

METODY ZKOUŠENÍ PRO KONTROLU SLOŽENÍ KRMNÝCH SUROVIN A KRMNÝCH SMĚSÍ

A. STANOVENÍ OBSAHU VLHKOSTI

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu vlhkosti v krmivech. V případě, že krmivo obsahuje těkavé látky, např. organické kyseliny, je třeba si uvědomit, že spolu s obsahem vlhkosti se stanoví i značné množství těkavých látek.

Nevztahuje se na zkoušení mléčných výrobků jako krmných surovin, zkoušení minerálních látek a směsí, které jsou tvořeny převážně minerálními látkami, zkoušení živočišných a rostlinných tuků a olejů ani na zkoušení olejnatých semen a plodů.

2. Princip

Vzorek se suší za předepsaných podmínek, které závisejí na druhu krmiva. Úbytek hmotnosti se stanoví vážkově. U pevných krmiv s vysokým obsahem vlhkosti je nutné provést předsoušení.

3. Přístroje a pomůcky

3.1 Laboratorní mlýnek z materiálu, který neabsorbuje vlhkost, snadno se čistí, umožňuje rychlé a rovnoměrné rozemletí, aniž by došlo ke znatelnému ohřevu, pokud možno zabraňuje kontaktu s okolním vzduchem a který odpovídá požadavkům uvedeným v bodech 4.1.1 a 4.1.2 (např. úderové křížové mikromlýnky, vodou chlazené mikromlýnky, rozebíratelné kuželové mlýnky, mlýnky s pomalým chodem a drtiče s ozubenými kolečky).

3.2 Analytická váha s přesností na 1 mg.

3.3 Vysoušečky z nekorodujícího kovu nebo ze skla, se vzduchotěsně uzavíratelnými víčky; užitková plocha umožňující rozprostření 0,3 g zkoušeného vzorku na 1 cm2.

3.4 Elektrická laboratorní sušárna (±2 oC), která zaručuje rychlou regulaci teploty a je vybavena kvalitním větráním ( 27 ).

3.5 Elektricky vyhřívaná vakuová sušárna s regulací teploty a olejovým čerpadlem, která je vybavena buď zařízením pro přívod teplého a suchého vzduchu nebo vysoušecím prostředkem (např. oxidem vápenatým).

3.6 Exsikátor se silnou perforovanou deskou z kovu nebo porcelánu, který obsahuje účinný vysoušecí prostředek.

4. Postup

Poznámka : Postupy uvedené v tomto bodě musí být provedeny ihned po otevření obalů vzorků. Zkouška musí být provedena nejméně dvakrát.

4.1 Příprava

4.1.1 Krmiva mimo krmiva uvedená v bodech 4.1.2 a 4.1.3

Odebere se minimálně 50 g vzorku. Pokud je to nutné, vzorek se rozemele takovým způsobem, aby nedošlo ke změně obsahu vlhkosti (viz bod 6).

4.1.2 Obiloviny a krupky

Odebere se minimálně 50 g vzorku. Toto množství se rozemele tak, aby alespoň 50 % částic prošlo sítem s oky o velikosti 0,5 mm a zbytek na sítě s kulatými oky velikosti 1 mm byl maximálně 10 %.

4.1.3 Tekutá nebo pastovitá krmiva a krmiva, která jsou složena převážně z tuků

Odebere se 25 g vzorku s přesností na 10 mg, smíchá se s odpovídajícím množstvím předem vysušeného písku zváženého s přesností na 10 mg, až vznikne homogenní hmota.

4.2 Sušení

4.2.1 Krmiva mimo krmiva uvedená v bodech 4.2.2 a 4.2.3

Vysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 1 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g vzorku s přesností na 1 mg a rovnoměrně se rozprostře. Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní sušárny předehřáté na 103 oC. Aby se zabránilo příliš rychlému poklesu teploty, je třeba vložit vysoušečku do sušárny co nejrychleji. Sušení probíhá 4 hodiny, přičemž doba sušení se počítá od okamžiku, kdy teplota v laboratorní sušárně opět dosáhla 103 oC. Potom se vysoušečka uzavře víčkem, vyjme ze sušárny, nechá vychladnout 30–45 minut v exsikátoru (3.6) a nakonec se zváží s přesností na 1 mg.

U krmiv, která se skládají převážně z olejů a tuků, se suší ještě dalších 30 minut při teplotě 130 oC a znovu se zváží. Rozdíl mezi těmito dvěma váženími nesmí být větší než 0,1 % vlhkosti.

4.2.2 Obiloviny, mouka, kroupy a krupice

Vysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 0,5 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g rozemletého vzorku s přesností na 1 mg a rovnoměrně se rozprostře. Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní sušárny předehřáté na 130 oC. Aby se zabránilo příliš rychlému poklesu teploty, je třeba vložit vysoušečku do sušárny co nejrychleji. Sušení probíhá 2 hodiny, přičemž doba sušení se počítá od okamžiku, kdy teplota v laboratorní sušárně opět dosáhla 130 oC. Potom se vysoušečka uzavře víčkem, vyjme ze sušárny, nechá vychladnout 30–45 minut v exsikátoru (3.6) a nakonec se zváží s přesností na 1 mg.

4.2.3 Krmné směsi s obsahem sacharózy nebo laktózy vyšším než 4 %: krmné suroviny jako šrot ze svatojánského chleba, hydrolyzované vedlejší výrobky z obilovin, sladový květ, cukrovarnické řízky, rybí vývar, cukr solubles; krmné směsi s více než 25 % minerálních látek obsahujících krystalickou vodu. Vysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 0,5 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g vzorku s přesností na 1 mg a rovnoměrně se rozprostře. Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní vakuové sušárny (3.5) předehřáté na 80–85 oC. Aby se zabránilo příliš rychlému poklesu teploty, je třeba vložit vysoušečku do sušárny co nejrychleji. Tlak se upraví na 100 torrů a vzorek se suší při tomto tlaku 4 hodiny buď pomocí přívodu horkého a suchého vzduchu, nebo pomocí vysoušecího prostředku (přibližně 300 g na 20 vzorků). V tomto druhém případě se přeruší spojení s vakuovou pumpou, jakmile bylo dosaženo předepsaného tlaku. Doba sušení se počítá od okamžiku, kdy bylo v laboratorní sušárně opět dosaženo teploty 80–85 oC. Potom se tlak v sušárně opatrně upraví zpět na atmosférický tlak. Po otevření vakuové laboratorní sušárny se vysoušečka ihned uzavře víčkem, vyjme ze sušárny, nechá vychladnout 30–45 minut v exsikátoru (3.6) a nakonec se zváží s přesností na 1 mg. Vysoušečka se suší dalších 30 minut ve vakuové laboratorní sušárně při teplotě 80–85 oC a znovu se zváží. Rozdíl mezi těmito dvěma váženími nesmí být větší než 0,1 % vlhkosti.

4.3 Předsoušení

4.3.1 Krmiva mimo krmiva uvedená v bodě 4.3.2

Pevná krmiva s vysokým obsahem vlhkosti, která způsobuje obtíže při mletí, se musí předsoušet takto:

Naváží se 50 g nerozemletého vzorku s přesností na 10 mg (v případě potřeby se provede hrubé rozemletí u lisovaných krmiv nebo u krmiv v kusech) do vhodné nádoby (např. do hliníkové misky 20 × 12 cm s okrajem 0,5 cm). Suší se v laboratorní sušárně při teplotě 60–70 oC až do snížení obsahu vlhkosti na hodnotu 8–12 %. Vysoušečka se vyjme ze sušárny, nechá se 1 hodinu volně chladit a pak se zváží s přesností na 10 mg. Podle druhu krmiva se pak rozemele způsobem uvedeným v bodě 4.1.1 a suší způsobem uvedeným v bodě 4.2.1 nebo 4.2.3.

4.3.2 Obiloviny

Zrna, jejichž obsah vlhkosti je vyšší než 17 %, se musí předsoušet takto:

Do vhodné nádoby (např. do hliníkové misky 20 × 12 cm s okrajem 0,5 cm) se naváží 50 g nerozemletých zrn s přesností na 10 mg. Suší se v laboratorní sušárně po dobu 5–7 minut při teplotě 130 oC. Vyjme se ze sušárny, nechá se 2 hodiny volně chladit a pak se zváží s přesností na 10 mg. Pak se ihned rozemele způsobem uvedeným v bodě 4.1.2 a suší způsobem uvedeným v bodě 4.2.2.

5. Výpočet a vyjádření výsledků

Obsah vlhkosti (X) jako procento vzorku se vypočte podle následujícího vzorce:

5.1 Sušení bez předsoušení

kde:

m = počáteční hmotnost zkoušeného vzorku v gramech

m0 = hmotnost sušeného zkoušeného vzorku v gramech.

5.2 Sušení s předsoušením

kde:

m = počáteční hmotnost zkoušeného vzorku v gramech

m1 = hmotnost zkoušeného vzorku po předsoušení v gramech

m2 = hmotnost zkoušeného vzorku po rozemletí nebo rozmělnění v gramech

m0 = hmotnost sušeného zkoušeného vzorku v gramech.

5.3 Opakovatelnost

Rozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení obsahu vlhkosti provedených na stejném vzorku nesmí překročit absolutní hodnotu vlhkosti 0,2 %.

6. Poznámka

Pokud je nutné provést rozemletí vzorku a pokud se na základě toho musí počítat se změnou obsahu vlhkosti materiálu, je nutno korigovat výsledky zkoušky jednotlivých složek krmiva podle obsahu vlhkosti vzorku v jeho původním stavu.

