02014R0044 — CS — 16.10.2016 — 001.002

Tento dokument slouží výhradně k informačním účelům a nemá žádný právní účinek. Orgány a instituce Evropské unie nenesou za jeho obsah žádnou odpovědnost. Závazná znění příslušných právních předpisů, včetně jejich právních východisek a odůvodnění, jsou zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie a jsou k dispozici v databázi EUR-Lex. Tato úřední znění jsou přímo dostupná přes odkazy uvedené v tomto dokumentu

►B NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 44/2014 ze dne 21. listopadu 2013, kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 168/2013, pokud jde o konstrukci vozidel a obecné požadavky pro schvalování dvoukolových nebo tříkolových vozidel a čtyřkolek (Text s významem pro EHP) (Úř. věst. L 025 28.1.2014, s. 1)

Ve znění:





Opraveno:









▼B

NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 44/2014

ze dne 21. listopadu 2013,

kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 168/2013, pokud jde o konstrukci vozidel a obecné požadavky pro schvalování dvoukolových nebo tříkolových vozidel a čtyřkolek

(Text s významem pro EHP)







KAPITOLA I

PŘEDMĚT A DEFINICE

Článek 1

Předmět

1. Tímto nařízením se zavádějí podrobné technické požadavky a zkušební postupy, pokud jde o konstrukci vozidla, a obecné požadavky na schválení vozidel kategorie L a systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků určených pro tato vozidla v souladu s nařízením (EU) č. 168/2013 a stanoví seznam předpisů EHK OSN a jejich změn.

2. Dále se tímto nařízením zavádějí výkonnostní normy pro technické zkušebny a postup jejich posuzování.

Článek 2

Definice

Použijí se definice uvedené v nařízení (EU) č. 168/2013. Kromě nich se použijí tyto definice:

1) „opatřeními proti neoprávněným úpravám“ se rozumí soubor technických požadavků a specifikací, jejichž cílem je v co největší míře zabránit neoprávněným úpravám hnacího ústrojí vozidla, které mohou nepříznivě ovlivnit funkční bezpečnost, zejména zvýšením výkonu vozidla, a poškodit životní prostředí a které nejsou dovoleny v příloze II;

2) „přívodem sání“ se rozumí kombinace sacího hrdla a sací trubice;

3) „sacím hrdlem“ se rozumí místo průchodu nasávaného vzduchu, které je v tělese válce, hlavy válce nebo klikové skříně;

4) „sací trubicí“ se rozumí konstrukční část spojující karburátor nebo systém řízení průtoku vzduchu a válec, hlavu válce nebo klikovou skříň;

5) „systémem sání“ se rozumí kombinace přívodu sání a tlumiče sání;

6) „výfukovým systémem“ se rozumí kombinace výfukové trubky, expanzní komory, tlumiče výfuku a zařízení k regulaci znečišťujících látek;

7) „zvláštním nářadím“ se rozumí nářadí ve spojitosti se zařízeními proti neoprávněným úpravám, které je dáno k dispozici pouze distributorům schváleným výrobcem vozidla a které není k dispozici široké veřejnosti;

8) „zážehem zapalovacího systému“ se rozumí všechny vlastnosti jiskry vzniklé v zapalovacím systému zážehového motoru, kterou dojde k zapálení směsi vzduchu a paliva, jako je čas, úroveň a poloha;

9) „systémem přívodu paliva“ se rozumí soubor konstrukčních částí mezi zařízením pro uložení paliva a zařízením (zařízeními) pro mísení paliva se vzduchem nebo vstřikování a včetně nich;

10) „shodností výroby“ se rozumí schopnost zajistit, aby se každá série vyrobených výrobků shodovala s požadavky týkajícími se specifikací, výkonnosti a označení uvedenými ve schválení typu;

11) „systémem řízení jakosti“ se rozumí soubor vzájemně propojených a vzájemně se ovlivňujících prvků, které organizace používají k řízení a kontrole toho, jak jsou uskutečňovány politiky jakosti a dosahovány cíle jakosti;

12) „auditem“ se rozumí postup sběru důkazů, kterým se hodnotí, nakolik jsou plněna kritéria auditu a který je objektivní, nestranný a nezávislý a který je veden systematickým a dokumentovaným auditním postupem;

13) „nápravnými kroky“ se rozumí postup řešení problému v postupu řízení jakosti s návaznými kroky, kterými dojde k odstranění příčin neshody nebo nežádoucí situace a které mají zabránit jejich opakování;

14) „certifikací“ se rozumí osvědčení vnitrostátním akreditačním orgánem toho, že organizace splňuje požadavky pro provádění konkrétních činností posuzování shody, které stanoví harmonizované normy, a v příslušných případech také veškeré další požadavky, včetně těch, které jsou stanoveny v příslušných odvětvových předpisech;

15) „spojovacím zařízením pro vozidlo kategorie L“ se rozumějí všechny součásti a zařízení namontované na rámech, na nosných částech karosérie a na podvozku vozidel, jimiž jsou spojena tažná a tažená vozidla, včetně trvale namontovaných nebo odnímatelných částí k připevnění, seřízení nebo provozu spojovacích zařízení;

16) „kulovou hlavicí a tažným zařízením“ se rozumí spojovací zařízení s koulí a držákem namontované k vozidlu kategorie L a určené ke spojení přívěsu pomocí spojkové hlavice;

17) „spojkovou hlavicí“ se rozumí mechanické spojovací zařízení na tažné oji přívěsů určené ke spojení s kulovou hlavicí na vozidle kategorie L;

18) „bodem spojení“ se rozumí střed záběru spojovacího zařízení připevněného k taženému vozidlu ve spojovacím zařízení připevněném k tažnému vozidlu;

19) „sekundárním spojením“ se rozumí spojovací zařízení, které je v případě rozpojení hlavního spojení schopno zajistit, aby přívěs zůstal připojen k tažnému vozidlu a aby zůstalo zachováno jisté zbytkové řízení přívěsu;

20) „hranou desky“ se rozumí okraj desky, která by měla celkem čtyři jasně identifikovatelné hrany, kdyby její tvar byl plochý a obdélníkový a celková tloušťka materiálu by nepřesahovala 10 mm;

21) „dříkem“ se rozumí jakýkoli výčnělek nebo část, která se zdá být kulatého nebo fakticky kulatého tvaru, včetně hlav čepů a šroubů, která má relativně konstantní celkový průměr a která má volný konec, který lze chytit;

22) „velikostí ok“ se rozumí počet otvorů na jeden (lineální) palec síta;

23) „nákladní plošinou“ se rozumí plošina připevněná ke konstrukci vozidla kategorie L určená k přepravě nákladu;

24) „standardním vybavením“ se rozumí základní konfigurace vozidla vybaveného všemi prvky požadovanými regulačními akty uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 168/2013, včetně veškerých prvků namontovaných bez nutnosti jakékoli další specifikace na konfiguraci nebo úroveň vybavení;

25) „volitelným vybavením“ se rozumí prvky, jež nejsou součástí standardního vybavení a za jejichž montáž na vozidlo odpovídá výrobce;

26) „hmotností volitelného vybavení“ se rozumí hmotnost vybavení, jímž může být podle specifikací výrobce vozidlo vybaveno nad rámec standardního vybavení;

27) „hmotností spojení“ se rozumí hmotnost spojovacího zařízení a všech částí nutných k připojení spojovacího zařízení k vozidlu;

28) „maximální technicky přípustnou hmotností v bodě spojení“ se rozumí hmotnost odpovídající maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení v bodě spojení (hodnota „S“ nebo „U“) tažného vozidla danému konstrukčními vlastnostmi spojovacího zařízení a tažného vozidla;

29) „skutečnou hmotností“ ve vztahu k vozidlu se rozumí hmotnost v provozním stavu podle článku 5 nařízení (EU) č. 168/2013, k níž je přičtena hmotnost řidiče (75 kg), hmotnost zásobníku alternativních pohonných hmot, existuje-li, a hmotnost volitelného vybavení, které je instalováno na vozidle;

30) „maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla“ (M) se rozumí maximální hmotnost stanovená pro vozidlo na základě jeho konstrukčních vlastností a konstrukční výkonnosti;

31) „maximální technicky přípustnou přípojnou hmotností“ (TM) se rozumí maximální hmotnost, kterou může vléci tažné vozidlo;

32) „nápravou“ se rozumí společná osa rotace dvou či více kol, hnací či volně se otáčející, složená z jedné či více částí umístěných ve stejné rovině kolmé k podélné střednici vozidla;

33) „maximální technicky přípustnou hmotností na nápravu“ se rozumí hmotnost, která odpovídá maximálnímu přípustnému statickému svislému zatížení přenášenému koly nápravy na zem danému konstrukčními vlastnostmi nápravy a vozidla a jejich konstrukční výkonností;

34) „užitečnou hmotností“ se rozumí rozdíl mezi maximální technicky přípustnou hmotností naloženého vozidla a skutečnou hmotností vozidla;

35) „podélnou rovinou“ se rozumí svislá rovina souběžná s jízdou vozidla v přímém směru;

36) „systémem pro regulaci emisí“ se rozumí elektronická řídicí jednotka motoru a všechny konstrukční součásti související s emisemi z výfukového systému nebo systému vypařování, které dodávají vstupní signály nebo přijímají signály z řídicí jednotky;

37) „indikátorem chybné funkce“ („MI“) se rozumí optický nebo akustický indikátor, který zřetelně informuje řidiče vozidla v případě chybné funkce, jak je uvedeno v článku 21 nařízení (EU) č. 168/2013;

38) „chybnou funkcí“ se rozumí porucha konstrukční části nebo systému, jejímž následkem by došlo k překročení hraničních hodnot emisí pro palubní diagnostické systémy stanovených v příloze VI části B nařízení (EU) č. 168/2013 nebo ke spuštění jakéhokoli provozního režimu, který významně snižuje točivý moment motoru, nebo k neschopnosti palubního diagnostického systému plnit základní požadavky na sledování stanovené v příloze XII;

39) „sekundárním vzduchem“ se rozumí vzduch přiváděný do výfukového systému čerpadlem, sacím ventilem nebo jiným způsobem, aby se napomohlo oxidaci HC a CO obsažených v toku výfukových plynů;

40) „selháním zapalování motoru“ se rozumí případ, kdy nedojde ke spalování ve válci zážehového motoru, protože nevznikne jiskra, z důvodu špatného dávkování paliva, nedostatečné komprese nebo z jakékoliv jiné příčiny;

41) „zkouškou typu I“ se rozumí příslušný jízdní cyklus používaný ke schvalování emisí;

42) „jízdním cyklem“ se rozumí zkušební cyklus, který se skládá ze spuštění motoru, jízdního režimu, při kterém by byla zjištěna chybná funkce, kdyby byla přítomna, a z vypnutí motoru;

43) „zahřívacím cyklem“ se rozumí provoz vozidla, během nějž dojde k nárůstu teploty chladicí kapaliny nejméně o 22 K v porovnání s teplotou při startu motoru a k dosažení teploty nejméně 343,2 K (70 °C);

44) „adaptací seřízení motoru“ se rozumí automatická zpětnovazební regulace palivové mapy motoru;

45) „krátkodobou adaptací seřízení motoru“ se rozumí dynamická nebo okamžitá regulace palivové mapy motoru;

46) „dlouhodobou adaptací seřízení motoru“ se rozumí mnohem postupnější regulace systému dodávky paliva, vyrovnávající rozdíly mezi jednotlivými vozidly a postupné změny, ke kterým dochází během delšího časového období;

47) „výpočtovou hodnotou zatížení motoru“ se rozumí poměr skutečného proudu vzduchu k maximálnímu množství vzduchu přepočtenému na nadmořskou výšku, pokud je tento údaj k dispozici. Tato definice udává bezrozměrné číslo, které není specifické pro určitý motor a které servisním technikům dává informaci o skutečném zatížení motoru vyjádřeném v procentech (plně otevřená škrtící klapka = 100 %);

48) „permanentním nastavením režimu při poruše v oblasti emisí“ se rozumí případ, kdy by vadná konstrukční část nebo systém způsobily překročení hraničních hodnot emisí podle části B přílohy VI nařízení (EU) č. 168/2013 a kdy řízení motoru proto neustále přepíná na takové nastavení, v jakém nejsou od vadné konstrukční části nebo vadného systému vyžadovány žádné údaje;

49) „jednotkou odběru výkonu“ se rozumí motorem poháněné zařízení k pohonu pomocných zařízení na vozidle;

50) „přístupem k OBD“ se rozumí dostupnost všech důležitých informací z palubního diagnostického systému týkajících se emisí a bezpečnosti, včetně všech chybových kódů nezbytných ke kontrole, diagnostice, údržbě nebo opravě částí vozidla souvisejících s vlivem na životní prostředí nebo s funkční bezpečností, prostřednictvím sériového rozhraní normalizovaného diagnostického konektoru podle bodu 3.12 dodatku 1 přílohy XII;

51) „neomezeným přístupem k systému OBD“ se rozumí:

a) přístup nezávislý na přístupovém kódu, který je možno získat pouze od výrobce, nebo na podobném zařízení, nebo

b) přístup umožňující vyhodnocení generovaných údajů bez potřeby jakékoli unikátní dekódovací informace, pokud tato informace sama není normovaná;

52) „normovanými údaji“ se rozumí to, že všechny informace datového toku, včetně všech používaných chybových kódů, jsou generovány jen v souladu s odvětvovými normami, které díky tomu, že jejich formát a jejich povolené možnosti jsou jasně definovány, poskytují maximální úroveň harmonizace v automobilovém průmyslu vozidel kategorie L, a jejich používání je tímto nařízením výslovně povoleno;

53) „nedostatkem“ v oblasti systémů OBD vozidla se rozumí stav, kdy až dvě samostatné konstrukční části nebo systémy, které jsou sledovány, mají dočasně nebo trvale takové provozní vlastnosti, které zhoršují jejich jinak účinné sledování systémem OBD nebo které nesplňují všechny ostatní podrobné požadavky na systém OBD;

54) „významným snížením točivého momentu pohonu“ se rozumí točivý moment pohonu, jenž je roven 90 % točivého momentu v normálním provozním režimu nebo nižší;

55) „povrchem síťové mřížky“ se rozumí povrch sestávající ze vzoru otvorů tvaru například kruhu, elipsy, kosočtverce, obdélníku nebo čtverce pravidelně rozmístěných v intervalech nejvýše 15 mm;

56) „povrchem mřížky“ se rozumí povrch sestávající z rovnoběžných prutů rovnoměrně od sebe rozmístěných ve vzdálenosti nejvýše 15 mm;

57) „ideálně rovným povrchem“ se rozumí teoretický geometricky dokonalý povrch bez přihlédnutí k nedokonalostem povrchu, jako jsou například výstupky nebo prohlubně;

58) „sklonem“ se rozumí stupeň úhlové odchylky vzhledem k vodorovné rovině;

59) „úpravou na žádost zákazníka“ se rozumí jakákoli změna vozidla, systému, konstrukční části nebo samostatného technického celku, která byla provedena na žádost zákazníka a podléhá schválení;

60) „přenášeným systémem“ se rozumí systém podle definice v čl. 3 odst. 15 nařízení (EU) č. 168/2013, který je přenášen ze starého typu vozidla do nového typu vozidla;

61) „stojanem“ se rozumí zařízení pevně připevněné k vozidlu schopné udržet vozidlo bez dozoru v zamýšlené parkovací poloze;

62) „podpěrným stojanem“ se rozumí stojan, který po vysunutí nebo vyklopení do pracovní polohy podpírá vozidlo pouze na jedné straně, přičemž obě kola se dotýkají země;

63) „středovým stojanem“ se rozumí stojan, který po vyklopení do pracovní polohy podpírá vozidlo tak, že vytváří jedno nebo více míst styku vozidla se zemí na obou stranách střední podélné roviny vozidla;

64) „příčným sklonem“ se rozumí boční sklon povrchu vozovky vyjádřený v procentech, přičemž průsečnice střední podélné roviny vozidla a povrchu vozovky je kolmá k přímce maximálního sklonu;

65) „podélným sklonem“ se rozumí přední a zadní sklon povrchu vozovky vyjádřený v procentech, přičemž střední podélná rovina vozidla je rovnoběžná, a tudíž v přímce, s přímkou maximálního sklonu;

66) „pracovní polohou“ stojanu se rozumí vysunutý nebo otevřený stojan v poloze určené k parkování;

67) „nepracovní polohou“ stojanu se rozumí zasunutý nebo zavřený stojan v poloze určené k cestování.







KAPITOLA II

POVINNOSTI VÝROBCŮ, POKUD JDE O KONSTRUKCI VOZIDLA

Článek 3

Požadavky na instalaci a na prokazování ve vztahu ke konstrukci vozidla

1. Aby byly splněny požadavky na konstrukci vozidla stanovené v článku 18 nařízení (EU) č. 168/2013 a v příloze II uvedeného nařízení musí výrobci vybavit vozidla kategorie L systémy, konstrukčními částmi a samostatnými technickými celky ovlivňujícími funkční bezpečnost a ochranu životního prostředí, které jsou konstruovány, vyráběny a montovány takovým způsobem, aby vozidlo při běžném provozu a údržbě v souladu s předpisy výrobce vyhovělo podrobným technickým požadavkům a zkušebním postupům.

2. V souladu s články 6 až 20 musí výrobci praktickou zkouškou schvalovacímu orgánu prokázat, že vozidla kategorie L, která jsou dodávána na trh, registrována nebo uváděna do provozu v Unii, vyhovují požadavkům na konstrukci vozidla uvedeným v kapitole III nařízení (EU) č. 168/2013 a podrobným technickým požadavkům a zkušebním postupům stanoveným ve článcích 6 až 20 tohoto nařízení.

3. ►M1 ►C1 Výrobci částí a zařízení ◄ ◄ zajistí, aby náhradní díly a zařízení, které jsou dodávány na trh nebo uváděny do provozu v Unii, vyhovovaly příslušným požadavkům nařízení (EU) č. 168/2013, jak je uvedeno v podrobných technických požadavcích a zkušebních postupech uvedených v tomto nařízení. Schválené vozidlo kategorie L vybavené takovým náhradním dílem nebo zařízením musí splňovat stejné požadavky na zkoušky a mezní hodnoty výkonnosti jako vozidlo vybavené původním dílem nebo zařízením, které splňuje požadavky na únavu materiálu v rozsahu uvedeném v čl. 22 odst. 2 a článcích 23 a 24 nařízení (EU) č. 168/2013 včetně.

4. Výrobci rovněž zajistí, aby při ověřování shodnosti výroby bylo postupováno podle postupů schválení typu s ohledem na podrobné požadavky na konstrukci vozidla stanovené v článku 33 nařízení (EU) č. 168/2013 a na podrobné technické požadavky v tomto nařízení.

5. V příslušných případech výrobci předloží schvalovacímu orgánu popis opatření přijatých k zamezení neoprávněným úpravám systému řízení hnacího ústrojí včetně počítačů řídících emise a funkční bezpečnost.

Článek 4

Uplatňování předpisů EHK OSN

1. Na schvalování typu se vztahují předpisy EHK OSN a jejich změny uvedené v příloze I tohoto nařízení.

2. Vozidla s maximální konstrukční rychlostí 25 km/h nebo nižší musí splňovat všechny příslušné požadavky předpisů EHK OSN vztahující se na vozidla s maximální konstrukční rychlostí vyšší než 25 km/h.

3. Odkazy na vozidla kategorií L1, L2, L3, L4, L5, L6 a L7 v předpisech EHK OSN se rozumí odkazy na vozidla kategorií L1e, L2e, L3e, L4e, L5e, L6e a L7e (v tomto pořadí) v tomto nařízení včetně případných podkategorií.

Článek 5

Technické specifikace požadavků a zkušebních postupů týkajících se konstrukce vozidel

1. Zkušební postupy týkající se konstrukce vozidel musí být prováděny v souladu se zkušebními požadavky stanovenými v tomto nařízení.

2. Zkušební postupy musí být prováděny schvalovacím orgánem nebo v jeho přítomnosti, případně technickou zkušebnou, pokud to schvalovací orgán povolí.

3. Metody měření a výsledky zkoušek se oznámí schvalovacímu orgánu ve formátu zkušebního protokolu stanoveném v čl. 32 odst. 1 nařízení (EU) č. 168/2013.

Článek 6

Požadavky týkající se opatření pro předcházení neoprávněným úpravám hnacího ústrojí (opatření proti neoprávněným úpravám)

Zkušební postupy a požadavky týkající se opatření pro předcházení neoprávněným úpravám hnacího ústrojí (opatření proti neoprávněným úpravám) uvedené v příloze II části C bodě 1 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou II tohoto nařízení.

Článek 7

Požadavky týkající se postupu udělování schválení typu

Zkušební postupy a požadavky týkající se postupu udělování schválení typu uvedené v příloze II části C bodě 2 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou III tohoto nařízení.

Článek 8

Požadavky týkající se shodnosti výroby

Zkušební postupy a požadavky týkající se shodnosti výroby uvedené v příloze II části C bodě 3 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou IV tohoto nařízení.

Článek 9

Požadavky týkající se spojovacích zařízení pro připojení přívěsů a jejich uchycení

Zkušební postupy a požadavky týkající se spojovacích zařízení pro připojení přívěsů a jejich uchycení uvedené v příloze II části C bodě 4 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou V tohoto nařízení.

Článek 10

Požadavky týkající se zařízení bránících neoprávněnému použití

Zkušební postupy a požadavky týkající se zařízení bránících neoprávněnému použití uvedené v příloze II části C bodě 5 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou VI tohoto nařízení.

Článek 11

Požadavky týkající se elektromagnetické kompatibility

Zkušební postupy a požadavky týkající se elektromagnetické kompatibility uvedené v příloze II části C bodě 6 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou VII tohoto nařízení.

Článek 12

Požadavky týkající se vnějších výčnělků

Zkušební postupy a požadavky týkající se vnějších výčnělků uvedené v příloze II části C bodě 7 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou VIII tohoto nařízení.

Článek 13

Požadavky týkající se uložení paliva

Zkušební postupy a požadavky týkající se uložení paliva uvedené v příloze II části C bodě 8 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou IX tohoto nařízení.

Článek 14

Požadavky týkající se nákladních plošin

Zkušební postupy a požadavky týkající se nákladních plošin uvedené v příloze II části C bodě 9 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou X tohoto nařízení.

Článek 15

Požadavky týkající se hmotností a rozměrů

Zkušební postupy a požadavky týkající se hmotností a rozměrů uvedené v příloze II části C bodě 10 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XI tohoto nařízení.

Článek 16

Požadavky týkající se funkčních palubních diagnostických systémů

Zkušební postupy a požadavky týkající se funkčních palubních diagnostických systémů uvedené v příloze II části C bodě 11 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XII tohoto nařízení.

Článek 17

Požadavky týkající se držadel a opěrek nohou cestujících

Zkušební postupy a požadavky týkající se držadel a opěrek nohou cestujících uvedené v příloze II části C bodě 12 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XIII tohoto nařízení.

Článek 18

Požadavky týkající se místa pro registrační tabulku

Zkušební postupy a požadavky týkající se místa pro registrační tabulku uvedené v příloze II části C bodě 13 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XIV tohoto nařízení.

Článek 19

Požadavky týkající se přístupu k informacím o opravách a údržbě

Zkušební postupy a požadavky týkající se přístupu k informacím o opravách a údržbě uvedené v příloze II části C bodě 14 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XV tohoto nařízení.

Článek 20

Požadavky týkající se stojanů

Zkušební postupy a požadavky týkající se stojanů uvedené v příloze II části C bodě 15 nařízení (EU) č. 168/2013 musí být prováděny a ověřovány v souladu s přílohou XVI tohoto nařízení.







KAPITOLA III

POVINNOSTI A POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN

Článek 21

Výkonnostní normy a posuzování technických zkušeben

Technické zkušebny musí vyhovět výkonnostním normám a postupu jejich posuzování uvedeným v příloze II části C bodě 16 nařízení (EU) č. 168/2013, které musí být ověřovány v souladu s přílohou XVII tohoto nařízení.

Článek 22

Přípustnost vlastního zkoušení

Pokud jde o vlastní zkoušení vnitropodnikovými technickými zkušebnami výrobce podle čl. 64 odst. 1 nařízení (EU) č. 168/2013, lze takové zkoušení provádět pouze v případech povolených podle přílohy III tohoto nařízení.







KAPITOLA IV

POVINNOSTI ČLENSKÝCH STÁTŮ

Článek 23

Schvalování typu vozidel, systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků

V souladu s články 18, 25 a 33 nařízení (EU) č. 168/2013 a s účinností od dat stanovených v příloze IV nařízení (EU) č. 168/2013 vnitrostátní orgány v případě nových vozidel, která nejsou v souladu s nařízením (EU) č. 168/2013 a tímto nařízením, považují prohlášení o shodě za neplatná pro účely čl. 43 odst. 1 nařízení (EU) č. 168/2013 a z důvodů souvisejících s emisemi, spotřebou paliva nebo spotřebou energie nebo s použitelnými požadavky na funkční bezpečnost nebo konstrukci vozidla zakáží dodávání takových vozidel na trh, jejich registraci nebo uvádění do provozu.







KAPITOLA V

ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

Článek 24

Vstup v platnost

Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

Použije se ode dne 1. ledna 2016.

Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.









SEZNAM PŘÍLOH







Číslo přílohy Název přílohy C1 Požadavky na konstrukci vozidla a obecné požadavky na schválení typu I Seznam závazně použitelných předpisů EHK OSN II Požadavky týkající se opatření pro předcházení neoprávněným úpravám hnacího ústrojí (opatření proti neoprávněným úpravám) III Požadavky týkající se postupu udělování schválení typu IV Požadavky týkající se shodnosti výroby V Požadavky týkající se spojovacích zařízení pro připojení přívěsů a jejich uchycení VI Požadavky týkající se zařízení bránících neoprávněnému použití VII Požadavky týkající se elektromagnetické kompatibility VIII Požadavky týkající se vnějších výčnělků IX Požadavky týkající se uložení paliva X Požadavky týkající se nákladních plošin XI Požadavky týkající se hmotností a rozměrů XII Požadavky týkající se funkčních palubních diagnostických systémů (OBD) XIII Požadavky týkající se držadel a opěrek nohou cestujících XIV Požadavky týkající se místa pro registrační tabulku XV Požadavky týkající se přístupu k informacím o opravách a údržbě XVI Požadavky týkající se stojanů C2 Požadavky na technické zkušebny XVII Výkonnostní normy a posuzování technických zkušeben

▼M1









PŘÍLOHA I

Seznam závazně použitelných předpisů EHK OSN







Předpis EHK OSN č. Předmět Série změn Odkaz na Úřední věstník Vztahuje se na 10 Elektromagnetická kompatibilita Doplněk 1 k sérii změn 04 Úř. věst. L 254, 20.9.2012, s. 1. L1e, L2e, L3e, L4e, L5e, L6e a L7e 62 Ochrana proti neoprávněnému použití Doplněk 2 k sérii změn 00 Úř. věst. L 89, 27.3.2013, s. 37. L1e, L2e, L3e, L4e, L5e, L6e a L7e

Vysvětlivka: Skutečnost, že je konstrukční část obsažena v tomto seznamu, neznamená, že je její instalace povinná. Pro některé konstrukční části jsou však stanoveny povinné požadavky na montáž v dalších přílohách tohoto nařízení.

▼B









PŘÍLOHA II

Požadavky týkající se opatření pro předcházení neoprávněným úpravám hnacího ústrojí (opatření proti neoprávněným úpravám)

1. Účel a rozsah

1.1 Opatření pro předcházení neoprávněným úpravám hnacího ústrojí (opatření proti neoprávněným úpravám) mají za cíl odradit od nepříznivých změn hnacího ústrojí vozidla, které mají negativní dopad na funkční bezpečnost a/nebo životní prostředí.

1.2 Součástí opatření jsou zvláštní požadavky na označení vozidla, pokud jde o maximální výkon, maximální konstrukční rychlost vozidla a hladinu akustického tlaku stojícího vozidla, které musí být uvedeno na povinném štítku podle čl. 39 odst. 1 nařízení (EU) č. 168/2013. Zvláštní značení originálních a neoriginálních konstrukčních součástí, samostatných technických celků, částí a vybavení, které ovlivňují vliv vozidla na životní prostředí, výkonnost pohonné jednotky a funkční bezpečnost vozidla, musí být v souladu s čl. 39 odst. 2 a 3 nařízení (EU) č. 168/2013, aby donucovací orgány mohly ověřit, zda jsou na vozidle namontované části a vybavení vhodné pro daný schválený typ vozidla.