B. STANOVENÍ OBSAHU VLHKOSTI V ŽIVOČIŠNÝCH A ROSTLINNÝCH TUCÍCH A OLEJÍCH

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu vody a těkavých látek v živočišných a rostlinných tucích a olejích.

2. Princip

Vzorek se vysuší do konstantní hmotnosti při 103 oC (úbytek hmotnosti mezi dvěma po sobě následujícími váženími musí být maximálně 1 mg). Úbytek hmotnosti se stanoví vážkově.

3. Přístroje a pomůcky

3.1 Miska s plochým dnem z nekorodujícího materiálu, průměr 8–9 cm a výška asi 3 cm.

3.2 Rtuťový teploměr se zesílením na vrcholu a expanzní trubicí na horním konci, se stupnicí asi od 80 oC alespoň do 110 oC, asi 10 cm dlouhý.

3.3 Písková lázeň nebo elektrická topná deska.

3.4 Exsikátor s účinným vysoušecím prostředkem.

3.5 Analytické váhy.

4. Postup

Do misky (3.1), předem vysušené a zvážené, opatřené teploměrem (3.2) se naváží asi 20 g homogenizovaného vzorku s přesností na 1 mg. Zahřívá se na pískové lázni nebo na topné desce (3.3) za stálého promíchávání teploměrem tak, aby teplota během asi 7 minut dosáhla 90 oC.

Zahřívání se sníží a sleduje se intenzita tvorby bublinek, které stoupají ode dna misky. Teplota nesmí přesáhnout 105 oC. V důkladném míchání ode dna misky se pokračuje, dokud se nepřestanou tvořit bubliny.

Během zahřívání se vzorek několikrát zahřeje na 103 ± 2 oC a ochladí na 93 oC, aby se zajistilo úplné odstranění vlhkosti. Poté se nechá vychladnout na laboratorní teplotu v exsikátoru (3.4) a zváží se. Tato operace se opakuje, dokud není dosaženo úbytku hmotnosti mezi dvěma následujícími váženími nižšího než 2 mg.

Poznámka : Zvýšení hmotnosti vzorku po opakovaném zahřívání je způsobeno oxidací tuku. V tomto případě se výsledek počítá z vážení provedeného bezprostředně před tím, než se hmotnost začala zvyšovat.

5. Výpočet a vyjádření výsledků

Obsah vlhkosti (X) jako procento vzorku se vypočte podle následujícího vzorce:

kde:

m = hmotnost zkoušeného vzorku v gramech

m1 = hmotnost misky s obsahem před ohřevem v gramech

m2 = hmotnost misky s obsahem po ohřevu v gramech

Výsledky nižší než 0,05 % musí být uváděny jako „nižší než 0,05 %“.

Opakovatelnost

Rozdíl ve vlhkosti mezi výsledky dvou paralelních stanovení provedených na stejném vzorku nesmí překročit 0,05 % v absolutní hodnotě.

C. STANOVENÍ OBSAHU DUSÍKATÝCH LÁTEK

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu dusíkatých látek v krmivech na základě stanovení obsahu dusíku metodou podle Kjeldahla.

2. Princip

Vzorek se mineralizuje horkou kyselinou sírovou za přítomnosti katalyzátoru. Kyselý roztok se alkalizuje roztokem hydroxidu sodného. Amoniak se vydestiluje a jímá se do odměřeného množství kyseliny sírové a přebytek se titruje standardním roztokem hydroxidu sodného.

Uvolněný amoniak se případně vydestiluje do přebytku roztoku kyseliny borité a následně se titruje roztokem kyseliny chlorovodíkové nebo kyseliny sírové.

3. Chemikálie

3.1 Síran draselný.

3.2 Katalyzátory: oxid měďnatý (CuO) nebo síran měďnatý, pentahydrát (CuSO4 5 H2O).

3.3 Granulovaný zinek.

3.4 Kyselina sírová, ρ20 = 1,84 g/ml.

3.5 Kyselina sírová, standardní odměrný roztok, c(H2SO4) = 0,25 mol/l.

3.6 Kyselina sírová, standardní odměrný roztok, c(H2SO4) = 0,10 mol/l.

3.7 Kyselina sírová, standardní odměrný roztok, c(H2SO4) = 0,05 mol/l.

3.8 Indikátor methylčerveň: 300 mg methylčerveně se rozpustí ve 100 ml ethanolu, σ = 95–96 % (v/v).

3.9 Roztok hydroxidu sodného (může být použit technicky čistý), β = 40 g/100 ml (m/v: 40 %).

3.10 Hydroxid sodný, standardní odměrný roztok, c(NaOH) = 0,25 mol/l.

3.11 Hydroxid sodný, standardní odměrný roztok, c(NaOH) = 0,10 mol/l.

3.12 Granulovaná pemza, praná v kyselině chlorovodíkové a vysušená.

3.13 Acetanilid (bod tání = 114 oC, obsah N = 10,36 %).

3.14 Sacharóza (dusíku prostá).

3.15 Kyselina boritá (H3BO3).

3.16 Roztok methylčerveně: 100 mg methylčerveně se rozpustí ve 100 ml ethanolu nebo methanolu.

3.17 Roztok bromokresolové zeleně: 100 mg bromokresolové zeleně se rozpustí ve 100 ml ethanolu nebo methanolu.

3.18 Roztok kyseliny borité (10 g/l až 40 g/l v závislosti na použitém přístroji). Pokud se použije kolorimetrická detekce bodu ekvivalence, do roztoků kyseliny borité se musí přidat methylčerveň a bromokresol. Pokud se připravuje 1 litr roztoku kyseliny borité, před úpravou objemu se přidá 7 ml roztoku methylčerveně (3.16) a 10 ml roztoku bromokresolové zeleně (3.17). V závislosti na použité vodě se může pH jednotlivých roztoků kyseliny borité lišit. Často je nezbytná úprava pomocí malého množství zásadité látky, aby se získalo vhodné pH. Poznámka : Přidání 3–4 ml NaOH (3.11) do 1 litru 10 g/l kyseliny borité obvykle představuje vhodnou úpravu. Roztok se skladuje při laboratorní teplotě a během skladování musí být chráněn před světlem a zdrojem amoniakových výparů.

3.19 Kyselina chlorovodíková, standardní odměrný roztok, c(HCl) = 0,10 mol/l. Poznámka : Lze použít i jiné koncentrace odměrných roztoků (3.5, 3.6, 3.7, 3.10, 3.11 a 3.19), pokud je tato skutečnost korigována ve výpočtech. koncentrace se vždy vyjadřují s přesností na čtyři desetinná místa.

4. Přístroje a pomůcky

Přístroje vhodné pro provedení mineralizace, destilace a titrace podle Kjeldahlovy metody.

5. Postup

5.1 Mineralizace

Do mineralizační baňky se naváží 1 g vzorku s přesností na 0,001 g. Přidá se 15 g síranu draselného (3.1) a vhodné množství katalyzátoru (3.2) (0,3–0,4 g oxidu měďnatého nebo 0,9–1,2 g pentahydrátu síranu měďnatého, 25 ml kyseliny sírové (3.4) a několik granulí pemzy (3.12) a zamíchá se.

Baňka se zahřívá nejprve mírně a podle potřeby se občas zamíchá, dokud nedojde ke zuhelnatění hmoty a neustane pěnění; potom se intenzita zahřívání zvyšuje, dokud se kapalina ustáleně nevaří. Zahřívání je odpovídající, pokud vroucí kyselina kondenzuje na stěnách baňky. Nesmí docházet k přehřívání stěn baňky a k ulpívání organických částic na stěnách baňky.

Jakmile se roztok stane čirým a získá světle zelené zabarvení, pokračuje se v ohřevu ještě 2 hodiny a potom se ponechá vychladnout.

5.2 Destilace

Opatrně se přidá tolik vody, aby došlo k úplnému rozpuštění sulfátů. Nechá se vychladnout a potom se přidá několik granulí zinku (3.3), pokud je třeba. Dále se postupuje podle bodu 5.2.1 nebo 5.2.2.

5.2.1 Destilace do kyseliny sírové

Do předlohy destilačního zařízení se odměří přesně 25 ml kyseliny sírové (3.5) nebo (3.7) podle předpokládaného obsahu dusíku. Přidá se několik kapek methylčerveně (3.8).

Mineralizační baňka se připojí ke kondenzátoru destilačního přístroje a konec kondenzátoru se ponoří do kapaliny v předloze do hloubky nejméně 1 cm (viz poznámka 8.3). Do mineralizační baňky se zvolna přilije 100 ml hydroxidu sodného (3.9) tak, aby nedošlo ke ztrátám amoniaku (viz poznámka 8.1). Baňka se zahřívá, dokud se nepředestiluje veškerý amoniak.

5.2.2 Destilace do kyseliny borité

V případě manuální titrace amoniakového obsahu destilátu se použije níže popsaný postup. Pokud je destilační jednotka plně automatická a zahrnuje titraci amoniakového obsahu destilátu, dodrží se pokyny výrobce pro provoz destilační jednotky.

Předloha s obsahem 25–30 ml roztoku kyseliny borité (3.18) se umístí pod otvor kondenzátoru tak, že jeho vývod je ponořen pod hladinu přebytku roztoku kyseliny borité. Destilační jednotka se upraví na dávkování 50 ml roztoku hydroxidu sodného (3.9). S destilační jednotkou se pracuje podle pokynů výrobce a oddestiluje se amoniak uvolněný přidáním roztoku hydroxidu sodného. Destilát se jímá do roztoku kyseliny borité. Množství destilátu (doba destilace párou) závisí na množství dusíku ve vzorku. Je třeba dodržet pokyny výrobce.