1.3 Oblast působnosti Všechna vozidla kategorie L uvedená v článku 2 nařízení (EU) č. 168/2013 s výjimkou (pod)kategorií L3e-A3, L4e-A3 a L5e.

2. Obecné požadavky

2.1 Výrobce zajistí, aby schvalovacímu orgánu a technické zkušebně byly poskytnuty nezbytné informace a případně nezbytná vozidla, pohony, konstrukční části a samostatné technické celky k ověření, zda vyhovují požadavkům podle této přílohy.

2.2 Výrobce v žádosti o schválení typu prohlásí, že se zavazuje neuvádět na trh zaměnitelné konstrukční části, jež by mohly umožnit zvýšení výkonnosti pohonné jednotky platné pro příslušnou (pod)kategorii.

2.3 Zaměnitelnost neshodných částí mezi schválenými typy vozidla: 2.3.1 Zaměnitelnost následujících částí samostatně nebo kombinovaně nesmí způsobit takové zvýšení výkonnosti pohonné jednotky, kterým by byly překročeny hodnoty naměřené a nahlášené při schvalování typu, což znamená, že maximální konstrukční rychlost vozidla a/nebo maximální trvalý jmenovitý a/nebo netto výkon motoru dané kategorie musí vždy zůstat v mezích shodnosti výroby stanovených v bodě 4.1.4 přílohy IV: 2.3.1.1 u vozidel vybavených dvoudobým motorem: ►M1 válec, píst ◄ , karburátor nebo vstřikovač (vstřikovače) paliva, sací trubice, výfukový systém; 2.3.1.2 u vozidel vybavených čtyřdobým motorem: hlava válce, vačkový hřídel, ►M1 válec, píst ◄ , karburátor nebo vstřikovač (vstřikovače) paliva, sací trubice, výfukový systém.

2.4 Schválená maximální konstrukční rychlost vozidla a/nebo maximální trvalý jmenovitý a/nebo netto výkon motoru dané (pod)kategorie, uvedené v příloze I nařízení (EU) č. 168/2013, nesmí být v žádném případě překročeny, což znamená, že výkonnost pohonné jednotky vozidla musí vždy zůstat v mezích shodnosti výroby stanovených v bodě 4.1.4 přílohy IV.

2.5 V případě řetězů nebo ozubených řemenů se na pastorcích uvede počet zubů.

2.6 Výrobce prohlásí, že výrobcem umožněné úpravy následujících vlastností nezvýší výkonnost pohonné jednotky tak, aby došlo k překročení mezí shodnosti výroby stanovených v bodě 4.1.4 přílohy IV: zážeh spalovacího systému, je-li to relevantní, systém přívodu paliva, systém sání vzduchu včetně vzduchového filtru (vzduchových filtrů) (úprava nebo odstranění), sestava baterie pohonu nebo elektrické napájení elektrického motoru, je-li to relevantní, poháněcí soustava a řídící jednotka (jednotky), jež řídí hnací ústrojí vozidla.

2.7 Je-li časování zapalování nastavitelné, výkonnost pohonné jednotky se měří s předstihem zapalování nastaveným na ±5° hodnoty, při které je dosažen maximální výkon motoru.

2.8 Výrobce zajistí, aby schválené vozidlo vyhovělo následujícím ustanovením o bezpečnosti elektrického systému, která omezují vliv vozidla na životní prostředí a výkonnost pohonné jednotky vozidla. 2.8.1 U vozidla vybaveného elektrickým(i) nebo elektronickým(i) zařízení(mi) omezujícím(i) výkonnost jeho pohonné jednotky musí výrobce vozidla technické zkušebně doložit, že úpravou nebo odpojením těchto zařízení nebo odpojením jejich kabeláže nedojde ke zvýšení výkonnosti. 2.8.2 Vozidlo vybavené elektronickým řízením musí být zajištěno proti úpravám, s výjimkou úprav povolených výrobcem. Výrobce povolí úpravy, které jsou nezbytné pro diagnostiku, údržbu, kontrolu, dodatečnou montáž nebo opravu vozidla. 2.8.3 Přeprogramovatelné počítačové kódy nebo provozní parametry musí být zajištěny proti neoprávněnému zásahu a musí poskytovat úroveň ochrany nejméně shodnou s ochranou podle normy ISO 15031-7:2001, za předpokladu, že výměna zabezpečených údajů probíhá za použití komunikačních protokolů a normalizovaného diagnostického konektoru podle dodatku 1 přílohy XII. 2.8.4 Pro zamezení zvýšení výkonnosti pohonné jednotky nesmí být počítačově kódované provozní parametry výkonnosti změnitelné bez použití speciálních nástrojů a postupů, jako je např. připájení nebo zalití počítačové součástky, zapečetění nebo zapájení krytu počítače. 2.8.5 Všechny vyměnitelné paměťové čipy sloužící ke kalibraci musí být zality, uzavřeny v zapečetěném obalu nebo chráněny elektronickým algoritmem a nesmí být vyměnitelné bez použití speciálního nářadí a postupů. 2.8.6 Výrobci, kteří užívají systémy s programovatelným počítačovým kódem (např. EEPROM – elektricky mazatelná programovatelná paměť ROM), musí zabránit neoprávněnému přeprogramování. Použijí při tom pokročilé strategie ochrany proti neoprávněným zásahům a funkce ochrany před zápisem, které vyžadují elektronický přístup k výrobcem provozovanému počítači umístěnému mimo vozidlo, k němuž musí mít přístup rovněž nezávislí provozovatelé požívající ochrany podle přílohy XV. Metody poskytující adekvátní úroveň ochrany proti neoprávněným zásahům, např. bezpečností přístup seed/key podle protokolu Keyword 2000, schválí schvalovací orgán. 2.8.7 Diagnostické chybové kódy (DTC) uložené v řídící jednotce (řídících jednotkách) hnacího ústrojí nebo motoru se nesmí vymazat odpojením palubního počítače od elektrického zdroje vozidla nebo odpojením či poruchou baterie vozidla nebo uzemnění.

3. Dodatečné zvláštní požadavky na vozidla (pod)kategorií L1e, L2e a L6e

3.1 Přípustná odchylka pro omezení maximální rychlosti a/nebo výkonu vozidel kategorie L1e, L2e a L6e činí ±5 % maximální konstrukční rychlosti vozidla a/nebo netto a/nebo trvalého jmenovitého výkonu podle klasifikačních kritérií uvedených v příloze I nařízení (EU) č. 168/2013.

3.2 Požadavky na vozidla kategorie L1e, L2e a L6e se spalovacím motorem 3.2.1 Systém sání 3.2.1.1 Sací trubice musí být připevněny střižnými šrouby nebo šrouby, které lze odmontovat jen zvláštním nářadím. Zúžená část, zvenku označená, musí být umístěna uvnitř trubic; v tomto místě nesmí být tloušťka stěny větší než 4 mm nebo, je-li z ohebného materiálu, např. z pryže, 5 mm. 3.2.1.2 Jakýkoli zásah do trubic s cílem změnit zúženou část musí vést buď ke zničení trubic, nebo k úplně a trvale chybné funkci motoru, dokud trubice nebudou uvedeny do schváleného stavu. ▼M1 3.2.1.3 Na trubicích musí být čitelné označení s uvedením (pod) kategorie vozidla podle definice v článku 2 a 4 a přílohy I nařízení (EU) č. 168/2013. ▼B 3.2.2 Motor 3.2.2.1 Je-li motor vybaven jazýčkovým ventilem (jazýčkovými ventily), musí být tento ventil upevněn střižnými šrouby, které znemožní další užití jej nesoucí části, nebo šrouby, které lze odmontovat jen zvláštním nářadím. 3.2.2.2 Po montáži nesmí být maximální tloušťka těsnění hlavy válce, je-li přítomno, větší než 1,3 mm. 3.2.2.3 Písty dvoudobých motorů Píst v poloze horní úvrati nesmí překrývat sací kanál. Tento požadavek neplatí pro ty části přepouštěcího/vyplachovacího kanálu, které se shodují se sacím kanálem u vozidel s motorem vybaveným systémem sání s jazýčkovým ventilem (ventily). 3.2.2.4 U dvoudobých motorů se otočením pístu o 180° nesmí zvýšit výkonnost motoru. ▼M1 3.2.2.5 U dvoudobých motorů nesmí maximální tloušťka žádného případného těsnění mezi čelní plochou válce a klikovou skříní přesáhnout po namontování 0,5 mm. ▼B 3.2.3 Výfukový systém 3.2.3.1 Ve výfukovém systému nejsou povolena žádná uměle zúžená místa. Vedení ventilů u čtyřdobých motorů se nepokládají za uměle zúžená místa. 3.2.3.2 Odstraněním trubky reflexního tlumiče hluku, je-li instalován, nesmí dojít ke zvýšení výkonnosti pohonné jednotky. 3.2.3.3 Část nebo části výfukového systému uvnitř tlumičů určující účinnou délku výfukové trubky musí být připevněny k tlumičům nebo k expanzním komorám tak, aby je nebylo možno odmontovat.

▼M1

3.3 Plynule měnitelný převod (CVT) 3.3.1 Kryty plynule měnitelného převodu, jsou-li instalovány, musí být připevněny nejméně dvěma střižnými šrouby nebo šrouby, které lze odmontovat jen zvláštním nářadím. 3.3.2 Plynule měnitelný převod určený k omezení převodového poměru snížením účinné vzdálenosti mezi dvěma kotouči musí být plně začleněn do jednoho nebo obou kotoučů tak, aby bylo nemožné změnit účinnou vzdálenost nad hranici, kdy by došlo ke zvýšení maximální rychlosti vozidla o více než 10 % této maximální povolené rychlosti vozidla, aniž by došlo ke zničení kotoučového systému. Pokud výrobce v plynule měnitelném převodu použije vyměnitelné rozpěrné kroužky k nastavení maximální rychlosti vozidla, kompletní vyjmutí těchto kroužků nesmí způsobit zvýšení maximální rychlosti vozidla o více než 10 %.

▼M1

4. Dodatečné zvláštní požadavky na vozidla (pod)kategorií L3e-A1 a L4e-A1

4.1 Vozidla podkategorií L3e-A1 a L4e-A1 musí splňovat požadavky buď bodů 4.2 až 4.2.3., nebo bodů 4.3, 4.3.1 a 4.3.2, nebo bodů 4.4, 4.4.1. a 4.4.2, a bodů 4.5, 4.6 a 4.7. Kromě toho musí splňovat požadavky bodů 3.2.2.1, 3.2.2.3, 3.2.2.4, 3.2.2.5, 3.2.3.1 a 3.2.3.3.

4.2 V přívodu sání musí být umístěna nevyměnitelná vložka. Je-li taková vložka v sací trubici umístěna, musí být tato trubice připevněna k bloku motoru střižnými šrouby nebo šrouby, které lze odmontovat jen zvláštním nářadím. 4.2.1 Vložka musí mít tvrdost nejméně 60 HRC. V zúžené části nesmí její tloušťka přesahovat 4 mm. 4.2.2 Jakýkoli zásah do vložky s cílem ji odstranit nebo upravit musí vést buď k destrukci vložky a části, která ji nese, nebo k úplně a trvale chybné funkci motoru, dokud nebude vložka uvedena do schváleného stavu. 4.2.3 Na povrchu vložky nebo nedaleko od něj musí být čitelné označení s uvedením (pod) kategorie vozidla podle definice v článku 2 a 4 a přílohy I nařízení (EU) č. 168/2013. ▼M1 —————

▼M1

4.3 Všechny sací trubice musí být připevněny střižnými šrouby nebo šrouby, které lze odmontovat jen zvláštním nářadím. Zúžená část, zvenku označená, musí být umístěna uvnitř trubic; v tomto místě nesmí být tloušťka stěny větší než 4 mm nebo, je-li z ohebného materiálu, např. z pryže, 5 mm. 4.3.1 Jakýkoli zásah do trubic s cílem upravit zúženou část musí vést buď ke zničení trubic, nebo k úplně a trvale chybné funkci motoru, dokud nebudou trubice uvedeny do schváleného stavu. 4.3.2 Na trubicích musí být čitelné označení s uvedením (pod) kategorie vozidla podle definice v článku 2 a 4 a přílohy I nařízení (EU) č. 168/2013.

4.4 Segment přívodu sání, který je umístěn v hlavě válce, musí mít zúžené místo. V celém sacím hrdle pak nesmí být jiné více zúžené místo (s výjimkou oblasti sedel ventilů). 4.4.1 Jakýkoli zásah do přívodu sání s cílem upravit zúženou část musí vést buď ke zničení trubice, nebo k úplně a trvale chybné funkci motoru, dokud nebude přívod uveden do schváleného stavu. 4.4.2 Na hlavě válce musí být čitelné označení s uvedením kategorie vozidla podle definice v článku 2 a 4 nařízení (EU) č. 168/2013 a v příloze I téhož nařízení.

4.5 Průměr zúžené části uvedené v bodě 4.2 se může různit v závislosti na (pod) kategorii daného vozidla.

4.6 Výrobce musí sdělit průměr zúžené části (zúžených částí) a prokázat schvalovacímu orgánu a technické zkušebně, že tato zúžená část je nejkritičtější pro průtok plynů a že v systému sání není jiná část, jejíž úpravou by mohlo dojít ke zvýšení výkonnosti pohonné jednotky.

4.7 Po namontování nesmí maximální tloušťka těsnění hlavy válce přesáhnout 1,6 mm.

▼B

5. Dodatečné zvláštní požadavky pro vozidla jiných (pod)kategorií v oblasti působnosti bodu 1.3

▼M1

5.1 Žádná varianta nebo verze v rámci stejného typu vozidla podkategorie L3e-A2 nebo podkategorie L4e-A2 splňující požadavky na konverzi stanovené v příloze III bodě 4 nesmí být odvozena od typu L3e-A3 nebo L4e-A3, varianty nebo verze s maximálním netto výkonem motoru a/nebo maximálním trvalým jmenovitým výkonem s hodnotami více než dvakrát vyššími než jsou hodnoty stanovené v klasifikaci podkategorií L3e-A2 nebo L4e-A2 v příloze I nařízení (EU) č. 168/2013 (např. 70 kW ke 35 kW nebo nižší, 50 kW ke 35 kW nebo nižší).

▼B

5.2 Výrobce prohlásí, že změny a zaměnitelnost níže uvedených vlastností a konstrukčních částí nepovedou: — u vozidel podkategorie L3e-A2 a L4e-A2 k překročení dvojnásobku netto výkonu motoru nebo maximálního trvalého jmenovitého výkonu, nebo — u vozidel kategorie L7e k překročení schválené výkonnosti pohonné jednotky: 5.2.1 zážeh spalovacího systému, je-li to relevantní; ▼M1 5.2.2 systém přívodu paliva; ▼M1 5.2.3 systém sání vzduchu včetně vzduchových filtrů (úprava nebo odstranění); 5.2.4. poháněcí soustava; 5.2.5 řídicí jednotka (jednotky), které řídí výkonnost pohonné jednotky hnacího ústrojí; 5.2.6 odstranění jakékoli konstrukční části (mechanické, elektrické, konstrukční) omezující plné zatížení motoru, které by vedlo k jakékoli změně výkonnosti pohonné jednotky schválené v souladu s přílohou II částí A nařízení (EU) č. 168/2013; ▼M1 —————

▼M1

6. Další požadavky na (pod) kategorie L1e, L2e, L3e-A1, L4e-A1 a L6e

6.1 Níže uvedené součásti, vybavení a konstrukční části musí být trvale a nesmazatelně označeny číslem (čísly) kódů a značkami přiřazenými za účelem identifikace buď výrobcem vozidla nebo výrobcem těchto součástí, vybavení nebo konstrukčních částí. Označení může mít formu štítku za předpokladu, že štítek zůstane při běžném užívání čitelný a nelze jej sejmout, aniž by se zničil.

6.2 Označení uvedené v bodě 6.1 musí být v zásadě viditelné, aniž by bylo třeba odmontovat danou součást nebo další součásti vozidla. Jestliže karoserie nebo jiné části vozidla označení zakrývají, musí výrobce vozidla sdělit příslušným orgánům informace o otvorech nebo informace potřebné k demontáži daných částí a o umístění označení.

6.3 Písmena, číslice nebo značky, které se použijí, musí mít výšku nejméně 2,5 mm a musí být snadno čitelné.

6.4 Součásti, vybavení a konstrukční části uvedené v bodě 6.1 jsou uvedeny dále, a to pro všechny (pod) kategorie.

6.4.1 veškerá elektrická/elektronická zařízení pro účely řízení spalovacího motoru nebo pohonného elektromotoru (modul zapalování řídicí jednotky motoru, vstřikovače, teplota nasávaného vzduchu atd.);

6.4.2 karburátor nebo rovnocenné zařízení;

6.4.3 katalyzátor (katalyzátory) (pouze nejsou-li součástí tlumiče hluku);

6.4.4 kliková skříň;

6.4.5 válec;

6.4.6 hlava válce;

6.4.7 výfuková trubka (trubky) (pokud jsou odděleny od tlumiče);

6.4.8 sací trubice (je-li odlita odděleně od karburátoru nebo válce nebo klikové skříně);

6.4.9 tlumič sání (čistič vzduchu);

6.4.10 zúžené místo (vložka nebo jiné části);

6.4.11 zařízení na snižování hluku (tlumič(e));

6.4.12 hnaná část převodu (zadní řetězové kolo nebo řemenice);

6.4.13 hnací část převodu (přední řetězové kolo nebo řemenice);

6.5. Pro kategorie L1e, L2e a L6e musí být v souladu s bodem 6.1 označeny tyto součásti, vybavení a konstrukční části:

6.5.1 převod CVT;

6.5.2 ovladač převodu.

▼B









PŘÍLOHA III

Požadavky týkající se postupu udělování schválení typu

1. Postup schválení typu

1.1 Při přijetí žádosti o schválení typu vozidla musí schvalovací orgán:

1.1.1 ověřit, že všechny certifikáty EU schválení typu vydané podle regulačních aktů, jež jsou použitelné pro schválení typu vozidla, se vztahují na tento typ vozidla a odpovídají předepsaným požadavkům;

1.1.2 odkazem na dokumentaci zajistit, aby specifikace vozidla a údaje uvedené v informačním dokumentu o vozidle byly uvedeny ve schvalovací dokumentaci a v certifikátech EU schválení typu s ohledem na příslušné regulační akty;

1.1.3 v případě, že položkové číslo v informačním dokumentu není uvedeno ve schvalovací dokumentaci některého z regulačních aktů, potvrdit, že příslušná část nebo vlastnost odpovídá údajům v dokumentaci výrobce;

1.1.4 na vybraném vzorku vozidel typu, jenž má být schválen, provést nebo nechat provést kontrolu částí a systémů vozidla za účelem ověření, že vozidlo je vyrobeno (vozidla jsou vyrobena) v souladu s údaji v ověřené schvalovací dokumentaci s ohledem na certifikáty EU schválení typu;

1.1.5 případně provést nebo nechat provést příslušné kontroly montáže samostatných technických celků;

1.1.6 případně provést nebo nechat provést nezbytné kontroly z hlediska vybavenosti zařízeními uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 168/2013;

1.1.7 případně provést nebo nechat provést nezbytné kontroly splnění požadavků týkajících se systémů na plynné palivo.

2. Kombinace technických specifikací

2.1 Počet kontrolovaných vozidel musí být dostačující z hlediska náležité kontroly různých schvalovaných kombinací podle následujících kritérií:

2.1.1 typ vozidla, varianty a verze;

2.1.2 rodina vozidla a pohonu;

2.1.3 převod;

2.1.4 druh karoserie;

2.1.5 počet dveří;

2.1.6 počet míst k sezení.

3. Zvláštní ustanovení

3.1 Není-li k dispozici žádný certifikát schválení typu podle některého z příslušných regulačních aktů, musí schvalovací orgán:

3.1.1 zajistit potřebné zkoušky a kontroly podle požadavků každého z příslušných regulačních aktů;

3.1.2 ověřit, že vozidlo odpovídá údajům v dokumentaci výrobce vozidla a že vyhovuje technickým požadavkům každého z příslušných regulačních aktů;

3.1.3 případně provést nebo nechat provést příslušné kontroly montáže samostatných technických celků;

3.1.4 případně provést nebo nechat provést nezbytné kontroly z hlediska vybavenosti zařízeními uvedenými v příloze II nařízení (EU) č. 168/2013;

3.1.5 případně provést nebo nechat provést nezbytné kontroly splnění požadavků týkajících se systémů na plynné palivo.

4. Ustanovení týkající se konverze motocyklů podkategorií (L3e/L4e)-A2 a (L3e/L4e)-A3

4.1 Obecně

Ustanovení týkající se konverze se vztahují pouze na motocykly podkategorií (L3e/L4e)-A2 a (L3e/L4e)-A3 s postranním vozíkem a bez něj a naopak.

4.2 Konverze motocyklu podkategorie (L3e/L4e)-A2 na motocykl podkategorie (L3e/L4e)-A3 a naopak je povolena, jsou-li splněny následující kontrolované podmínky: 4.2.1 Schválení typu Výrobce v rámci schvalování typu provede samostatné zkoušky motocyklu v konfiguracích (L3e/L4e)-A2 a (L3e/L4e)-A3 a doloží technické zkušebně a ke spokojenosti schvalovacího orgánu, že motocykl kategorie L3e vyhovuje požadavkům ustanovení bodu 4, a předloží samostatné protokoly k následujícím požadavkům: 4.2.2 Požadavky na vliv na životní prostředí a na výkonnost pohonné jednotky uvedené v kapitole III nařízení (EU) č. 168/2013 a zkoušky podle příloh II, V, VI a VII uvedeného nařízení (EU) č. 168/2013: 4.2.2.1 environmentální zkoušky typů I, II, V, VII, VIII a IX uvedené v příloze V nařízení (EU) č. 168/2013; 4.2.2.2 požadavky a zkoušky týkající se výkonnosti pohonné jednotky uvedené v příloze II bodě A2 nařízení (EU) č. 168/2013; 4.2.2.3 definice rodiny vozidla/pohonu musí být stanoveny a oznámeny zvlášť pro motocykly v konfiguracích (L3e/L4e)-A2 a (L3e/L4e)-A3; 4.2.3 Požadavky na funkční bezpečnost: zkoušky musí být provedeny a související požadavky musí být splněny v souladu s body B2, B4, B14, B17 a B18 přílohy II nařízení (EU) č. 168/2013. 4.2.4 V případě konfigurace (L3e/L4e)-A2 musí být zkoušky konstrukce vozidla provedeny a související požadavky splněny v souladu s body C1 a C10 přílohy II nařízení (EU) č. 168/2013. ▼M1 4.2.5 Veškeré ostatní požadavky na schválení typu, které nejsou uvedeny v bodech 4.2.2, 4.2.3 a 4.2.4 a které jsou uvedeny v příloze II nařízení (EU) č. 168/2013, jsou u konfigurací motocyklů (L3e/L4e)-A2 a (L3e/L4e)-A3 považovány za společné a shodné, a tudíž se zkoušejí a protokoly o nich se vystavují jen jednou pro obě výkonnostní konfigurace. Kromě toho zkušební protokoly týkající se systémů, konstrukčních částí, samostatných technických celků, částí nebo vybavení vozidla splňujících stejné požadavky na schválení typu v obou konfiguracích jsou akceptovány pro schválení typu jakékoli z těchto konfigurací. 4.2.6 Pro kategorii (L3e/L4e)-A2 konfigurace motocyklu s jedinečným číslem schválení typu se vydá jedno schválení typu úplného vozidla. 4.2.7 Pro kategorii (L3e/L4e)-A3 konfigurace motocyklu s jedinečným číslem schválení typu se vydá jedno schválení typu úplného vozidla. Obě čísla schválení typu uvedená v bodě 4.2.6 a v tomto bodě musí být vyražena na povinném štítku v souladu s článkem 39 nařízení (EU) č. 168/2013 a přílohou V nařízení (EU) č. 901/2014. V zájmu snazší konverze podkategorie (L3e/L4e)-A2 na konfiguraci (L3e/L4e)-A3 a naopak se k dokumentaci připojí formulář odpovídajícího prohlášení výrobce uvedený v dodatku 24 části B přílohy I nařízení (EU) č. 901/2014. Kromě toho musí výrobce vozidla na osvědčení o shodě uvést specifické položky pro konfiguraci L3e-A2 i L3e-A3 v souladu s formulářem stanoveným v příloze IV nařízení (EU) č. 901/2014. ▼B 4.2.8 Nejsou-li kompletní údaje pro konverzi k dispozici v době schvalování typu, lze tyto kompletní údaje doplnit prostřednictvím prodloužení EU schválení typu úplného vozidla. Pokud chybí pouze číslo druhého EU schválení typu úplného vozidla, lze jej doplnit prostřednictvím revize EU schválení typu úplného vozidla. 4.2.9 Elektronické údaje o motocyklu kategorie (L3e/ L4e)-A2 nebo A3 Výrobce naprogramuje příslušnou podkategorii motocyklu „L3e-A2“ nebo „L3e-A3“ do paměti PCU/ECU motocyklu při konverzi z konfigurace (L3e/ L4e)-A2 na konfiguraci (L3e/L4e)-A3 nebo naopak. 4.2.9.1 Tento elektronický údaj musí být ve formátu čitelném generickým čtecím zařízením, které splňuje ustanovení přílohy XII. 4.2.9.2 Tento elektronický údaj musí být chráněn proti neoprávněným zásahům v souladu s bodem 2.8 přílohy II. 4.2.9.3 Na žádost výrobce motocyklu lze vozidlo vyjmout z povinnosti vyhovět požadavkům bodů 4.2.9.1 a 4.2.9.2 až do 1. ledna 2020 s podmínkou, že k dokumentaci výrobce bude připojeno podrobné technické odůvodnění. ▼M1 4.2.10 Prohlášení o shodě se vyplňuje v souladu s požadavky stanovenými v bodě 1.7 přílohy IV nařízení (EU) č. 901/2014. 4.2.11 Motocyklům, které lze konvertovat z podkategorie (L3e/L4e)-A2 na podkategorii (L3e/L4e)-A3 nebo naopak, se přiřadí pouze jedno identifikační číslo vozidla (VIN). Povinný štítek připevněný na vozidle musí obsahovat toto VIN a jasně uvádět hladinu akustického tlaku pro obě konfigurace jakož i maximální netto výkon nebo maximální trvalý jmenovitý výkon pro konfiguraci (L3e/L4e)-A2. ▼B

4.3 Konverze Konverzi z konfigurace (L3e/L4e)-A2 na konfiguraci (L3e/L4e)-A3 nebo naopak může provádět a dohlížet na ni pouze výrobce motocyklu. 4.3.1 Na žádost majitele vozidla vystaví výrobce prohlášení s údaji nezbytnými pro konverzi, které bude číslem VIN odkazovat na prohlášení o shodě v souladu se vzorem prohlášení o shodě podle čl. 38 odst. 2 nařízení (EU) č. 168/2013, a prohlásí, že z technického hlediska lze schválený motocykl kategorie L3e konvertovat na výkonnostní úroveň (L3e/L4e)-A2 nebo (L3e/L4e)-A3. 4.3.2 Toto prohlášení výrobce musí obsahovat: čísla EU schválení typu úplného vozidla (WVTA), měněné údaje (s odkazem na příslušná čísla schválení typu v prohlášení o shodě), krátký popis částí nebo vybavení, které se mění, a softwarová identifikační a kalibrační ověřovací čísla pro obě konfigurace. Vzor vyplněného prohlášení výrobce musí být součástí dokumentace výrobce vozidla.

4.4 První registrace Členský stát nesmí odmítnout první registraci a nesmí vyžadovat dodatečné zkoušení za účelem první registrace nového motocyklu konfigurace (L3e/L4e)-A2 nebo (L3e/L4e)-A3, je-li nový motocykl (L3e/L4e)-A2 konvertován na výkonnostní úroveň (L3e/L4e)-A3 nebo naopak, za následujících podmínek: 4.4.1 hodnota nasnímaná generickým čtecím zařízením podle bodu 4.2.9 ukazuje správnou konfiguraci (L3e/L4e)-A2 nebo (L3e/L4e)-A3 a vizuální prohlídka vede k závěru, že všechny části motocyklu nutné ke konverzi jsou vyměněny a/nebo nainstalovány. ▼M1 ————— ▼B

5. Postupy, které je třeba dodržet při vícestupňovém EU schvalování typu

5.1 Obecně

5.1.1 Uspokojivý průběh postupu vícestupňového EU schválení typu vyžaduje součinnost všech zúčastněných výrobců. Proto musí schvalovací orgány dříve, než udělí schválení typu v prvním a v následujících stupních, zajistit, aby mezi různými výrobci existovaly vhodné dohody o předávání dokumentů a informací nezbytných pro to, aby dokončený typ vozidla splňoval technické požadavky všech ustanovení nařízení (EU) č. 168/2013. Tyto informace musí obsahovat podrobnosti o příslušných schváleních typu systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků a dále o dílech vozidla, které jsou součástí nedokončeného vozidla, avšak nebyly dosud schváleny.