Poznámka : V poloautomatické destilační jednotce se doplnění přebytku hydroxidu sodného a destilace párou provádí automaticky.

5.3 Titrace

Postupuje se podle bodu 5.3.1 nebo 5.3.2.

5.3.1 Kyselina sírová

Přebytek kyseliny sírové v předloze se titruje roztokem hydroxidu sodného (3.10 nebo 3.11) podle použité koncentrace kyseliny sírové do dosažení bodu ekvivalence.

5.3.2 Kyselina boritá

Obsah předlohy se titruje se standardním odměrným roztokem kyseliny chlorovodíkové (3.19) nebo se standardním odměrným roztokem kyseliny sírové (3.6) s použitím byrety a odečte se množství použitého titračního činidla.

Pokud se použije kolorimetrická detekce bodu ekvivalence, je bodu ekvivalence dosaženo při prvním zbarvení obsahu do růžova. Odečte se objem byretou s přesností na 0,05 ml. Bod ekvivalence bude zřetelnější při použití osvětlené magnetické míchačky nebo fotometrického detektoru.

Lze provést automaticky s použitím parního destilátoru s automatickou titrací.

Je třeba dodržet pokyny výrobce pro provoz konkrétního destilačního přístroje nebo destilačního/titračního přístroje.

Poznámka : Při použití automatického titračního systému začíná titrace ihned po zahájení destilace a použije se 1 % roztok kyseliny borité (3.18). Při použití plně automatické destilační jednotky lze automatickou titraci amoniaku provést rovněž pomocí detekce bodu ekvivalence s použitím potenciometrického systému pH. V tomto případě se použije automatický titrační přístroj s pH metrem. pH metr je správně kalibrován v rozsahu pH 4–7 podle běžných laboratorních postupů pro kalibraci pH. Takto bude pH bodu ekvivalence titrace dosaženo při hodnotě pH 4,6, přičemž se jedná o nejstrmější skok na titrační křivce (inflexní bod).

5.4 Slepá zkouška

Pro potvrzení, že všechny použité chemikálie jsou prosté dusíku, se provede slepá zkouška (mineralizace, destilace a titrace) s 1 g sacharózy (3.14) místo vzorku.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

Výpočet se provede podle bodu 6.1 nebo 6.2.

6.1 Výpočet pro titraci podle bodu 5.3.1

Obsah dusíkatých látek vyjádřený v procentech hmotnosti se vypočítá podle následujícího vzorce:

kde:

V0 = spotřeba NaOH (3.10 nebo 3.11) na slepou zkoušku v ml

V1 = spotřeba NaOH (3.10 nebo 3.11) na titraci vzorku v ml

c = koncentrace hydroxidu sodného (3.10 nebo 3.11) v mol/l

m = hmotnost vzorku v g.

6.2 Výpočet pro titraci podle bodu 5.3.2

6.2.1 Titrace kyselinou chlorovodíkovou

Obsah dusíkatých látek vyjádřený v procentech hmotnosti se vypočítá podle následujícího vzorce:

kde:

m = hmotnost zkoušeného vzorku v g

c = koncentrace standardního odměrného roztoku hydroxidu sodného (3.19) v mol/l

V0 = spotřeba kyseliny chlorovodíkové na slepou zkoušku v ml

V1 = spotřeba kyseliny chlorovodíkové na zkušební vzorek v ml.

6.2.2 Titrace kyselinou sírovou

Obsah dusíkatých látek vyjádřený v procentech hmotnosti se vypočítá podle následujícího vzorce:

kde:

m = hmotnost zkušebního vzorku v g

c = koncentrace standardního odměrného roztoku kyseliny sírové (3.6) v mol/l

V0 = spotřeba kyseliny sírové (3.6) na slepou zkoušku v ml

V1 = spotřeba kyseliny sírové (3.6) na zkušební vzorek v ml.

7. Verifikace metody

7.1 Opakovatelnost

Rozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení provedených u stejného vzorku nesmí překročit:

— 0,2 % v absolutní hodnotě u obsahů dusíkatých látek nižších než 20 %,

— 1,0 % relativně vzhledem k vyšší hodnotě, u obsahů dusíkatých látek od 20 % do 40 %,

— 0,4 % v absolutní hodnotě u obsahů dusíkatých látek vyšších než 40 %.

7.2 Přesnost

Provede se zkouška (mineralizace, destilace a titrace) s 1,5–2,0 g acetanilidu (3.13) a 1 g sacharózy (3.14); spotřeba kyseliny sírové (3.5) na 1 g acetanilidu je 14,80 ml. Výtěžnost musí být nejméně 99 %.

8. Poznámky

8.1 Přístroje mohou být manuální, poloautomatické nebo automatické. Pokud zařízení vyžaduje převod mezi mineralizačním a destilačním krokem, musí být tento krok proveden bez ztrát. Pokud k baňce destilačního přístroje není připojena přikapávací nálevka, přilévá se hydroxid sodný opatrně po stěně bezprostředně před připojením baňky ke kondenzátoru.

8.2 Pokud mineralizát po zchladnutí ztuhne, opakuje se stanovení s větším množstvím kyseliny sírové (3.4), než je uvedeno výše.

8.3 U produktů s nízkým obsahem dusíku může být objem kyseliny sírové (3.7) snížen na 10 nebo 15 ml a doplní se vodou na objem 25 ml.

8.4 Při rutinní zkoušce lze pro stanovení dusíkatých látek použít alternativní metody, ale referenční metodou je Kjeldahlova metoda uvedená v části C. Ekvivalence výsledků získaných alternativní metodou (např. DUMAS) v porovnání s referenční metodou musí být prokázána samostatně pro každou matrici. Jelikož výsledky získané alternativní metodou se mohou i v případě ověření ekvivalence nepatrně odchylovat od výsledků získaných referenční metodou, je zapotřebí uvést v protokolu o zkoušce metodu laboratorního zkoušení použitou pro stanovení dusíkatých látek.

D. STANOVENÍ OBSAHU MOČOVINY

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu močoviny v krmivech.

2. Princip

Vzorek s čeřicím činidlem se rozmíchá ve vodě. Suspenze se přefiltruje. Obsah močoviny ve filtrátu se stanoví po přidání 4-dimethylaminobenzaldehydu (4-DMAB) spektrofotometricky při vlnové délce 420 nm.

3. Chemikálie

3.1 Roztok 4-dimethylaminobenzaldehydu: 1,6 g 4-DMAB se rozpustí v 100 ml 96 % ethanolu a přidá se 10 ml kyseliny chlorovodíkové (ρ201,19 g/ml). Skladovatelnost tohoto roztoku je nejvýše dva týdny.

3.2 Carrezovo činidlo I: 21,9 g dihydrátu octanu zinečnatého (CH3CO2)2Zn . 2H2O se rozpustí ve vodě a přidají se 3 ml ledové kyseliny octové. Doplní se vodou na objem 100 ml.

3.3 Carrezovo činidlo II: 10,6 g trihydrátu hexakyanoželeznatanu tetradraselného [K4Fe(CN)6] . 3H2O se rozpustí ve vodě. Doplní se vodou na objem 100 ml.

3.4 Aktivní uhlí, které neabsorbuje močovinu (musí být ověřeno).

3.5 Močovina, 0,1% roztok (w/v).

4. Přístroje a pomůcky

4.1 Míchací zařízení: frekvence otáčení asi 35–40 otáček/min.

4.2 Zkumavky: 160 mm × 16 mm se zabroušenou zátkou.

4.3 Spektrofotometr.

5. Postup

5.1 Analýza vzorku

Do 500ml odměrné baňky se naváží 2 g vzorku ± 1 mg a přidá se 1 g aktivního uhlí (3.4). Přidá se 400 ml vody a 5 ml Carrezova činidla I (3.2), míchá se po dobu 30 sekund a přidá se 5 ml Carrezova činidla II (3.3). Míchá se po dobu třiceti minut na míchacím zařízení. Doplní se vodou po značku, promíchá a přefiltruje.

Do zkumavek se zabroušenými skleněnými zátkami se odpipetuje 5 ml čirého, bezbarvého filtrátu, přidá se 5 ml roztoku 4-DMAB (3.1) a promíchá. Zkumavky se vloží do vodní lázně nastavené na teplotu 20 oC (+/– 4 oC). Po patnácti minutách se změří absorbance roztoku na spektrofotometru při vlnové délce 420 nm. Porovná se slepou zkouškou roztoku činidel.

5.2 Kalibrační křivka

Do odměrných baněk na 100 ml se napipetuje 1, 2, 4, 5 a 10 ml roztoku močoviny (3.5) a doplní se po značku vodou. Z těchto roztoků se odpipetuje 5 ml, ke každému se přidá 5 ml roztoku 4-DMAB (3.1), homogenizuje se a změří se absorbance, jak je uvedeno výše, a porovná s kontrolním roztokem obsahujícím 5 ml 4-DMAB a 5 ml vody bez močoviny. Sestaví se kalibrační křivka.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

Stanoví se množství močoviny ve vzorku s použitím kalibrační křivky.

Výsledek se vyjádří jako procento vzorku.

7. Poznámky

7.1 V případě, že vzorek obsahuje více než 3 % močoviny, vzorek se redukuje na 1 g nebo se původní roztok zředí tak, aby v něm nebylo více než 50 mg močoviny na 500 ml roztoku.