5.1.2 Schválení typu podle bodu 5 se udělují na základě momentálního stavu dokončení typu vozidla a zahrnují veškerá schválení typu udělená ve dřívějších stupních.

5.1.3 V postupu vícestupňového EU schválení typu odpovídá za schválení typu a shodnost výroby všech systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků výrobce, který je vyrobil nebo doplnil k předchozímu stupni výroby. Výrobce neodpovídá za prvky, které byly schváleny jako typ v předchozích stupních, kromě případů, kdy dotyčnou konstrukční část změnil natolik, že se předcházející udělené schválení typu stává neplatným.

5.2 Postupy

Schvalovací orgán musí:

5.2.1 ověřit, zda všechny certifikáty EU schválení typu vydané podle regulačních aktů, které se na schvalování typu vozidla vztahují, zahrnují typ vozidla ve stavu dokončení a odpovídají předepsaným požadavkům;

5.2.2 v souladu s čl. 25 odst. 6 nařízení (EU) č. 168/2013 ověřit, zda typ vozidla schválený v závěrečném stupni splňuje v té době všechny platné technické požadavky. Součástí tohoto ověření je kontrola dokumentů prokazujících splnění všech požadavků pro schválení typu neúplného vozidla, které je uděleno v rámci vícestupňového postupu schválení typu, a to i v případě, že je uděleno pro jinou kategorii nebo podkategorii vozidla;

5.2.3 v souladu s čl. 25 odst. 7 nařízení (EU) č. 168/2013 zajistit, že výběrem schvalovacího postupu nejsou dotčeny hmotněprávní požadavky, kterým musí schvalovaný typ vozidla vyhovět v době vydání schválení typu úplného vozidla;

5.2.4 zajistit, aby byly do dokumentace výrobce zahrnuty veškeré potřebné údaje při zohlednění stavu dokončení vozidla;

5.2.5 odkazem na dokumentaci zajistit, aby specifikace vozidla a údaje uvedené v části I dokumentace výrobce vozidla byly uvedeny ve schvalovací dokumentaci a v certifikátech EU schválení typu s ohledem na příslušné regulační akty; a v případě úplného vozidla, kdy není některé položkové číslo v části I dokumentace výrobce uvedeno ve schvalovací dokumentaci některého z regulačních aktů, potvrdit, že příslušná část nebo vlastnost odpovídá údajům v dokumentaci výrobce;

5.2.6 na vybraném vzorku vozidel typu, jenž má být schválen, provést nebo nechat provést kontrolu částí a systémů vozidla za účelem ověření, že vozidlo je vyrobeno (vozidla jsou vyrobena) v souladu s údaji v ověřené schvalovací dokumentaci s ohledem na příslušné regulační akty;

5.2.7 případně provést nebo nechat provést příslušné kontroly montáže samostatných technických celků.

5.3 Počet vozidel kontrolovaných pro účely bodu 4.2.4 musí být dostačující z hlediska náležité kontroly různých schvalovaných kombinací podle stavu dokončení vozidla a kritérií podle bodu 2.1.

6. Zvláštní podmínky kladené na zkušební metody se simulací a regulační akty, pro něž může výrobce nebo technická zkušebna použít metodu zkoušení se simulací a/nebo metodu vlastního zkoušení

6.0 Cíle a oblast působnosti

6.0.1 Tento bod 6 stanoví příslušná ustanovení týkající se zkoušení se simulací podle čl. 32 odst. 6 nařízení (EU) č. 168/2013. Neplatí pro čl. 32 odst. 3 druhý pododstavec uvedeného nařízení.

6.0.2 Tento bod 6 rovněž stanoví okruhy pro vlastní zkoušení podle čl. 64 odst. 1 nařízení (EU) č. 168/2013.

6.1 Seznam aktů v přenesené pravomoci a jejich příloh







Tabulka 3-1 Přehled požadavků uvedených v nařízení (EU) č. 168/2013, pokud jde o zkoušení se simulací a vlastní zkoušení Požadavky uvedené v nařízení (EU) č. 168/2013 Zkoušení se simulací a/nebo vlastní zkoušení? Předmět Omezení/poznámky ▼M1 Část A bod 2 přílohy II Vlastní zkoušení Postupy zkoušení maximální konstrukční rychlosti vozidla Pouze pro podkategorie L3e, L4e a L5e a nezahrnuje žádné jiné zkoušky výkonnosti pohonné jednotky. ▼B Příloha II část B bod 1 Vlastní zkoušení Zvuková výstražná zařízení Pouze instalace Příloha II část B bod 7 Vlastní zkoušení Ovladače ovládané řidičem včetně identifikace ovladačů, kontrolek a ukazatelů Pouze rychloměr Příloha II část B bod 8 Zkoušení se simulací Montáž zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci Pouze rozměry Příloha II část B bod 9 Zkoušení se simulací Viditelnost směrem dozadu Pouze instalace; pouze podle předpisu EHK OSN č. 81 Příloha II část B bod 14 Zkoušení se simulací Montáž pneumatik Pouze je-li světlá výška vyšší než 10 mm. Příloha II část C bod 13 Vlastní zkoušení a zkoušení se simulací Místo pro registrační tabulku Příloha II část C bod 15 Vlastní zkoušení Stojany Pouze bod 2.5 systémy pro přichycení stojanů. Článek 39 nařízení (EU) č. 168/2013 Vlastní zkoušení Povinný štítek a značka EU schválení typu

7. Obecné podmínky kladené na zkušební metody se simulací

7.1 Vzor zkoušky se simulací

Pro popis a provádění zkoušky se simulací se jako základní struktura použije toto schéma:

7.1.1 účel;

7.1.2 model konstrukce;

7.1.3 mezní podmínky;

7.1.4 předpokládané zatížení;

7.1.5 výpočet;

7.1.6 vyhodnocení;

7.1.7 dokumentace.

7.2 Základní prvky počítačové simulace a výpočtu

7.2.1 Matematický model

Matematický model poskytne výrobce. Model musí odpovídat složitosti konstrukce zkoušeného vozidla, systému a konstrukčních částí s ohledem na požadavky regulačního aktu a jeho mezních podmínek. Stejná ustanovení obdobně platí pro zkoušení konstrukčních částí nebo technických celků nezávisle na vozidle.

7.2.2 Postup ověření matematického modelu

Matematický model se ověří porovnáním se skutečnými podmínkami zkoušky. Provede se praktická zkouška, jejíž výsledky se porovnají s výsledky získanými pomocí matematického modelu. Musí se prokázat srovnatelnost výsledků zkoušek. Výrobce nebo technická zkušebna vypracuje zprávu o ověření a předloží ji schvalovacímu orgánu. Jakákoli změna matematického modelu nebo software, která by mohla způsobit neplatnost zprávy o ověření, se oznámí schvalovacímu orgánu, jenž může požadovat provedení nového ověření. Vývojový diagram postupu ověřování je uveden v dodatku 3.

7.2.3 Dokumentace

Výrobce musí poskytnout údaje a pomocné nástroje použité pro simulaci a výpočet, které musí být vhodným způsobem zdokumentovány.

7.2.4 Nástroje a podpora

Výrobce na žádost technické zkušebny poskytne potřebné nástroje, včetně příslušného software, nebo k nim zajistí přístup.

7.2.5 Výrobce vedle toho poskytne technické zkušebně odpovídající podporu.

7.2.6 Technická zkušebna je i v případě, kdy je jí zajištěn přístup k příslušným nástrojům a poskytnuta podpora, vázána povinnostmi ohledně kvalifikace svých pracovníků, plateb poplatků za licenční práva a zachovávání důvěrnosti.

8. Postup ověřování zkoušení se simulací

8.1

Obrázek 3-1

Diagram postupu ověřování zkoušení se simulací









PŘÍLOHA IV

Požadavky týkající se shodnosti výroby

0. Cíle

0.1 Postup zajištění shodnosti výroby má za cíl zajistit shodu každého vyrobeného vozidla, systému, konstrukční části a samostatného technického celku se schváleným typem.

0.2 Nedílnou součástí těchto postupů je posouzení systémů řízení jakosti (dále jen „úvodní posouzení“) a ověření a kontroly týkající se výroby (dále jen „opatření pro shodnost výrobků“).

1. Úvodní posouzení

1.1 Před udělením schválení typu schvalovací orgán ověří, zda výrobce při výrobě uplatňuje uspokojivá opatření a postupy k zajištění účinné kontroly shodnosti vozidel, systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků se schváleným typem.

1.2 Pokyny pro provádění posouzení jsou obsaženy v normě EN ISO 19011:2011 – Směrnice pro auditování systému managementu jakosti a/nebo systému environmentálního managementu.

1.3 Požadavky bodu 1.1 se ověří ke spokojenosti schvalovacího orgánu udělujícího schválení typu. Schvalovací orgán musí vyjádřit spokojenost s úvodním posouzením a s opatřeními pro shodnost výrobku podle oddílu 2 níže, přičemž vezme podle potřeby v úvahu jedno z opatření popsaných v bodech 1.3.1 až 1.3.3 nebo popřípadě úplnou nebo částečnou kombinaci takových opatření.

1.3.1 Úvodní posouzení a/nebo ověření opatření pro shodnost výrobků provádí schvalovací orgán udělující schválení nebo technická zkušebna pověřená jednat jménem tohoto schvalovacího orgánu.

1.3.1.1 Při zvažování rozsahu úvodního posouzení může schvalovací orgán vzít v úvahu:

1.3.1.1.1 dostupné informace o certifikaci výrobce podle popisu v bodě 1.3.3 níže, která nebyla podle uvedeného bodu posouzena nebo uznána;

1.3.1.1.2 v případě schválení typu systémů, konstrukčních částí nebo samostatných technických celků dostupné informace o posouzeních systému jakosti provedených výrobcem vozidla v prostorách výrobce systému, konstrukční části nebo samostatných technických celků podle jedné nebo několika odvětvových specifikací, jež uspokojují požadavky norem EN ISO 9001:2008 nebo ISO/TS16949:2009.

1.3.2 Úvodní posouzení nebo ověřování opatření pro shodnost výroby může provádět schvalovací orgán jiného členského státu nebo technická zkušebna pověřená k tomuto účelu tímto schvalovacím orgánem.

1.3.2.1 V takovém případě schvalovací orgán jiného členského státu vystaví osvědčení o souladu, ve kterém uvede oblasti a výrobní zařízení, která shledal vyhovujícími z hlediska výrobku (výrobků), jehož/jejichž typ má být schválen, a z hlediska regulačních aktů EU, podle nichž má být typ těchto výrobků schválen.

1.3.2.2 Při přijetí žádosti o osvědčení o souladu od schvalovacího orgánu udělujícího schválení typu schvalovací orgán jiného členského státu osvědčení o souladu neprodleně zašle, nebo oznámí, že není schopen takové prohlášení poskytnout.

1.3.2.3 Osvědčení o souladu musí obsahovat alespoň tyto údaje:

1.3.2.3.1 skupina podniků nebo společnost (např. automobilka XYZ);

1.3.2.3.2 zvláštní útvar (např. regionální divize);

1.3.2.3.3 závody/provozy (např. provoz výroba motorů 1 (v zemi A) – provoz montáž automobilů 2 (v zemi B));

1.3.2.3.4 rozsah vozidel / konstrukčních částí (např. všechny modely kategorie LXe);

1.3.2.3.5 posuzované oblasti (např. montáž motorů, lisování a montáž karoserií, montáž vozidel);

1.3.2.3.6 zkoumané dokumenty (např. příručka jakosti a postupy společnosti a příslušného závodu);

1.3.2.3.7 datum posouzení (např. audit prováděn od dd/mm/rrrr do dd/mm/rrrr);

1.3.2.3.8 plánovaná kontrolní návštěva (např. mm/rrrr).

1.3.3 Schvalovací orgán může akceptovat také certifikaci výrobce podle mezinárodních norem EN ISO 9001:2008 nebo ISO/TS16949:2009 (rozsah této certifikace musí v tomto případě zahrnovat schvalovaný výrobek) nebo podle obdobné certifikační normy, která splňuje požadavky úvodního posouzení podle bodu 1.1, za předpokladu, že součástí systému řízení jakosti je shodnost výroby. Výrobce poskytne podrobné informace o certifikaci a zajistí, aby byl schvalovací orgán informován o každé změně platnosti nebo rozsahu této certifikace.

1.4 Pro účely schválení typu vozidla není třeba úvodní posouzení provedená pro udělení schválení typu systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků opakovat, musí však být doplněna o posouzení míst a činností spojených s montáží vozidla jako celku, které nebyly zahrnuty do předchozích posouzení.

2. Opatření pro shodnost výrobků

2.1 Každé vozidlo, systém, konstrukční část, samostatný technický celek, součást nebo položka vybavení podle předpisu EHK OSN připojeného k revidované dohodě z roku 1958 a podle nařízení (EU) č. 168/2013 musí být vyrobeny tak, aby byly ve shodě se schváleným typem, a tedy aby splňovaly požadavky této přílohy, uvedeného předpisu (uvedených předpisů) EHK OSN a nařízení (EU) č. 168/2013.

2.2 Před udělením schválení typu podle nařízení (EU) č. 168/2013 a podle předpisu EHK OSN připojeného k revidované dohodě z roku 1958 ověří schvalovací orgán existenci odpovídajících opatření a dokumentovaných kontrolních plánů, které budou dohodnuty s výrobcem pro každé schválení, za účelem pravidelného provádění těchto zkoušek nebo souvisejících kontrol k ověření pokračující shody se schváleným typem, případně včetně zkoušek uvedených v nařízení (EU) č. 168/2013 a v uvedeném předpise EHK OSN.