7.2 V případě nízkého obsahu močoviny se vzorek zvětšuje tak dlouho, až je filtrát čirý a bezbarvý.

7.3 V případě, že vzorek obsahuje jednoduché dusíkaté sloučeniny, jako například aminokyseliny, absorbance se změří při vlnové délce 435 nm.

E. STANOVENÍ OBSAHU TĚKAVÝCH DUSÍKATÝCH BÁZÍ

I. MIKRODIFUZE

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu těkavých dusíkatých látek vyjádřených jako amoniak v krmivech.

2. Princip

Vzorek se extrahuje vodou, roztok se vyčeří a přefiltruje. Těkavé dusíkaté báze se po přidání roztoku uhličitanu draselného vytěsní a mikrodifuzí se zachycují v roztoku kyseliny borité a titrují se kyselinou sírovou.

3. Chemikálie

3.1 Kyselina trichloroctová, roztok 20 % (w/v).

3.2 Indikátor: 33 mg bromokresolové zeleně a 65 mg methylčerveně se rozpustí ve 100 ml 95–96 % (v/v) ethanolu.

3.3 Roztok kyseliny borité: v odměrné baňce o objemu 1 l se rozpustí 10 g kyseliny borité v 200 ml 95–96 % (v/v) ethanolu a 700 ml vody. Přidá se 10 ml indikátoru (3.2). Roztok se promíchá a v případě potřeby se přidá roztok hydroxidu sodného, dokud roztok nezíská světle červenou barvu. 1 ml tohoto roztoku může vázat až 300 μg NH3.

3.4 Nasycený roztok uhličitanu draselného: 100 g uhličitanu draselného se rozpustí ve 100 ml vroucí vody. Po ochlazení se roztok filtruje.

3.5 Kyselina sírová, 0,01 mol/l.

4. Přístroje a pomůcky

4.1 Míchací zařízení: přibližně 35 až 40 otáček/min.

4.2 Skleněné nebo plastové Conwayovy misky (viz vyobrazení).

4.3 Mikrobyrety s dělením 1/100 ml.

5. Postup

Do 200 ml odměrné baňky se naváží 10 g vzorku s přesností na 1 mg, přidá se 100 ml vody a míchá se 30 minut v míchacím zařízení. Pak se přidá 50 ml kyseliny trichloroctové (3.1), doplní vodou po značku, důkladně se protřepe a přefiltruje přes skládaný filtr.

Na střed Conwayovy misky se napipetuje 1 ml roztoku kyseliny borité (3.3), okolo ní po obvodu misky se napipetuje 1 ml přefiltrovaného vzorku. Miska se částečné zakryje víkem, potřeným tukem, pak se rychle přidá 1 ml nasyceného roztoku uhličitanu draselného (3.4) na obvod misky a miska se vzduchotěsně uzavře. Aby s jistotou došlo ke smíchání reagenčních činidel, je nutno miskou opatrně otáčet ve vodorovné poloze. Pak se nechá směs stát minimálně 4 hodiny při laboratorní teplotě nebo 1 hodinu při teplotě 40 oC.

Těkavé dusíkaté báze v roztoku kyseliny borité se pak titrují kyselinou sírovou (3.5) pomocí mikrobyrety (4.3).

Stejným způsobem se provede slepá zkouška bez zkoušeného vzorku.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

1 ml 0,01 mol/l H2SO4 odpovídá 0,34 mg amoniaku.

Výsledek se vyjádří jako procento vzorku.

Opakovatelnost

Rozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení provedených na stejném vzorku nesmí přesáhnout:

— 10 % relat. u obsahu amoniaku nižšího než 1,0 %,

— 0,1 % absol. u obsahu amoniaku 1,0 % nebo vyššího.

7. Poznámka

Obsahuje-li vzorek více než 0,6 % amoniaku, je nutno původní filtrát zředit.

CONWAYOVA MISKA

Poměr 1/1

II. DESTILACE

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu těkavých dusíkatých bází, vyjádřených jako amoniak, v rybích moučkách, které neobsahují prakticky žádnou močovinu. Metoda je použitelná pouze u obsahu amoniaku nižšího než 0,25 %.

2. Princip

Vzorek se extrahuje vodou, roztok se vyčeří a přefiltruje. Těkavé dusíkaté báze se vytěsní za varu po přidání oxidu hořečnatého a zachycují se v předepsaném množství kyseliny sírové. Přebytek kyseliny sírové se titruje roztokem hydroxidu sodného.

3. Chemikálie

3.1 Kyselina trichloroctová, roztok 20 % (w/v).

3.2 Oxid hořečnatý.

3.3 Odpěňovací emulze (např. silikonový olej).

3.4 Kyselina sírová, 0,05 mol/l.

3.5 Roztok hydroxidu sodného, 0,1 mol/l.

3.6 Roztok methylčerveně 0,3 % v 95–96 % (v/v) ethanolu.

4. Přístroje a pomůcky

4.1 Míchací zařízení: přibližně 35 až 40 otáček/min.

4.2 Kjeldahlova destilační aparatura.

5. Postup

Do 200 ml odměrné baňky se naváží 10 g vzorku s přesností na 1 mg, přidá se 100 ml vody a míchá se 30 minut v míchacím zařízení. Pak se přidá 50 ml roztoku kyseliny trichloroctové (3.1), doplní se vodou po značku, důkladně se protřepe a přefiltruje přes skládaný filtr.

Podle předpokládaného obsahu těkavých dusíkatých bází se odpipetuje odpovídající množství čirého filtrátu (obvykle 100 ml), zředí se na 200 ml a přidají se 2 g oxidu hořečnatého (3.2) a několik kapek odpěňovací emulze (3.3). Roztok musí na lakmusový papírek reagovat alkalicky; v opačném případě je nutno ještě přidat oxid hořečnatý (3.2). Dále se postupuje podle bodů 5.2 a 5.3 metody laboratorního zkoušení pro stanovení obsahu dusíkatých látek (část C této přílohy).

Stejným způsobem se provede slepá zkouška, ale bez zkoušeného vzorku.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

1 ml 0,05 mol/l H2SO4 odpovídá 1,7 mg amoniaku.

Výsledek se vyjádří jako procento vzorku.

Opakovatelnost

Rozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení provedených na stejném vzorku nesmí překročit hodnotu 10 % amoniaku v relativní hodnotě.

F. STANOVENÍ OBSAHU AMINOKYSELIN (KROMĚ TRYPTOFANU)

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu volných (syntetických a přírodních) a celkových (peptidy vázané a volné) aminokyselin v krmivech za použití analyzátoru aminokyselin. Metoda je použitelná pro tyto aminokyseliny: cyst(e)in, methionin, lysin, threonin, alanin, arginin, kyselinu asparagovou, kyselinu glutamovou, glycin, histidin, isoleucin, leucin, fenylalanin, prolin, serin, tyrosin a valin.

Tato metoda nerozlišuje mezi solemi aminokyselin a nemůže také u aminokyselin rozlišovat mezi formami D a L. Není použitelná pro stanovení tryptofanu nebo hydroxyanalogů aminokyselin.

2. Princip

2.1 Volné aminokyseliny

Volné aminokyseliny se extrahují zředěnou kyselinou chlorovodíkovou. Současně extrahované dusíkaté makromolekuly se vysráží kyselinou sulfosalicylovou a odstraní se filtrací. Přefiltrovaný roztok se upraví na pH 2,20. Aminokyseliny se separují katexovou chromatografií a stanoví se po reakci s ninhydrinem fotometrickou detekcí při 570 nm.

2.2 Celkové aminokyseliny

Zvolený proces závisí na zkoumaných aminokyselinách. Cyst(e)in a methionin musí být před hydrolýzou oxidovány na kyselinu cysteovou a na methioninsulfon. Tyrosin se musí stanovovat v hydrolyzátech neoxidovaných vzorků. Ostatní aminokyseliny uvedené v bodě 1 mohou být stanovovány buď v oxidovaném, nebo v neoxidovaném vzorku.

Oxidace se provádí při 0 oC směsí kyseliny permravenčí a fenolu. Nadbytečné oxidační činidlo se rozloží dvojsíranem sodným. Oxidovaný nebo neoxidovaný vzorek se hydrolyzuje kyselinou chlorovodíkovou (3.20) po 23 hodin. Hydrolyzát se upraví na pH 2,20. Aminokyseliny se separují katexovou chromatografií a stanovují se po reakci s ninhydrinem fotometrickou detekcí při 570 nm (440 nm pro prolin).

3. Chemikálie

Musí být použita dvakrát destilovaná voda nebo voda obdobné jakosti (vodivost < 10 μS).

3.1 Peroxid vodíku, w (w/w) = 30 %.

3.2 Kyselina mravenčí, w (w/w) = 98–100 %.

3.3 Fenol.

3.4 Disiřičitan sodný.

3.5 Hydroxid sodný.

3.6 Kyselina 5-sulfosalicylová, dihydrát.

3.7 Kyselina chlorovodíková o hustotě přibližně 1,18 g/ml.

3.8 Citronan sodný, dihydrát.

3.9 2,2'-thiodiethanol (thiodiglykol).

3.10 Chlorid sodný.

3.11 Ninhydrin.

3.12 Petrolether, bod varu 40–60 o C.

3.13 Norleucin nebo jiná sloučenina použitelná jako vnitřní standard.

3.14 Dusík, plyn (< 10 ppm kyslíku).

3.15 1-oktanol.