2.3 Držitel schválení typu musí zejména:

2.3.1 zabezpečit existenci a využití postupů účinné kontroly shodnosti výrobků (vozidel, systémů, konstrukčních částí, samostatných technických celků, konstrukčních částí nebo vybavení) se schváleným typem;

2.3.2 mít přístup ke zkušebnímu nebo jinému vhodnému vybavení nezbytnému pro ověřování shodnosti s každým schváleným typem;

2.3.3 zajistit, aby byly výsledky zkoušek nebo kontrol zaznamenávány a aby připojené dokumenty byly dostupné po dobu až 10 let, která se stanoví dohodou se schvalovacím orgánem;

2.3.4 analyzovat výsledky každého druhu zkoušky nebo kontroly tak, aby byla ověřena a zajištěna stabilita vlastností výrobku s připuštěním odchylek v průmyslové výrobě;

2.3.5 zajistit, aby pro každý typ výrobku byly provedeny alespoň kontroly a zkoušky předepsané nařízením (EU) č. 168/2013 a jeho akty v přenesené pravomoci a dále kontroly a zkoušky uvedené v použitelných předpisech EHK OSN, na něž je odkazováno v uvedeném nařízení a aktech;

2.3.6 zajistit, aby po každém odběru vzorků nebo zkušebních dílů, který vykazuje při daném druhu zkoušky neshodnost, následoval nový odběr a zkoušky. Musí být podniknuty všechny kroky nezbytné k obnovení výrobního procesu a zajištění shody se schváleným typem.

2.4 V případě postupných, smíšených nebo vícestupňových schválení typu může schvalovací orgán, který uděluje schválení typu celého vozidla, vyžadovat od schvalovacího orgánu, který udělil schválení typu pro jakýkoli příslušný systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, zvláštní podrobnosti týkající se plnění požadavků na shodnost výroby podle této této přílohy.

2.5 Není-li schvalovací orgán, který uděluje schválení typu celého vozidla, spokojen s údaji nahlášenými podle bodu 2.4 a písemně toto oznámí výrobci a schvalovacímu orgánu, který uděluje schválení typu pro systém, konstrukční část nebo samostatný technický celek, vyžádá si schvalovací orgán, který uděluje schválení typu celého vozidla, provedení dodatečných auditů nebo kontrol shodnosti výroby, které budou provedeny v prostorách výrobce (výrobců) těchto systémů, konstrukčních součástí nebo samostatných technických celků, a výsledky se neprodleně sdělí dotčenému schvalovacímu orgánu.

2.6 Platí-li body 2.4 a 2.5 a nejsou-li výsledky dodatečného auditu nebo kontroly podle stanoviska schvalovacího orgánu, který uděluje typ schválení celého vozidla, uspokojivé, provede výrobce nápravné kroky s cílem co nejrychleji obnovit shodnost výroby ke spokojenosti schvalovacího orgánu, který uděluje schválení typu celého vozidla, a ke spokojenosti schvalovacího orgánu, který uděluje schválení typu pro systém, konstrukční součást nebo samostatný technický celek.

3. Opatření pro průběžná ověřování

3.1 Orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv prostřednictvím pravidelných auditů ověřovat kontrolní postupy shodnosti výroby používané v každém výrobním provozu. Výrobce za tímto účelem umožní přístup ke svým výrobním, inspekčním, zkušebním, skladovacím a distribučním prostorám a poskytne veškeré nezbytné informace z dokumentace a záznamů systému řízení jakosti.

3.1.1 Tyto pravidelné audity se běžně zaměří na sledování trvalé účinnosti postupů stanovených v oddílech 1 a 2 (úvodní posouzení a opatření pro shodnost výrobků).

3.1.1.1 Dohled vykonávaný technickou zkušebnou (kvalifikovanou nebo uznanou podle bodu 1.3.3) se uzná jako vyhovující požadavkům bodu 3.1.1 z hlediska postupů stanovených při úvodním posouzení.

3.1.1.2 Běžná četnost těchto ověřování ze strany schvalovacího orgánu (jiných než podle bodu 3.1.1.1) musí být taková, aby byl zajištěn přezkum příslušných kontrol shodnosti výroby prováděných podle oddílů 1 a 2 v časových odstupech odpovídajících stupni důvěry schvalovacího orgánu.

3.2 Při každém přezkumu jsou inspektorovi k dispozici záznamy o zkouškách a kontrolách a výrobní záznamy, zejména pak záznamy o zkouškách nebo kontrolách dokumentovaných podle bodu 2.2.

3.3 Inspektor může namátkově vybrat vzorky, které se přezkoušejí v laboratoři výrobce, nebo v zařízeních technické zkušebny, v kterémžto případě se provedou pouze praktické zkoušky. Minimální počet vzorků lze určit podle výsledků vlastního ověřování prováděného výrobcem.

3.4 Zjistí-li se, že úroveň jakosti je neuspokojivá, nebo zdá-li se potřebné ověřit platnost zkoušek provedených podle bodu 3.2, vybere inspektor vzorky, které se odešlou do technické zkušebny k provedení praktických zkoušek v souladu s požadavky na shodnost výroby podle bodu 4 a podle předpisů EHK OSN uvedených v nařízení (EU) č. 168/2013 nebo v jeho aktech v přenesené pravomoci.

3.5 V případě, že jsou v průběhu inspekce nebo kontrolního přezkoumání zjištěny neuspokojivé výsledky, zajistí schvalovací orgán, aby byla co nejdříve přijata veškerá opatření nezbytná pro obnovení shodnosti výroby.

3.6 V případech, kdy shodu s předpisy EHK OSN vyžaduje nařízení (EU) č. 168/2013 nebo jeho akty v přenesené pravomoci, má výrobce možnost použít ustanovení této přílohy jako rovnocennou alternativu k požadavkům na shodnost výroby podle příslušných nařízení EHK OSN. Platí-li však body 3.5 nebo 3.6, musí být všechny samostatné požadavky na shodnost výroby podle předpisů EHK OSN splněny ke spokojenosti schvalovacího orgánu, než tento rozhodne, že shodnost výroby byla obnovena.

4. Požadavky na zkoušky shodnosti výroby v případech neuspokojivé kontroly shodnosti výrobku podle bodu 3.4

4.1 Požadavky týkající se vlivu na životní prostředí a výkonnosti pohonné jednotky

4.1.1 Zkouška typu I na emise po studeném startu, typu II na emise při zvýšených volnoběžných otáčkách a typu VII na měření emisí CO2, spotřeby paliva, spotřeby elektrické energie a stanovení akčního dosahu na elektřinu 4.1.1.1 Vozidla musí být vyrobena v souladu se schváleným typem vozidla. 4.1.1.2 Provedou se příslušné kontroly shodnosti výroby za účelem ověření splnění podmínek podle bodu 4.1.1.1. 4.1.1.3 Vozidla poháněná pouze motorem s vnitřním spalováním: 4.1.1.3.1 Opatření k zajištění shodnosti výroby z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ mají být obecně kontrolována na základě popisu v certifikátu schválení typu, jehož vzor stanoví čl. 30 odst. 2 nařízení (EU) č. 168/2013. Kontrola shodnosti výroby je založena na posouzení auditního postupu výrobce, které provede schvalovací orgán a jehož cílem je zajistit shodnost výroby vyráběného vozidla z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ . Není-li schvalovací orgán se standardem auditního postupu u výrobce spokojen, může požadovat provedení ověřovacích zkoušek na vozidlech ve výrobě. 4.1.1.3.1.1 Měření ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ na typu vozidla, který má jedno nebo více rozšíření schválení typu, se provádí na vozidle (vozidlech), které bylo předmětem zkoušek (vozidlo/vozidla popsané/á v dokumentaci k původnímu schválení typu nebo k jeho následujícím rozšířením). 4.1.1.3.1.1.1 Shoda vozidla v rámci zkoušky typu I na výfukové emise po studeném startu, a zkoušky typu VII na emise CO2 4.1.1.3.1.1.1.1 Ze série se namátkově vyberou tři vozidla, která se podrobí zkouškám podle požadavků článků 23 a 24 nařízení (EU) č. 168/2013. Faktory zhoršení se na průměr výsledků zkoušky typu I, zkoušky emisí znečišťujících látek, použijí následovně: 4.1.1.3.1.1.1.1.1 Je-li použita metoda životnosti podle čl. 23 odst. 3 písm. a) nařízení (EU) č. 168/2013, vypočtou se faktory zhoršení z výsledků emisních zkoušek typu I do a včetně celého nájezdu uvedeného v příloze VII části A nařízení (EU) č. 168/2013 a v souladu s metodou lineárního výpočtu uvedenou v bodě 4.1.1.3.1.1.1.1.2, kde výsledkem bude hodnota směrnice a pořadnice pro každou složku emise. Výsledky emisí znečišťujících látek v rámci zkoušek shodnosti výroby se vypočtou pomocí rovnice: Rovnice 4-1: jestliže x ≤ b, potom y = a · x + b; jestliže x > b, potom y = x kde: a = hodnota směrnice stanovená podle zkoušky typu V podle přílohy V části A nařízení (EU) č. 168/2013; b = hodnota pořadnice stanovená podle zkoušky typu V podle přílohy V části A nařízení (EU) č. 168/2013; x = výsledek zkoušky na emise znečišťujících látek (HC, CO, NOx, NMHC a případně PM) pro každou složku emise u vozidla po záběhu (maximálně 100 km po prvním nastartování na výrobní lince) v mg/km. y = výsledek emisí na každou znečišťující složku emisí v rámci zkoušek shodnosti výroby v mg/km. Průměrné výsledky v rámci zkoušek shodnosti výroby musí být nižší než limitní hodnoty znečišťujících emisí uvedené v příloze VI části A nařízení (EU) č. 168/2013. 4.1.1.3.1.1.1.1.2 Je-li použita metoda životnosti podle čl. 23 odst. 3 písm. b) nařízení (EU) č. 168/2013, faktor zhoršení sestává z hodnoty směrnice a hodnoty pořadnice pro každou složku emise vypočtených tak, aby vyhověly zkoušce typu V podle přílohy V části A nařízení (EU) č. 168/2013. K výpočtu výsledků emisí v rámci zkoušek shodnosti výroby na každou znečišťující složku emise (y) se použije rovnice 4-1. 4.1.1.3.1.1.1.1.3 Je-li použita metoda životnosti podle čl. 23 odst. 3 písm. c) nařízení (EU) č. 168/2013, hodnotami směrnice jsou pevné faktory zhoršení uvedené v příloze VII části A nařízení (EU) č. 168/2013 a hodnotou pořadnice je 0. K výpočtu průměrných výsledků emisí v rámci zkoušek shodnosti výroby na každou znečišťující složku emise (y) se použije rovnice 4-1. 4.1.1.3.1.1.1.1.4 Průměrné výsledky zkoušky typu VII (emise CO2, spotřeba paliva/energie a případně akční dosah na elektřinu) musí být nižší nebo rovny hodnotám deklarovaným výrobcem při schválení typu. 4.1.1.3.1.1.1.1.5 Pokud průměrné emise prvních dvou vozidel splní požadavky bodu 4.1.1.3.1.1.1.1, pak se shodnost výroby považuje za uspokojivou. 4.1.1.3.1.1.1.2 Pokud průměrné emise prvních dvou vozidel požadavky nesplní, pokračuje postup zkoušky shodnosti výroby následovně: 4.1.1.3.1.1.1.2.1 Pokud je orgán spokojen se směrodatnou odchylkou výroby, kterou udává výrobce, provedou se zkoušky podle bodu 4.1.1.3.2. 4.1.1.3.1.1.1.2.2 Pokud orgán není spokojen se směrodatnou odchylkou výroby, kterou udává výrobce, provedou se zkoušky podle bodu 4.1.1.3.3. 4.1.1.3.1.1.1.3 Výroba série se považuje za shodnou nebo neshodnou na základě zkoušek tří vybraných vozidel, jakmile je dosaženo kritéria vyhovění nebo nevyhovění u ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ podle zkušebních kritérií v příslušné tabulce. Není-li dosaženo kritérium vyhovění nebo nevyhovění u ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO ◄ , provede se zkouška na dalším vozidle (viz obrázek 4-1). 4.1.1.3.1.1.1.4 U periodicky se regenerujících systémů se výsledky vynásobí faktorem Ki získaným v době, kdy bylo uděleno schválení typu. Na žádost výrobce lze zkoušky vykonat bezprostředně po ukončení regenerace. 4.1.1.3.1.1.2 Bez ohledu na environmentální požadavky v článcích 23 a 24 nařízení (EU) č. 168/2013 budou zkoušky provedeny na vozidlech, která po prvním nastartování na výrobní lince ujela maximální vzdálenost 100 km. 4.1.1.3.1.1.2.1 Na žádost výrobce se však zkoušky provádějí na vozidlech, která najela nejvýše 1 000 km. V tomto případě provede záběh výrobce, který se zaváže, že na těchto vozidlech neprovede žádná seřízení. 4.1.1.3.1.1.2.2 Pokud výrobce žádá o povolení provést záběh („x“ km, kde x ≤ 1 000 km), může být tento záběh proveden takto: ►M1 Výfukové emise znečišťujících látek a emise CO2 ◄ se změří při maximálně 100 km ujetých od prvního nastartování na výrobní lince a při „x“ km na prvním testovaném vozidle (které může být vozidlem, na kterém proběhlo schválení typu); Součinitel vývoje emisí (EC) mezi 100 km a „x“ km se vypočte takto: Rovnice 4-2: Hodnota EC může být nižší než 1. Následná vozidla nepodléhají záběhu, jejich emise na 100 km však budou změněny součinitelem vývoje emisí. V tomto případě se uvažují tyto hodnoty: Hodnota při „x“ km pro první vozidlo; Hodnoty při max. 100 km násobené součinitelem vývoje emisí pro následující vozidla. 4.1.1.3.1.1.2.3 Jako alternativu k tomuto postupu může výrobce použít pevně stanovený součinitel vývoje emisí v hodnotě 0,92 a vynásobit tímto faktorem všechny hodnoty ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ naměřené v nultém kilometru. 4.1.1.3.1.1.2.4 Zkoušky shodnosti výroby mohou být provedeny s palivem obchodní jakosti, jehož poměr C3/C4 v případě LPG leží mezi hodnotami poměru u referenčních paliv uvedených v příloze II části A1 nařízení (EU) č. 168/2013 nebo jehož Wobbeho index v případě NG nebo H2NG leží mezi Wobbeho indexy extrémních referenčních paliv. V uvedeném případě musí být schvalovacímu orgánu předložena analýza paliva. 4.1.1.3.2 Shodnost výroby, pokud jsou k dispozici statistická data výrobce 4.1.1.3.2.1 Následující body popisují postup, který se použije k ověření požadavků na shodnost výroby z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ , je-li směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem opět uspokojivá. 4.1.1.3.2.2 Postup odběru vzorků při velikosti souboru nejméně tří vzorků je stanoven tak, aby pravděpodobnost, že soubor při zkoušce vyhoví i při 40 % vadné výroby, byla rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že soubor bude přijat i při 65 % vadné výroby, byla rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 4.1.1.3.2.3 Použije se následující postup (viz obrázek 4-1): Je-li L přirozeným logaritmem ►M1 limitních hodnot výfukových emisí znečišťujících látek ◄ podle přílohy VI části A nařízení (EU) č. 168/2013 a hodnotou emisí CO2 deklarovanou ve schválení typu, pak: xi = přirozený logaritmus naměřené hodnoty pro i-té vozidlo ze souboru vzorků; s = odhad směrodatné odchylky výroby (po vypočtení přirozeného logaritmu změřených hodnot); n = velikost vzorku. 4.1.1.3.2.4 Pro daný vzorek se vypočte statistická charakteristika zkoušky, která kvantifikuje úhrn směrodatných odchylek k limitní hodnotě a která je definována vzorcem: ►M1 Rovnice 4-3: ◄ 4.1.1.3.2.5 Pak: 4.1.1.3.2.5.1 je-li statistická charakteristika zkoušky větší než hodnota kritéria pro vyhovění série uvedená v tabulce 4-1, je výsledek zkoušky vyhovující; 4.1.1.3.2.5.2 je-li statistická charakteristika zkoušky nižší než hodnota kritéria pro nevyhovění série uvedená v tabulce 4-1, je výsledek zkoušky nevyhovující; 4.1.1.3.2.5.3 v ostatních případech se zkoušce podle přílohy II části A nařízení (EU) č. 168/2013 podrobí další vozidlo a použije se postup pro výběr o jeden zkušební vzorek větší. 4.1.1.3.2.5.4