3.16 Aminokyseliny.

3.16.1 Standardní látky uvedené v bodě 1. Čisté sloučeniny neobsahující krystalizační vodu. Vysuší se ve vakuu nad P2O5 nebo H2SO4 týden před použitím.

3.16.2 Kyselina cysteová.

3.16.3 Methioninsulfon.

3.17 Roztok hydroxidu sodného, c = 7,5 mol/l: 300 g NaOH (3.5) se rozpustí ve vodě a doplní na 1 litr.

3.18 Roztok hydroxidu sodného, c = 1 mol/l: 40 g NaOH (3.5) se rozpustí ve vodě a doplní na 1 litr.

3.19 Roztok kyseliny mravenčí a fenolu: smíchá se 889 g kyseliny mravenčí (3.2) se 111 g vody a přidá se 4,73 g fenolu (3.3).

3.20 Hydrolyzační směs, c = 6 mol HCl/l s přídavkem 1 g fenolu/l: do 492 ml HCl (3.7) se přidá 1 g fenolu (3.3) a doplní se vodou na 1 litr.

3.21 Extrakční směs, c = 0,1 mol HCl/l s přídavkem 2 % thiodiglykolu: 8,2 ml HCl (3.7) se rozředí přibližně 900 ml vody, přidá se 20 ml thiodiglykolu (3.9) a doplní se vodou na 1 litr (nemíchat 3.7 a 3.9 přímo).

3.22 Kyselina 5-sulfosalicylová, β = 6 %: 60 g kyseliny 5-sulfosalicylové (3.6) se rozpustí ve vodě a doplní se vodou na 1 litr.

3.23 Oxidační směs (kyselina permravenčí – fenol): v malé kádince se smíchá 0,5 ml peroxidu vodíku (3.1) s 4,5 ml roztoku kyseliny mravenčí a fenolu (3.19). Ponechá se v klidu jednu hodinu při 20–30 oC, aby se utvořila kyselina permravenčí, před přidáním ke vzorku se směs ochladí v lázni s ledovou vodou (15 minut). Pozor: je nutno zamezit kontaktu s kůží a používat ochranný oděv.

3.24 Citrátový tlumivý roztok, c = 0,2 mol Na+/l, pH 2,20: v přibližně 800 ml vody se rozpustí 19,61 g citronanu sodného (3.8), 5 ml thiodiglykolu (3.9), 1 g fenolu (3.3) a 16,50 ml HCl (3.7). pH se upraví na 2,20. Doplní se vodou na 1 litr.

3.25 Eluční tlumivé roztoky připravované podle podmínek pro použitý analyzátor (4.9).

3.26 Ninhydrinové činidlo připravované podle podmínek pro použitý analyzátor (4.9).

3.27 Standardní roztoky aminokyselin. Tyto roztoky se uchovávají při teplotě pod 5 oC.

3.27.1 Zásobní standardní roztok aminokyselin (3.16.1), c = 2,5 μmol/ml pro každou aminokyselinu v kyselině chlorovodíkové. Tento roztok lze obdržet i komerčně připravený.

3.27.2 Zásobní standardní roztok kyseliny cysteové a methioninsulfonu, c = 1,25 μmol/ml. Do 1 000 ml odměrné baňky se naváží 0,2115 g kyseliny cysteové (3.16.2) a 0,2265 g methioninsulfonu (3.16.3), rozpustí se v citrátovém tlumivém roztoku (3.24) a doplní se jím po značku. Skladuje se při teplotě pod 5 oC nejdéle 12 měsíců. Tento roztok se nepoužívá, pokud zásobní standardní roztok (3.27.1) obsahuje kyselinu cysteovou a methioninsulfon.

3.27.3 Zásobní standardní roztok vnitřního standardu, např. norleucinu, c = 20 μmol/ml. Do 250 ml odměrné baňky se naváží 0,6560 g norleucinu (3.13), rozpustí se v citrátovém tlumivém roztoku (3.24) a doplní se jím po značku. Skladuje se při teplotě pod 5 oC nejdéle 6 měsíců.

3.27.4 Kalibrační standardní roztok aminokyselin pro použití s hydrolyzáty, c = 5 nmol/50 μl u kyseliny cysteové a methioninsulfonu a c = 10 nmol/50 μl u ostatních aminokyselin. Ve 100ml kádince se rozpustí 2,2 g chloridu sodného (3.10) v 30 ml citrátového tlumivého roztoku (3.24). Přidají se 4,00 ml zásobního standardního roztoku aminokyselin (3.27.1), 4,00 ml zásobního standardního roztoku kyseliny cysteové a methioninsulfonu (3.27.2) a 0,50 ml zásobního standardního roztoku vnitřního standardu (3.27.3), pokud se používá. pH se upraví na 2,20 hydroxidem sodným (3.18). Roztok se kvantitativně převede do 50ml odměrné baňky, doplní se po značku citrátovým tlumivým roztokem (3.24) a zamíchá. Skladuje se při teplotě pod 5 oC nejdéle 3 měsíce. Viz také poznámka 9.1.

3.27.5 Kalibrační standardní roztok aminokyselin pro použití s hydrolyzáty připravenými podle bodu 5.3.3.1 a s extrakty (5.2). Kalibrační roztok se připravuje podle bodu 3.27.4 s vynecháním chloridu sodného. Skladuje se při teplotě pod 5 oC nejdéle 3 měsíce.

4. Přístroje a pomůcky

4.1 Baňka s kulatým dnem o obsahu 100 nebo 250 ml opatřená zpětným chladičem.

4.2 Láhev z borosilikátového skla o obsahu 100 ml se šroubovým uzávěrem s gumovým nebo teflonovým těsněním (např. Duran, Schott) pro použití v sušárně.

4.3 Sušárna s nuceným větráním a tepelnou regulací s přesností lepší než ±2 oC.

4.4 pH metr (tři desetinná místa).

4.5 Membránový filtr (0,22 μm).

4.6 Odstředivka.

4.7 Rotační vakuová odparka.

4.8 Mechanická třepačka nebo magnetické míchací zařízení.

4.9 Analyzátor aminokyselin nebo zařízení HPLC s katexovou kolonou, zařízením pro ninhydrin postkolonovou derivatizaci a fotometrickým detektorem. Kolona se naplní sulfonovanou polystyrenovou pryskyřicí, která umožňuje vzájemné oddělení aminokyselin a oddělení od jiných ninhydrin-pozitivních látek. Průtok tlumivého roztoku a ninhydrinu zajišťují čerpadla se stálostí průtoku ±0,5 % po dobu zahrnující standardní kalibraci i zkoušku vzorku. Některé analyzátory aminokyselin je možno použít také v případě, že hydrolyzát vykazuje koncentraci sodíkových iontů c = 0,8 mol/l a obsahuje zbytkovou kyselinu mravenčí z oxidačního kroku. Jiné analyzátory nezaručují uspokojivé oddělení určitých aminokyselin, obsahuje-li hydrolyzát nadbytečnou kyselinu mravenčí a/nebo vysoké koncentrace sodíkových iontů. V takovém případě se sníží objem kyseliny před úpravou pH odpařením hydrolyzátu na objem asi 5 ml. Odpaření se provádí ve vakuu při teplotě nejvýše 40 oC.

5. Postup

5.1 Příprava vzorku

Vzorek se upraví mletím tak, aby prošel sítem s oky 0,5 mm. Vzorky s vysokou vlhkostí se musí před mletím vysušit na vzduchu při teplotě nepřesahující 50 oC nebo při zmrazení. Vzorky s vysokým obsahem tuku se před mletím extrahují petroletherem (3.12).

5.2 Stanovení volných aminokyselin v krmivech a v premixech

Do kónické baňky se naváží příslušné množství (1–5 g) upraveného vzorku (5.1) s přesností na 0,2 mg a přidá se 100,0 ml extrakční směsi (3.21). Směs se třepe 60 minut na mechanické třepačce nebo míchá na magnetickém míchacím zařízení (4.8). Po usazení sedimentu se odpipetuje 10,0 ml supernatantu do 100 ml kádinky.

Za stálého míchání se přidá 5,0 ml roztoku sulfosalicylové kyseliny (3.22) a pokračuje se v míchání na magnetickém míchacím zařízení dalších 5 minut. Supernantant se přefiltruje nebo odstředí tak, aby se odstranila veškerá sraženina. 10,0 ml odstředěného roztoku se přenese do 100 ml kádinky, pH se upraví na 2,20 pomocí roztoku hydroxidu sodného (3.18), potom se roztok převede pomocí citrátového tlumivého roztoku (3.24) do odměrné baňky přiměřené velikosti a doplní po značku tlumivým roztokem (3.24).

Použije-li se vnitřní standard, přidá se 1,00 ml roztoku vnitřního standardu (3.27.3) na každých 100 ml odstředěného roztoku a potom se doplní po značku tlumivým roztokem (3.24).

Dále se pokračuje podle bodu 5.4 – chromatografie.

Nejsou-li extrakty zkoušeny týž den, uchovávají se při teplotě pod 5 oC.

5.3 Stanovení celkových aminokyselin

5.3.1 Oxidace

0,1–1 g upraveného vzorku (5.1) se odváží s přesností na 0,2 mg:

— do 100 ml baňky s kulatým dnem (4.1) pro otevřenou hydrolýzu (5.3.2.3) nebo

— do 250 ml baňky s kulatým dnem (4.1), požaduje-li se nízká koncentrace sodíku (5.3.3.1), nebo

— do nádoby o obsahu 100 ml se šroubovací uzávěrem (4.2) (pro uzavřenou hydrolýzu 5.3.2.4).