Tabulka 4-1 Kritéria vyhovění/nevyhovění podle velikosti vzorku; shodnost výroby, jsou-li statistická data výrobce k dispozici Velikost vzorku (kumulativní počet zkoušených vozidel) Hodnota kritérií vyhovění Hodnota kritérií nevyhovění (a) (b) (c) 3 3,327 -4,724 4 3,261 -4,79 5 3,195 -4,856 6 3,129 -4,922 7 3,063 -4,988 8 2,997 -5,054 9 2,931 -5,12 10 2,865 -5,185 11 2,799 -5,251 12 2,733 -5,317 13 2,667 -5,383 14 2,601 -5,449 15 2,535 -5,515 16 2,469 -5,581 17 2,403 -5,647 18 2,337 -5,713 19 2,271 -5,779 20 2,205 -5,845 21 2,139 -5,911 22 2,073 -5,977 23 2,007 -6,043 24 1,941 -6,109 25 1,875 -6,175 26 1,809 -6,241 27 1,743 -6,307 28 1,677 -6,373 29 1,611 -6,439 30 1,545 -6,505 31 1,479 -6,571 32 -2,112 -2,112 4.1.1.3.3 Shodnost výroby, jsou-li statistické údaje výrobce nevyhovující, nebo nejsou-li k dispozici 4.1.1.3.3.1 Následující body popisují postup, který se použije k ověření požadavků na shodnost výroby z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ , je-li směrodatná odchylka výroby udaná výrobcem buď neuspokojivá, nebo není-li k dispozici. 4.1.1.3.3.2 Postup odběru vzorků při velikosti souboru nejméně tří vzorků je stanoven tak, aby pravděpodobnost, že soubor při zkoušce vyhoví i při 40 % vadné výroby, byla rovna 0,95 (riziko výrobce = 5 %), zatímco pravděpodobnost, že soubor bude přijat i při 65 % vadné výroby, byla rovna 0,1 (riziko spotřebitele = 10 %). 4.1.1.3.3.3 Hodnoty měření ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ se rozumějí v logaritmicko-normálním rozdělení a nejprve je třeba je transformovat stanovením jejich přirozených logaritmů. Minimální a maximální velikost souboru se označí jako mo a m (mo = 3, m = 32) a počet vzorků v souboru jako n. 4.1.1.3.3.4 Jsou-li x1, x2, … xj přirozenými logaritmy měřených hodnot v sérii a je-li L přirozeným logaritmem limitních hodnot znečišťujících emisí podle přílohy VI části A nařízení (EU) č. 168/2013 a hodnotou emisí CO2 deklarovanou ve schválení typu, pak: ►M1 Rovnice 4-4: ◄ 4.1.1.3.3.5 Tabulka 4-2 níže udává hodnoty kritéria vyhovění (An) a nevyhovění (Bn) v závislosti na velikosti posuzovaného vzorku. Statistická charakteristika zkoušky je poměr

a použije se ke stanovení, zda série vyhověla nebo nevyhověla, takto: pro mo ≤ n ≤ m: 4.1.1.3.3.5.1 série vyhověla, pokud

; 4.1.1.3.3.5.2 série nevyhověla, pokud

; 4.1.1.3.3.5.3 nové měření, pokud





Tabulka 4-2 Kritéria vyhovění/nevyhovění podle velikosti vzorku; shodnost výroby, jsou-li statistické údaje výrobce nevyhovující, nebo nejsou-li k dispozici Velikost vzorku (kumulativní počet zkoušených vozidel) Hodnota kritérií vyhovění An Hodnota kritérií nevyhovění Bn (a) (b) (c) 3 0,80380 16,64743 4 0,76339 7,68627 5 0,72982 4,67136 6 0,69962 3,25573 7 0,67129 2,45431 8 0,64406 1,94369 9 0,61750 1,59105 10 0,59135 1,33295 11 0,56542 1,13566 12 0,53960 0,97970 13 0,51379 0,85307 14 0,48791 0,74801 15 0,46191 0,65928 16 0,43573 0,58321 17 0,40933 0,51718 18 0,38266 0,45922 19 0,35570 0,40788 20 0,32840 0,36203 21 0,30072 0,32078 22 0,27263 0,28343 23 0,24410 0,24943 24 0,21509 0,21831 25 0,18557 0,18970 26 0,15550 0,16328 27 0,12483 0,13880 28 0,09354 0,11603 29 0,06159 0,09480 30 0,02892 0,07493 31 0,00449 0,05629 32 0,03876 0,03876 4.1.1.3.3.6 Poznámky Následující rekurzivní vzorce jsou užitečné pro výpočet postupných hodnot statistické charakteristiky zkoušek: ►M1 Rovnice 4-5: ◄ (n=2, 3, …; ; v1=0) 4.1.1.3.4 Schvalovací orgány vydávající schválení typu mohou kdykoliv ověřit metody používané v každé výrobní jednotce. 4.1.1.3.5 Při každé kontrole se záznamy zkoušek a sledování výroby předloží přítomnému inspektorovi. 4.1.1.3.6 Inspektor může namátkově vybrat vzorky, které se přezkoušejí v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků může být stanoven podle výsledků vlastních kontrol výrobce. 4.1.1.3.7 Pokud se úroveň kontrol zdá neuspokojivá nebo pokud se zdá nezbytné ověřit platnost zkoušek provedených podle bodu 9.4.2.2, odebere inspektor vzorky, které se odešlou do technické zkušebny, která provedla zkoušky pro schválení typu. 4.1.1.3.8 Schvalovací orgány mohou provádět všechny zkoušky předepsané touto přílohou. 4.1.1.4 Vozidla poháněná hybridním elektrickým hnacím ústrojím Opatření k zajištění shodnosti výroby z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ , spotřeby elektrické energie a akčního dosahu na elektřinu u hybridních elektrických vozidel jsou obecně kontrolována na základě popisu v certifikátu schválení typu, jehož vzor stanoví čl. 30 odst. 2 nařízení (EU) č. 168/2013. Kontroly shodnosti výroby jsou založeny na schvalovacím orgánem prováděném posouzení auditního postupu výrobce pro zajištění shodnosti typu vozidla z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ , spotřeby elektrické energie a akčního dosahu. Není-li orgán se standardem auditního postupu u výrobce spokojen, může požadovat provedení ověřovacích zkoušek na vozidlech ve výrobě. Shodnost z hlediska ►M1 výfukových emisí znečišťujících látek a emisí CO2 ◄ se ověřuje pomocí statistických postupů popsaných v bodech 4.1.1.3.1 až 4.1.1.3.3. Vozidla jsou podrobena zkoušce podle postupu popsaného v příloze II části A nařízení (EU) č. 168/2013. 4.1.1.5 Náhradní zařízení k regulaci znečišťujících látek 4.1.1.5.1 Za účelem provedení zkoušky shodnosti podle shora uvedených požadavků se z výrobní linky schváleného typu vozidla odebere jako vzorek náhradní zařízení k regulaci znečišťujících látek. 4.1.1.5.2 Výroba je ve shodě s ustanoveními této přílohy, vyhoví-li reprezentativní základní vozidlo, které je vybaveno zařízením k regulaci znečišťujících látek namátkově odebraným z výrobní linky, příslušným požadavkům uvedeným v článku 23 nařízení (EU) č. 168/2013 ohledně vlivu na životní prostředí. Výkonnost pohonu reprezentativního základního vozidla se změří podle přílohy II části A nařízení (EU) č. 168/2013 a nesmí přesáhnout výkonnost pohonné jednotky původního zařízení k regulaci znečišťujících látek, které nahrazuje. 4.1.1.6 Postup v případě neshodnosti výroby Pokud je v průběhu inspekce zjištěna neshodnost, schvalovací orgán zajistí, aby byly co nejdříve provedeny všechny kroky nezbytné pro obnovení shodnosti výroby. 4.1.1.7 Postihy za neshodnost výroby 4.1.1.7.1 Nejsou-li splněny požadavky podle bodu 4.1.1.1, může dojít k odnětí schválení typu vozidla. 4.1.1.7.2 Odejme-li členský stát schválení typu, které předtím udělil, oznámí to neprodleně ostatním členským státům.

4.1.2 Shodnost výroby z hlediska zkoušky typu IV na emise způsobené vypařováním Pro běžné zkoušení na konci výrobní linky může výrobce prokázat vyhovění odebráním vzorků u vozidel, která musí splnit následující požadavky. Případně může být proveden celý zkušební postup popsaný v této příloze. Na žádost výrobce lze použít alternativní zkušební postup, pokud byla během postupu schválení typu taková zkouška ke spokojenosti schvalovacího orgánu předvedena technické zkušebně a ta ji akceptovala. 4.1.2.1 Zkouška těsnosti 4.1.2.1.1 Odvzdušňovací otvory vedoucí ze systému pro regulaci emisí způsobených odpařováním do atmosféry musí být utěsněny. 4.1.2.1.2 Na palivový systém se vyvine tlak o velikosti 3,7 kPa ±0,1 kPa (370 ±10 mm H2O). 4.1.2.1.3 Před izolováním palivového systému od zdroje tlaku se musí tlak v systému ustálit. 4.1.2.1.4 Po izolování palivového systému nesmí tlak klesnout o více než 0,5 kPa (50 mm H2O) během pěti minut. 4.1.2.2 Zkouška odvzdušnění 4.1.2.2.1 Odvzdušňovací otvory ze systému pro regulaci emisí do atmosféry musí být utěsněny. 4.1.2.2.2 Na palivový systém se vyvine tlak o velikosti ± 0,1 kPa (370 ± 10 mm H2O). 4.1.2.2.3 Před izolováním palivového systému od zdroje tlaku se musí tlak v systému ustálit. 4.1.2.2.4 Odvzdušňovací otvory ze systému pro regulaci emisí do atmosféry se opět uvedou do výrobního stavu. 4.1.2.2.5 Tlak v palivovém systému musí klesnout pod 1,0 kPa (100 mm H2O) během dvou minut. 4.1.2.3 Zkouška vyplachování 4.1.2.3.1 Na vstup vyplachování se připojí přístroj schopný detekovat rychlost průtoku vzduchu 0,25 l/min a přes přepínací ventil se na vstup vyplachování připojí tlaková nádoba dostatečného rozměru, aby měla zanedbatelný vliv na systém vyplachování, nebo: 4.1.2.3.2 výrobce může použít průtokoměr podle vlastního výběru, pokud je přijatelný pro příslušný orgán. 4.1.2.3.3 Vozidlo musí být provozováno takovým způsobem, aby byla zjištěna každá konstrukční vlastnost systému vyplachování, která by mohla omezit funkci vyplachování, a okolnosti se zaznamenají. 4.1.2.3.4 S motorem pracujícím v mezích uvedených v tomto bodě se jednou z následujících metod určí průtok vzduchu: 4.1.2.3.4.1 připojením zařízení je sledován pokles tlaku z hodnoty atmosférického tlaku na úroveň, kdy za jednu minutu do systému k regulaci emisí způsobených vypařováním nateče 0,25 l vzduchu, nebo 4.1.2.3.4.2 použitím jiného zařízení k měření průtoku s měřitelným průtokem nejméně 0,25 l/min. 4.1.2.3.4.3 Na žádost výrobce lze použít alternativní zkoušku vyplachování, pokud byla během postupu schválení typu taková zkouška předvedena technické zkušebně a ta ji akceptovala. 4.1.2.4 Metody kontroly 4.1.2.4.1 Schvalovací orgán, který udělil schválení typu, může kdykoliv ověřit postupy pro kontrolu shodnosti výroby, které jsou použity v každém výrobním závodě.

4.1.3 Zkouška typu VIII na hladinu akustického tlaku 4.1.3.1 Shoda vozidla, pokud jde o hladinu akustického tlaku Každé vyrobené vozidlo musí být ve shodě se schváleným typem vozidla a musí být vybaveno tlumičem, se kterým byl typ vozidla schválen, a splňovat požadavky podle článku 23 a přílohy VI části D nařízení (EU) č. 168/2013 týkající se typu daného vozidla. 4.1.3.1.1 K ověření výše požadované shodnosti se z výrobní linky odebere jako vzorek vozidlo takového typu, který byl schválen podle tohoto bodu 4.1.3. Výroba vyhovuje ustanovením tohoto bodu, pokud hladina akustického tlaku měřená zkušební metodou podle přílohy VI části D nařízení (EU) č. 168/2013 nepřekročí hodnotu naměřenou v době schválení typu o více než 3 dB (A) ani mezní hodnoty stanovené v tomto bodě o více než 1 dB (A). 4.1.3.2 Shodnost výroby neoriginálního náhradního výfukového systému 4.1.3.2.1 Každý vyrobený výfukový systém musí být shodný s typem schváleným podle tohoto bodu a musí splňovat požadavky přílohy VI části D nařízení (EU) č. 168/2013 týkající se typu vozidla, pro který je určen. 4.1.3.2.2 K ověření výše požadované shodnosti se z výrobní linky odebere jako vzorek výfuk typu, který byl schválen podle tohoto bodu 4.1.3. 4.1.3.2.3 Výroba vyhovuje tomuto bodu 4.1.3, pokud jsou splněny požadavky podle přílohy VI části D nařízení (EU) č. 168/2013 a pokud hladina akustického tlaku naměřená zkušební metodou podle uvedené přílohy nepřesáhne hodnotu naměřenou v době schválení typu o více než 3 dB (A).