Navážka vzorku musí mít obsah dusíku asi 10 mg a obsah vlhkosti nepřesahující 100 mg.

Baňka/nádoba se umístí do lázně s ledovou vodou a ochladí se na 0 oC, potom se přidá 5 ml oxidační směsi (3.23) a promíchá se skleněnou lžící se zahnutou špičkou. Baňka/nádoba se uzavře i se lžící vzduchotěsnou fólií a vloží se i s lázní s ledovou vodou do chladničky a ponechá se v ní 16 hodin při 0 oC. Po 16 hodinách se vyjme z chladničky a přebytečné oxidační činidlo se rozloží přidáním 0,84 g disiřičitanu sodného (3.4).

Dále se postupuje podle bodu 5.3.2.1.

5.3.2 Hydrolýza

5.3.2.1 Hydrolýza oxidovaných vzorků

K oxidovanému vzorku připravenému podle bodu 5.3.1 se přidá 25 ml hydrolyzační směsi (3.20) tak, aby neulpěl žádný vzorek na stěnách nádoby ani na lžíci.

Podle zvoleného postupu hydrolýzy se pokračuje podle bodu 5.3.2.3 nebo 5.3.2.4.

5.3.2.2 Hydrolýza neoxidovaných vzorků

Do baňky s kulatým dnem o obsahu 100 ml nebo 250 ml (4.1) nebo do láhve o obsahu 100 ml se šroubovacím uzávěrem (4.2) se naváží 0,1–1 g upraveného vzorku (5.1) s přesností na 0,2 mg. Navážka vzorku musí mít obsah dusíku asi 10 mg. Opatrně se přidá 25 ml hydrolyzační směsi (3.20) a smíchá se vzorkem. Dále se postupuje podle bodu 5.3.2.3 nebo 5.3.2.4.

5.3.2.3 Otevřená hydrolýza

Ke směsi v baňce (připravené podle bodu 5.3.2.1 nebo 5.3.2.2) se přidají 3 skleněné kuličky a směs se uvede do mírného varu pod zpětným chladičem na dobu 23 hodin. Po skončení hydrolýzy se zpětný chladič promyje 5 ml citrátového tlumivého roztoku (3.24). Baňka se odpojí a ochladí se v ledové lázni.

Dále se postupuje podle bodu 5.3.3.

5.3.2.4 Uzavřená hydrolýza

Baňka se směsí připravenou podle bodu 5.3.2.1 nebo 5.3.2.2 se umístí do sušárny (4.3) při 110 oC. Aby se během první hodiny zabránilo narůstání tlaku (v důsledku vyvíjení plynných látek) a aby nedošlo k výbuchu, položí se šroubovací uzávěr volně na baňku. Nádoba se neuzavírá. Po uplynutí jedné hodiny se uzávěr zašroubuje a uzavřená baňka se ponechá v sušárně (4.3) 23 hodin. Po skončení hydrolýzy se baňka vyjme ze sušárny, opatrně se odšroubuje uzávěr a baňka se postaví do lázně s ledovou vodou. Nechá se vychladnout.

Podle zvoleného postupu pro úpravu pH (5.3.3) se obsah baňky kvantitativně převede pomocí citrátového tlumivého roztoku (3.24) do 250ml kádinky nebo do 250ml baňky s kulatým dnem.

Dále se postupuje podle bodu 5.3.3.

5.3.3 Úprava pH

Podle toho, jakou toleranci k sodíku má analyzátor aminokyselin (4.9), postupuje se při úpravě pH podle bodu 5.3.3.1 nebo 5.3.3.2.

5.3.3.1 Pro chromatografické systémy (4.9) vyžadující nízkou koncentraci sodíku

Pokud analyzátor aminokyselin vyžaduje nízkou koncentraci sodíku (má-li se snížit obsah kyselin), doporučuje se použít vnitřní zásobní standardní roztok (3.27.3).

V takovém případě se před odpařováním přidají do hydrolyzátu 2,00 ml vnitřního zásobního standardního roztoku (3.27.3).

Do hydrolyzátu připraveného podle bodu 5.3.2.3 nebo 5.3.2.4 se přidají 2 kapky 1-oktanolu (3.15).

Na rotační odparce (4.7) se sníží objem na 5–10 ml za vakua při 40 oC. Pokud by se objem při odpařování snížil pod 5 ml, hydrolyzát je třeba odstranit a zkoušku zahájit znovu.

pH se upraví na 2,20 roztokem hydroxidu sodného (3.18) a dále se postupuje podle bodu 5.3.4.

5.3.3.2 Pro všechny ostatní analyzátory aminokyselin (4.9)

Hydrolyzáty připravené podle bodu 5.3.2.3 nebo 5.3.2.4 se částečně zneutralizují opatrným přidáním 17 ml roztoku hydroxidu sodného (3.17) za stálého míchání a při zaručené teplotě pod 40 oC.

pH se upraví na 2,20 roztokem hydroxidu sodného (3.17) a nakonec roztokem hydroxidu sodného (3.18) při laboratorní teplotě. Dále se postupuje podle bodu 5.3.4.

5.3.4 Roztok vzorku pro chromatografii

Hydrolyzát (5.3.3.1 nebo 5.3.3.2) s upraveným pH se kvantitativně převede pomocí citrátového tlumivého roztoku (3.24) do 200 ml odměrné baňky a doplní se po značku tlumivým roztokem (3.24).

Nebyl-li dosud použit vnitřní standard, přidají se 2,00 ml vnitřního standardu (3.27.3) a potom se doplní po značku citrátovým tlumivým roztokem (3.24). Důkladně se promíchá.

Dále se pokračuje v chromatografii (5.4).

Nejsou-li roztoky vzorků zkoušeny týž den, uchovávají se při teplotě pod 5 oC.

5.4 Chromatografie

Před chromatografií musí mít extrakt (5.2) nebo hydrolyzát (5.3.4) laboratorní teplotu. Směs se protřepe a potřebné množství se přefiltruje membránovým filtrem 0,22 μm (4.5). Výsledný čirý roztok se podrobí katexové chromatografii s použitím analyzátoru aminokyselin (4.9).

Nástřik lze provést ručně nebo automaticky. Přitom je důležité, aby se do kolony přidávalo stejné množství roztoku ± 0,5 % pro zkoušení standardů a vzorků s výjimkou případu, kdy je použit vnitřní standard. Rovněž poměr sodíku a aminokyselin by měl být v standardních roztocích a v roztocích vzorků co možná nejpodobnější.

Frekvence kalibrace závisí hlavně na stabilitě ninhydrinového činidla a analytického systému. Standard nebo vzorek se ředí citrátovým tlumivým roztokem (3.24) tak, aby plocha píku standardu tvořila 30–200 % plochy píku roztoku vzorků pro jednotlivé aminokyseliny.

Chromatografie aminokyselin se mírně liší v závislosti na typu použitého analyzátoru a použitého ionexu. Zvolený systém musí být schopen oddělit jednotlivé aminokyseliny od sebe navzájem i od ostatních ninhydrin-pozitivních materiálů. V rozsahu svého působení musí chromatografický systém lineárně reagovat na změny objemů aminokyselin přidaných do kolony.

Při zkoušení equimolárního roztoku (zkoušených aminokyselin) by mělo být při chromatografii dosaženo níže uvedených poměrů sedla k vrcholu píku. Tento equimolární roztok musí obsahovat nejméně 30 % maximálního obsahu jednotlivých aminokyselin, což může být přesně měřeno na použitém analyzátoru aminokyselin (4.9).

Při separaci threoninu a serinu nesmí poměr výšek sedla a vrcholu nižšího z píku překrývajících se aminokyselin na chromatogramu přesahovat 2 : 10 (pokud se stanovuje pouze cyst(e)in, methionin, threonin a lysin, je stanovení nepříznivě ovlivněno nedostatečnou separací od přilehlých píků). Pro všechny ostatní aminokyseliny musí být separace lepší než 1 : 10.

Systém musí zaručit, že lysin bude separován od „lysinových náhražek“ a ornithinu.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

Plocha píků vzorku a standardu se měří pro každou jednotlivou aminokyselinu a vypočítává se množství (X) aminokyseliny v g na kg vzorku.

Je-li použit vnitřní standard, násobí se výsledek:

A = plocha píku hydrolyzátu nebo extraktu

B = plocha píku kalibračního standardního roztoku

C = plocha píku vnitřního standardu v hydrolyzátu nebo v extraktu

D = plocha píku vnitřního standardu v kalibračním standardním roztoku

M = molekulární hmotnost stanovované aminokyseliny

c = koncentrace standardu v μmol/ml

m = hmotnost navážky vzorku v g (korigovaná na původní hmotnost, pokud je vzorek vysušen nebo odtučněn)

V = celkový objem hydrolyzátu (5.3.4) v ml nebo celkový objem zředěného extraktu (6.1)

Cystin a cystein se v hydrolyzátech oxidovaného vzorku stanovují jako kyselina cysteová, ale vypočítávají se jako cystin (C6H12N2O4S2, MV 240,30 g/mol) s použitím MV 120,15 g/mol (= 0,5 × 240,30 g/mol).

Methionin se v hydrolyzátech oxidovaného vzorku stanovuje jako methioninsulfon, ale vypočítává se jako methionin s použitím MV methioninu: 149,21 g/mol.

Přidaný volný methionin se stanovuje po extrakci jako methionin, pro výpočet se použije stejná MV.

6.1 Celkový objem zředěného extraktu (F) při stanovení volných aminokyselin (5.2) se vypočítá podle následujícího vzorce: V = objem výsledného extraktu.

7. Ověření metody

Tato metoda byla vyzkoušena porovnáním na mezinárodní úrovni v roce 1990 při použití čtyř různých krmiv (krmná směs pro prasata, kombinované krmivo pro brojlery, proteinový koncentrát, premix). Po vyloučení odlehlých hodnot jsou výsledky středních a standardních odchylek uvedeny v následujících tabulkách:







Střední hodnoty v g/kg Referenční materiál Aminokyselina Threonin Cyst(e)in Methionin Lysin Krmná směs pro prasata 6,94 n = 15 3,01 n = 17 3,27 n = 17 9,55 n = 13 Kombinované krmivo pro brojlery 9,31 n = 16 3,92 n = 18 5,08 n = 18 13,93 n = 16 Proteinový koncentrát 22,32 n = 16 5,06 n = 17 12,01 n = 17 47,74 n = 15 Premix 58,42 n = 16 — 90,21 n = 16 98,03 n = 16 n = počet zúčastněných laboratoří.

7.1 Opakovatelnost

Opakovatelnost vyjádřená jako „vnitrolaboratorní standardní odchylka“ je uvedena v následujících tabulkách:







Vnitrolaboratorní standardní odchylka (Sr) v g/kg Referenční materiál Aminokyselina Threonin Cyst(e)in Methionin Lysin Krmná směs pro prasata 0,13 n = 15 0,10 n = 17 0,11 n = 17 0,26 n = 13 Kombinované krmivo pro brojlery 0,20 n = 16 0,11 n = 18 0,16 n = 18 0,28 n = 16 Proteinový koncentrát 0,48 n = 16 0,13 n = 17 0,27 n = 17 0,99 n = 15 Premix 1,30 n = 16 — 2,19 n = 16 2,06 n = 16 n = počet zúčastněných laboratoří.







Variační koeficient (%) vnitrolaboratorní standardní odchylky (Sr) Referenční materiál Aminokyselina Threonin Cyst(e)in Methionin Lysin Krmná směs pro prasata 1,9 n = 15 3,3 n = 17 3,4 n = 17 2,8 n = 13 Kombinované krmivo pro brojlery 2,1 n = 16 2,8 n = 18 3,1 n = 18 2,1 n = 16 Proteinový koncentrát 2,7 n = 16 2,6 n = 17 2,2 n = 17 2,4 n = 15 Premix 2,2 n = 16 — 2,4 n = 16 2,1 n = 16 n = počet zúčastněných laboratoří.

7.2 Reprodukovatelnost

Výsledky pro mezilaboratorní standardní odchylku vyplývající z výše uvedeného srovnání jsou uvedeny v následující tabulce:







Mezilaboratorní standardní odchylka (SR) v g/kg Referenční materiál Aminokyselina Threonin Cyst(e)in Methionin Lysin Krmná směs pro prasata 0,28 n = 15 0,30 n = 17 0,23 n = 17 0,30 n = 13 Kombinované krmivo pro brojlery 0,48 n = 16 0,34 n = 18 0,55 n = 18 0,75 n = 16 Proteinový koncentrát 0,85 n = 16 0,62 n = 17 1,57 n = 17 1,24 n = 15 Premix 2,49 n = 16 — 6,20 n = 16 6,62 n = 16 n = počet zúčastněných laboratoří.







Variační koeficient (%) mezilaboratorní standardní odchylky (SR) Referenční materiál Aminokyselina Threonin Cyst(e)in Methionin Lysin Krmná směs pro prasata 4,1 n = 15 9,9 n = 17 7,0 n = 17 3,2 n = 13 Kombinované krmivo pro brojlery 5,2 n = 16 8,8 n = 18 10,9 n = 18 5,4 n = 16 Proteinový koncentrát 3,8 n = 16 12,3 n = 17 13,0 n = 17 3,0 n = 15 Premix 4,3 n = 16 — 6,9 n = 16 6,7 n = 16 n = počet zúčastněných laboratoří.

8. Použití referenčních materiálů

Správné použití uvedené metody se ověřuje opakovaným měřením certifikovaných referenčních materiálů, jsou-li k dispozici. Doporučuje se kalibrace certifikovanými kalibračními roztoky aminokyselin.

9. Poznámky

9.1 Vzhledem k rozdílům mezi analyzátory aminokyselin se výsledné koncentrace kalibračních roztoků standardů aminokyselin (viz 3.27.4 a 3.27.5) a hydrolyzátu (viz 5.3.4) považují za určující. Lineární rozsah přístroje je nutno zkontrolovat pro všechny aminokyseliny. Standardní roztok se ředí citrátovým tlumivým roztokem tak, aby se dosáhlo ploch píků uprostřed tohoto rozsahu.

9.2 Pokud je k analýze hydrolyzátů použito zařízení pro vysokoúčinnou kapalinovou chromatografii, musí být podmínky zkoušek optimalizovány v souladu s doporučením výrobce.

9.3 Při použití této metody u krmiv obsahujících více než 1 % chloridu (koncentráty, minerální krmiva, doplňková krmiva) může dojít k podhodnocení obsahu methioninu, a musí se proto použít speciální postup.

G. STANOVENÍ OBSAHU TRYPTOFANU

1. Účel a rozsah

Tato metoda umožňuje stanovení obsahu celkového a volného tryptofanu v krmivech. Nerozlišuje mezi D- a L- formou.

2. Princip

Pro stanovení celkového tryptofanu se vzorek hydrolyzuje za alkalických podmínek nasyceným roztokem hydroxidu barnatého při 110 oC po dobu 20 hodin. Po hydrolýze se přidává vnitřní standard.

Pro stanovení volného tryptofanu se vzorek extrahuje za mírně kyselých podmínek v přítomnosti vnitřního standardu.

Tryptofan a vnitřní standard se stanoví v hydrolyzátu nebo extraktu metodou HPLC s fluorescenční detekcí.

3. Chemikálie

3.1 Dvakrát destilovaná voda nebo voda stejné kvality (vodivost < 10 μS/cm).

3.2 Standardní látka: tryptofan (čistota/obsah ≥ 99 %), vakuově vysušený nad oxidem fosforečným.

3.3 Vnitřní standard: α-methyl-tryptofan (čistota/obsah ≥ 99 %), vakuově vysušený nad oxidem fosforečným.

3.4 Hydroxid barnatý, oktahydrát (Ba(OH)2 . 8 H2O), nesmí být nadměrně vystavován vzduchu, aby nedocházelo ke vzniku BaCO3, který by mohl narušovat stanovení (viz poznámka 9.3).

3.5 Hydroxid sodný.

3.6 Kyselina fosforečná, w (w/w) = 85 %.

3.7 Kyselina chlorovodíková, ρ201,19 g/ml.

3.8 Methanol, pro HPLC.

3.9 Petrolether, bod varu 40–60 oC.

3.10 Roztok hydroxidu sodného, c = 1 mol/l: 40,0 g NaOH (3.5) se rozpustí ve vodě a vodou (3.1) se doplní na 1 litr.

3.11 Kyselina chlorovodíková, c = 6 mol/l: 492 ml HCl (3.7) se doplní vodou na 1 litr.

3.12 Kyselina chlorovodíková, c = 1 mol/l: 82 ml HCl (3.7) se doplní vodou na 1 litr.

3.13 Kyselina chlorovodíková, c = 0,1 mol/l: 8,2 ml HCl (3.7) se doplní vodou na 1 litr.

3.14 Kyselina fosforečná, c = 0,5 mol/l: 34 ml kyseliny fosforečné (3.6) se doplní vodou (3.1) na 1 litr.

3.15 Koncentrovaný roztok tryptofanu (3.2), c = 2,50 μmol/ml: v 500 ml odměrné baňce se rozpustí 0,2553 g tryptofanu (3.2) v kyselině chlorovodíkové (3.13) a doplní se jí po značku. Skladuje se při –18 oC nejdéle 4 týdny.

3.16 Koncentrovaný vnitřní standardní roztok, c = 2,50 μmol/ml: v 500 ml odměrné baňce se rozpustí 0,2728 g α-methyl-tryptofanu (3.3) v kyselině chlorovodíkové (3.13) a doplní se jí po značku. Skladuje se při –18 oC nejdéle 4 týdny.

3.17 Kalibrační standardní roztok tryptofanu a vnitřního standardu: 2,00 ml koncentrovaného roztoku tryptofanu (3.15) a 2,00 ml koncentrovaného roztoku vnitřního standardu α-methyl-tryptofanu (3.16) se zředí vodou (3.1) a methanolem (3.8) přibližně na stejný objem a stejnou koncentraci methanolu (10–30 %) jako v konečném hydrolyzátu. Roztok musí být připravován čerstvý před použitím. Během přípravy musí být roztok chráněn před slunečním světlem.

3.18 Kyselina octová.

3.19 1,1,1-trichloro-2-methyl-2-propanol.

3.20 Ethanolamin w (w/w) > 98 %.

3.21 Roztok 1 g 1,1,1-trichloro-2-methyl-2-propanolu (3.19) ve 100 ml methanolu (3.8).

3.22 Mobilní fáze pro HPLC: 3,00 g kyseliny octové (3.18) + 900 ml vody (3.1) +50,0 ml roztoku (3.21) 1,1,1-trichloro-2-methyl-2-propanolu (3.19) v methanolu (3.8) (1 g/100 ml). pH se upraví ethanolaminem (3.20) na hodnotu 5,00. Doplní se vodou (3.1) na 1 000 ml.