4.1.4 Požadavky na shodnost výroby, pokud jde o maximální konstrukční rychlost vozidla, maximální točivý moment, maximální trvalý jmenovitý výkon a maximální špičkový výkon 4.1.4.1 Odchylky měření maximální rychlosti vozidla během zkoušky shodnosti výroby Během zkoušky shodnosti výroby se maximální konstrukční rychlost vozidla může lišit o ±5 % od hodnoty stanovené při schvalovací zkoušce typu. 4.1.4.2 Odchylky měření maximálního točivého momentu, maximálního trvalého jmenovitého výkonu, maximálního netto výkonu a maximálního špičkového výkonu



Tabulka 4-3 Odchylka měření maximálního točivého momentu, maximálního trvalého jmenovitého výkonu, maximálního netto výkonu a maximálního špičkového výkonu v závislosti na naměřeném výkonu Naměřený výkon Přípustná odchylka maximálního točivého momentu, maximálního trvalého jmenovitého výkonu, maximálního netto výkonu a maximálního špičkového výkonu < 1 kW ≤ 20 % 1 kW ≤ naměřený výkon < 11 kW ≤ 10 % > 11 kW ≤ 5 %

4.1.5 Požadavky na shodnost výroby, pokud jde o hmotnost v provozním stavu Hmotnost vozidla kategorie L v provozním stavu se může od jmenovité hodnoty odchýlit nejvýše o 8 %, pokud jde o přípustnou dolní a horní odchylku, což je záporná a kladná odchylka od deklarované jmenovité hodnoty v mezích hmotnosti v provozním stavu podle přílohy I nařízení (EU) č. 168/2013.

5. Přezkum přípustných odchylek hmotnosti v provozním stavu

Bez ohledu na to, zda platí bod 4, členské státy do 31. prosince 2019 poskytnou Komisi statistické údaje o skutečných odchylkách hmotnosti v provozním stavu pozorovaných během sledování shodnosti výroby. Tyto statistické údaje musí obsahovat hmotnost v provozním stavu naměřenou při schválení typu a jakékoli naměřené kladné či záporné odchylky vysledované během posuzování shodnosti výroby na výrobní lince a uvedené jako procento hmotnosti v provozním stavu při schválení typu. Na základě těchto údajů pak Komise vyhodnotí, zda je či není nutné přezkoumat maximální povolenou procentuální odchylku uvedenou v bodě 4.1.5.









PŘÍLOHA V

Požadavky týkající se spojovacích zařízení pro připojení přívěsů a jejich uchycení

1. Oblast působnosti

1.1 Tato příloha se týká spojovacích zařízení pro připojení přívěsů a jejich uchycení u vozidel kategorie L, pokud jsou jimi vybavena.

1.2 Tato příloha stanoví požadavky, které musí splňovat spojovací zařízení vozidel kategorie L, aby byly zajištěny:

1.2.1 kompatibilita připojení různých typů přívěsů k vozidlům kategorie L;

1.2.2 bezpečné připojení za každých podmínek používání vozidel;

1.2.3 bezpečný postup připojení a rozpojení.

2. Obecné požadavky

2.1 Spojovací zařízení pro vozidla kategorie L musí být vyrobena a připevněna v souladu s osvědčenou technickou praxí a jejich provoz musí být bezpečný. Mohou být schválena jako samostatné technické celky podle tohoto nařízení nebo schválena podle předpisu EHK OSN č. 55 ( 1 ).

2.2 Spojovací zařízení musí být konstruována a vyrobena tak, aby při normálním užívání, správné údržbě a včasné výměně částí podléhajících opotřebení trvale uspokojivě fungovala.

2.3 Ke každému spojovacímu zařízení musí být přiložen návod k montáži a obsluze obsahující dostatečné informace k tomu, aby je způsobilá osoba mohla namontovat na vozidlo a správně je provozovat. Návody musí být v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém bude zařízení nabízeno k prodeji.

2.4 Mohou se užít jen takové materiály, jejichž vlastnosti potřebné k danému účelu jsou stanoveny normou, nebo takové, jejichž vlastnosti jsou uvedeny v dokumentaci přiložené k žádosti o schválení.

2.5 Všechny části spojovacích zařízení, jejichž porucha by mohla mít za následek rozpojení obou vozidel, musí být vyrobeny z oceli. Jiné materiály mohou být použity, jen když výrobce ke spokojenosti technické zkušebny prokáže jejich rovnocennost.

2.6 Všechna spojovací zařízení musí být konstruována pro spojení mechanickým tvarovým uzávěrem a musí být zajištěna ve spojené poloze mechanicky nejméně jedním tvarovým uzávěrem.

2.7 Je-li vozidlo kategorie L vybaveno spojovacím zařízením, musí být použita kulová hlavice podle specifikací v dodatku 1, obrázek Ap1-1. Typ spojení musí být vybrán a umístěn tak, aby poskytoval maximální kompatibilitu s řadou typů přívěsů. Lze použít i jiná zařízení než kulové hlavice, a to za předpokladu, že jsou splněny požadavky bodu 2.8 a že kompatibilita a zaměnitelnost přívěsů není ani nutná, ani možná (jízdní soupravy stálého složení).

2.8 Spojovací zařízení musí být konstruována tak, aby vyhovovala požadavkům na provoz, umístění, mobilitu a pevnost v souladu s body 2.9, 2.10, 2.11, 3, 4 a 5.

2.9 Spojovací zařízení musí být konstruována a připevněna tak, aby byla zajištěna maximální bezpečnost v souladu s osvědčenou technickou praxí; to platí také pro provozování takového spojení.

2.10 Připojení a rozpojení vozidel musí být proveditelné jednou osobou bez použití nářadí.

2.11 Manipulovat s odpojitelnými spojovacími zařízeními musí být možné rukou a bez použití nářadí.

2.12 Při uvádění výrobků na trh musí výrobci spojovacích zařízení nebo vozidel poskytnout spotřebiteli pokyny a informace o změněných jízdních vlastnostech vozidla kategorie L s připojeným přívěsem, a to ve všech úředních jazycích.

3. Požadavky na umístění

3.1 Spojovací zařízení připevněná k vozidlům musí zajišťovat ničím neomezený a bezpečný provoz.

3.2 Kulové hlavice připevněné k vozidlům musí splňovat geometrické požadavky uvedené na obrázku Ap1-2 dodatku 1.

3.3 Výšková poloha bodu spojení spojovacího zařízení jiného než kulová hlavice musí odpovídat výškové poloze bodu spojení oje přívěsu v rozsahu ±35 mm, za předpokladu, že přívěs je ve vodorovné poloze.

3.4 Tvar a rozměry tažných zařízení musí splňovat požadavky výrobce vozidla z hlediska bodů připevnění a všech doplňkových zařízení pro montáž k vozidlu.

3.5 Musí být splněny požadavky výrobce vozidla na typ spojovacího zařízení, přípustnou hmotnost přívěsu a přípustné statické svislé zatížení v bodě spojení.

3.6 Namontované spojovací zařízení nesmí ztížit viditelnost zadní státní poznávací značky a/nebo světel; v opačném případě je nutno použít spojovací zařízení, které lze odmontovat bez zvláštního nářadí.

3.7 Výrobci tažných zařízení vybaví tato zařízení body uchycení, ke kterým lze připevnit buď sekundární spojení nebo zařízení, která jsou nutná pro automatické zastavení přívěsu v případě rozpojení hlavního spojení.

3.7.1 Body uchycení sekundárního spojení a/nebo lanka rozpojovací brzdy musí být umístěny tak, aby sekundární spojovací zařízení nebo lanko rozpojovací brzdy při použití nebránily běžné pohyblivosti spojení a nenarušily obvyklou setrvačnou funkci brzdového systému.

3.7.2 Jediný bod uchycení musí být umístěn v rozmezí 100 mm od svislé roviny procházející středem připojení spojovacího zařízení. Pokud to není proveditelné, musí být zařízení vybaveno dvěma body uchycení, a to na každé straně svislé střednice ve stejné vzdálenosti nejvýše 250 mm od této střednice. Body uchycení budou umístěny co nejvíce vzadu a co nejvýše.

4. Požadavky na pohyblivost

4.1 U spojovacího zařízení, které není namontováno na vozidle, musí být zajištěna následující pohyblivost:

4.1.1 Úhel volného svislého klonění 20° nad a pod vodorovnou osou ve všech úhlech natočení ve vodorovné rovině nejméně do 90° na každou stranu od podélné osy zařízení.

4.1.2 Ve všech úhlech natočení ve vodorovné rovině až do 90° na každou stranu od podélné osy zařízení musí úhel volného osového klopení na každou stranu od svislé osy být 25° u tříkolových a čtyřkolových vozidel anebo 40° u dvoukolových vozidel.

4.2 Ve všech úhlech natočení ve vodorovné rovině musí být možné následující kombinace pohyblivosti:

4.2.1 u dvoukolových vozidel, kromě případů, kdy je zařízení použito k připojení jednokolového přívěsu, který se naklání s dvoukolovým vozidlem:

4.2.1.1 svislé klonění ±15° s osovým klopením ±40°;

4.2.1.2 osové klopení ±30° se svislým kloněním ±20°;

4.2.2 u tříkolových vozidel nebo čtyřkolek:

4.2.2.1 svislé klonění ±15° s osovým klopením ±25°;

4.2.2.2 osové klopení ±10° se svislým kloněním ±20°.

4.3 Kulovou hlavici musí být možno připojit a odpojit, jestliže podélná osa kulové hlavice vzhledem ke střednici kulové hlavice s držákem:

4.3.1 ve vodorovné rovině svírá úhel β = 60° doprava nebo doleva;

4.3.2 ve svislé rovině svírá úhel α = 10° nahoru nebo dolů;

4.3.3 je osově natočena o 10° doprava nebo doleva.

5. Požadavky na pevnost

5.1 Provede se dynamická zkouška pevnosti (zkouška únavy). 5.1.1 Zkouška únavy se provádí pomocí střídavého, přibližně sinusového zatížení, přičemž počet zatěžovacích kmitů závisí na materiálu. Nesmí se objevit trhliny nebo lomy nebo jiné viditelné vnější poškození ani nepřiměřená trvalá deformace, která by ohrožovala uspokojivý provoz zařízení. 5.1.2 Základem zatížení při dynamické zkoušce je hodnota D uvedená níže. Statické svislé zatížení se uvažuje ve směru zkušebního zatížení vzhledem k vodorovné rovině v závislosti na poloze bodu spojení a statickém svislém zatížení přípustném v bodě spojení. Rovnice 3-1: kde T = maximální technicky přípustná hmotnost tažného vozidla v tunách, R = maximální technicky přípustná hmotnost přívěsu v tunách, g = normální tíhové zrychlení (uvažuje se g = 9,81 m/s2). 5.1.3 Charakteristické hodnoty D a S, na kterých je zkouška založena, jsou uvedeny v žádosti výrobce o schválení typu, přičemž S je maximální přípustné statické svislé zatížení (v kg) v bodě spojení.

5.2 Zkušební postup 5.2.1 Pro účel dynamické zkoušky se vzorek umístí do vhodného zkušebního stavu s vhodným způsobem působení síly tak, aby na vzorek nepůsobily žádné jiné síly nebo momenty kromě specifikované zkušební síly. Při zkouškách se střídavým zatížením se směr působící síly nesmí odchýlit od stanoveného směru o více než ±10°. Aby nedošlo k působení nespecifikovaných sil a momentů na vzorek, může být nutné použít jeden kloub v působišti síly a druhý kloub v přiměřené vzdálenosti od něj. 5.2.2 Frekvence při zkoušce nesmí být větší než 35 Hz. Zvolená frekvence musí být dostatečně oddělena od rezonančních frekvencí zkušební sestavy včetně zkoušeného zařízení. Pro spojovací zařízení z oceli musí být počet zatěžovacích kmitů 2 × 106. Pro spojovací zařízení z jiných materiálů může být požadován vyšší počet zatěžovacích kmitů. Test trhlin se obecně provádí kapilární metodou zjišťování trhlin barevnou kapalinou; přípustné jsou rovněž jiné rovnocenné metody. 5.2.3 Testovaná spojovací zařízení se ke zkušebnímu stavu připevní co nejpevněji, a to v takové poloze, v jaké budou používána na vozidle. Zařízení k připevnění musí být totožná s těmi, která specifikoval výrobce nebo žadatel, a musí jít o zařízení určená k připevnění spojovacích zařízení k vozidlu a/nebo mít shodné mechanické vlastnosti. 5.2.4 Zkušební podmínky 5.2.4.1 Spojovací zařízení musí být pokud možno podrobena zkoušce v původním stavu tak, jak jsou určena k použití v silničním provozu. Podle uvážení výrobce a se souhlasem technické zkušebny lze neutralizovat pružné části spojovacího zařízení, je-li to nutné pro účely zkoušky a není-li se třeba obávat, že tento krok nereálným způsobem ovlivní výsledek zkoušky. 5.2.4.2 Dojde-li během tohoto zrychleného zkušebního postupu ke zjevnému přehřátí pružných částí spojovacího zařízení, lze tyto části během zkoušky vyměnit. 5.2.4.3 Zkušební zatížení lze aplikovat pomocí zvláštních zařízení bez vůle. 5.2.4.4 Zařízení odeslaná ke zkoušce musí být vybavena veškerými konstrukčními detaily, které mohou mít vliv na kritéria pevnosti (např. desky pro elektrické konektory, případná označení, atd.). Oblast zkoušení je ohraničena kotevními body nebo montážními body. Výrobce vozidla poskytne informace o geometrickém umístění kulové hlavice a bodů připevnění spojovacího zařízení vzhledem ke vztažné přímce a tyto informace budou uvedeny ve zkušebním protokolu. 5.2.4.5 Na zkušební lavici musí být reprodukovány všechny relativní polohy bodů uchycení vzhledem k vztažné přímce, jak je uvedeno v dodatku 2, o nichž musí výrobce tažného vozidla dodat výrobci tažn