4. Přístroje a pomůcky

4.1 HPLC vybavení s fluorometrickým detektorem.

4.2 Kolona pro kapalinovou chromatografii, 125 mm × 4 mm, C18, náplň 3 μm, nebo obdobná.

4.3 pH metr.

4.4 Nádoba polypropylenová s širokým hrdlem a šroubovacím uzávěrem o objemu 125 ml.

4.5 Membránový filtr, 0,45 μm.

4.6 Autokláv, 110 (±2) oC, 1,4 (±0,1) bar.

4.7 Mechanická třepačka nebo magnetické míchací zařízení.

4.8 Ponorný mixér.

5. Postup

5.1 Příprava vzorků

Vzorek se upraví mletím tak, aby prošel sítem s oky 0,5 mm. Vzorky s vysokým obsahem vlhkosti musí být před mletím předsušeny buď na vzduchu při teplotě do 50 oC, nebo při zmrazení. Vzorky s vysokým obsahem tuku se před mletím extrahují petroletherem (3.9).

5.2 Stanovení volného tryptofanu (extrakt)

Vhodné množství (1–5 g) upraveného vzorku (5.1) se naváží s přesností na 1 mg do kónické baňky. Přidá se 100,0 ml roztoku kyseliny chlorovodíkové (3.13) a 5,00 ml koncentrovaného roztoku vnitřního standardu (3.16). Směs se třepe nebo míchá 60 minut na mechanické třepačce nebo magnetickém míchacím zařízení (4.7). Sediment se nechá usadit a odpipetuje se 10,0 ml supernatantu do kádinky. Přidá se 5 ml roztoku kyseliny fosforečné (3.14). pH se upraví roztokem hydroxidu sodného (3.10) na 3,0. Přidá se tolik methanolu (3.8), aby jeho konečná koncentrace v roztoku byla 10–30 %. Roztok se převede do odměrné baňky vhodného objemu a zředí se vodou na objem potřebný pro chromatografické stanovení (přibližně stejný objem, jako mají kalibrační standardní roztoky (3.17)).

Před nástřikem na kolonu HPLC se přefiltruje několik ml roztoku přes 0,45 μm membránový filtr (4.5). Dále se postupuje podle bodu 5.4 – chromatografie.

Standardní roztok a extrakty je nutno chránit před přímým slunečním světlem. Pokud není možné provést zkoušku tentýž den, extrakty lze skladovat při 5 oC nejvýše tři dny.

5.3 Stanovení celkového tryptofanu (hydrolyzát)

Do polypropylenové nádoby (4.4) se naváží 0,1–1 g upraveného vzorku (5.1) s přesností na 0,2 mg. Obsah dusíku v navážce vzorku je asi 10 mg. Přidá se 8,4 g oktahydrátu hydroxidu barnatého (3.4) a 10 ml vody. Promíchá se ponorným mixerem (4.8) nebo na magnetickém míchacím zařízení (4.7). Magnet s teflonovým povrchem se ponechá ve směsi. Stěny nádoby se opláchnou 4 ml vody. Nádoba se uzavře a víčko se volně dotáhne. Uzavřená nádoba se umístí na 30–60 minut do autoklávu (4.6) s vroucí vodou a párou. Potom se autokláv uzavře a směs se hydrolyzuje 20 hodin při teplotě 110 (± 2) oC.

Před otevřením autoklávu se sníží teplota pod 100 oC. Aby se zabránilo krystalizaci Ba(OH)2 . 8 H2O, přidá se k horké směsi 30 ml vody o laboratorní teplotě. Mírně se zamíchá nebo protřepe. Přidají se 2,00 ml roztoku koncentrovaného vnitřního standardu α-methyl-tryptofanu (3.16). Nádoba se vychladí 15 minut ve vodní lázni s ledem.

Dále se přidá 5 ml roztoku kyseliny fosforečné (3.14). Nádoba se ponechá v ledové lázni a za stálého míchání se neutralizuje roztokem kyseliny chlorovodíkové (3.11) a potom se pH upraví roztokem kyseliny chlorovodíkové (3.12) na hodnotu 3,0. Přidá se tolik methanolu, aby jeho výsledná koncentrace v konečném objemu byla 10–30 %. Roztok se převede do odměrné baňky vhodného objemu a zředí se vodou na stanovený objem, který je nutný pro chromatografické stanovení (např. 100 ml). Přídavek methanolu nesmí způsobit tvorbu sraženiny.

Před nástřikem na kolonu HPLC se přefiltruje několik ml roztoku přes 0,45 μm membránový filtr (4.5). Dále se postupuje podle bodu 5.4 – chromatografie.

Standardní roztok a hydrolyzáty je nutno chránit před přímým slunečním světlem. Pokud není možné provést zkoušku tentýž den, hydrolyzáty lze skladovat při 5 oC nejvýše tři dny.

5.4 Stanovení HPLC

Následující podmínky izokratické eluce jsou pouze doporučené; mohou být použity jiné podmínky za předpokladu, že poskytují rovnocenné výsledky (viz poznámky 9.1 a 9.2):







Kolona pro kapalinovou chromatografii (4.2): 125 mm × 4 mm, C18, náplň 3 μm, nebo obdobná Teplota kolony: laboratorní teplota Mobilní fáze (3.22): 3,00 g kyseliny octové (3.18) + 900 ml vody (3.1) +50,0 ml roztoku (3.21) 1,1,1- trichlor-2-methyl-2-propanolu (3.19) v methanolu (3.8) (1 g/100 ml). pH se upraví na 5,00 ethanolaminem (3.20). Objem se doplní na 1 000 ml vodou (3.1). Průtok: 1 ml/min Celková doba zkoušky: asi 34 minut Detekční vlnová délka: excitace: 280 nm, emise: 356 nm Objem nástřiku: 20 μl.

6. Výpočet a vyjádření výsledků

Obsah tryptofanu (X) v g na 100 g vzorku se vypočte podle následujícího vzorce:

A = plocha píku vnitřního standardu v kalibračním standardním roztoku (3.17)

B = plocha píku tryptofanu v extraktu (5.2) nebo hydrolyzátu (5.3)

V1 = objem koncentrovaného roztoku tryptofanu (3.15) přidaného do kalibračního roztoku (3.17) v ml (2 ml)

c = koncentrace tryptofanu v koncentrovaném roztoku tryptofanu (3.15) přidaném do kalibračního roztoku (3.17) v μmol/ml (= 2,50)

V2 = objem koncentrovaného roztoku vnitřního standardu (3.16) přidaný při extrakci (5.2) (= 5,00 ml) nebo do hydrolyzátu (5.3) v ml (= 2,00 ml)

C = plocha píku vnitřního standardu v extraktu (5.2) nebo hydrolyzátu (5.3)

D = plocha píku tryptofanu v kalibračním standardním roztoku (3.17)

V3 = objem koncentrovaného roztoku vnitřního standardu (3.16) přidaného do kalibračního standardního roztoku (3.17) v ml (= 2,00 ml)

m = hmotnost navážky vzorku v g (korigovaná na původní hmotnost, pokud byl vzorek vysušen a/nebo odtučněn)

M = molekulární hmotnost tryptofanu (= 204,23 g/mol).

7. Opakovatelnost

Rozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení provedených na stejném vzorku nesmí překročit 10 % relat. z hodnoty nejvyššího výsledku.

8. Výsledky kruhových testů

ES uspořádala kruhové testy (4. porovnání) pro tři vzorky, které byly zkoušeny ve 12 laboratořích, aby byl ověřen postup stanovení celkového tryptofanu (hydrolýza). Každý vzorek byl zkoušen pětkrát. Výsledky jsou uvedeny v následující tabulce:







Vzorek 1 Krmivo pro prasata Vzorek 2 Krmivo pro prasata s přidaným L-tryptofanem Vzorek 3 Koncentrát pro prasata L 12 12 12 n 50 55 50 Průměr (g/kg) 2,42 3,40 4,22 sr (g/kg) 0,05 0,05 0,08 r (g/kg) 0,14 0,14 0,22 CVr (%) 1,9 1,6 1,9 SR (g/kg) 0,15 0,20 0,09 R (g/kg) 0,42 0,56 0,25 CVR (%) 6,3 6,0 2,2

L = počet laboratoří, které poskytly výsledky

n = počet jednotlivých výsledků po vyloučení odlehlých hodnot (určených Cochranovým a Dixonovým testem)

sr = standardní odchylka opakovatelnosti

SR = standardní odchylka reprodukovatelnosti

r = opakovatelnost

R = reprodukovatelnost

CVr = variační koeficient opakovatelnosti v %

CVR = variační koeficient reprodukovatelnosti v %

Další kruhový test ES (3. porovnání) byl proveden na dvou vzorcích ve 13 laboratořích pro ověření postupu extrakce volného tryptofanu. Každý vzorek byl zkoušen pětkrát. Výsledky jsou uvedeny v následující tabulce:







Vzorek 4 Směs pšenice a sóji Vzorek 5 Směs pšenice a sóji (= vzorek 4) s přidaným tryptofanem (0,457 g/kg) L 12 12 n 55 60 Průměr (g/kg) 0,391 0,931 sr (g/kg) 0,005 0,012 r (g/kg) 0,014 0,034 CVr (%) 1,34 1,34 SR (g/kg) 0,018 0,048 R (g/kg) 0,050 0,134 CVR (%) 4,71 5,11

L = počet laboratoří, které poskytly výsledky

n = počet jednotlivých výsledků po vyloučení odlehlých hodnot (určených Cochranovým a Dixonovým testem)

sr = standardní odchylka opakovatelnosti

SR = standardní odchyl