2.17 Potřeba agregace znamená, že je nemožné posuzovat jednotlivé institucionální jednotky odděleně; ty se musí spojit do skupin nazvaných institucionální sektory nebo zjednodušeně sektory, z nichž některé rozdělí do subsektorů.



Tabulka 2.1 — Sektory a subsektory Sektory a subsektory Veřejný Národní soukromý Pod zahraniční kontrolou Nefinanční podniky S.11 S.11001 S. 11002 S. 11003 Finanční instituce S.12 Centrální banka S.121 Ostatní měnové finanční instituce S.122 S.12201 S. 12202 S. 12203 Ostatní finanční zprostředkovatelé, kromě pojišťoven a penzijních fondů S.123 S.12301 S.12302 S.12303 Pomocné finanční instituce S.124 S.12401 S. 12402 S. 12403 Pojišťovny a penzijní fondy S.125 S.12501 S.12502 S.12503 Vládní instituce S.13 Centrální vládní instituce S.1311 Národní vládní instituce S.1312 Místní vládní instituce S.1313 Fondy sociálního zabezpečení S.1314 Domácnosti S.14 Zaměstnavatelé (včetně osob samostatně výdělečně činných) S.141 + S.142 Zaměstnanci S.143 Příjemci důchodů z vlastnictví S.1441 Příjemci dávek důchodového zabezpečení S.1442 Příjemci jiných transferových důchodů S.1443 Ostatní domácnosti S.145 Neziskové instituce sloužící domácnostem S.15 Zbytek světa S.2 Evropská unie S.21 Členské státy EU S.211 Instituce EU S.212 Třetí země a mezinárodní organizace S.22 2.18 Každý sektor a subsektor zahrnuje institucionální jednotky, které mají podobný typ hospodářského chování. Institucionální jednotky jsou seskupeny do sektorů na základě typu výrobce, podle své základní činnosti a funkce, které se považují za určující pro jejich hospodářské chování. Sektor se rozděluje do subsektorů podle kritéria, které je vhodné pro daný sektor; to umožňuje přesněji popsat hospodářské chování jednotek. Účty sektorů a subsektorů zobrazují všechny činnosti (ať hlavní nebo vedlejší) institucionálních jednotek, které jsou v nich zahrnuty. Každá institucionální jednotka patří pouze do jednoho sektoru nebo subsektoru. 2.19 V případě, že základní funkcí institucionální jednotky je produkce výrobků a služeb, je nezbytné — při rozhodování o jejím zařazení do některého ze sektorů — v prvé řadě rozlišit, ke kterému typu výrobců patří. V ESA se rozlišují tři typy výrobců: a) soukromí a veřejní tržní výrobci (viz kap. 3 odst. 3.24 a tab. 3.1); b) soukromí výrobci výrobků a služeb pro vlastní konečné užití (viz kap. 3 odst. 3.25 a tab. 3.1); c) ostatní netržní soukromí a veřejní výrobci (viz kap. 3 odst. 3.26 a tab. 3.1); Institucionální jednotky, které jsou tržními výrobci, se klasifikují v sektoru nefinančních podniků (S.11), finančních institucí (S.12) nebo sektoru domácností (S.14). Institucionální jednotky, které jsou soukromými výrobci a vyrábějí výrobky a služby pro vlastní konečné užití, se klasifikují do sektoru domácností (S.14) spolu se společnostmi nezapsanými do obchodního rejstříku, které jsou ve vlastnictví domácností (viz odst. 3.30). Institucionální jednotky, které jsou ostatními netržními výrobci, se klasifikují v sektoru vládních institucí (S.13) nebo sektoru neziskových institucí sloužících domácnostem (S.15). 2.20 Tabulka 2.2 ukazuje typy výrobců, základní činnosti a funkce, které charakterizují každý sektor:



Tabulka 2.2 — Typ výrobce, základní činnosti a funkce klasifikované podle sektorů Sektor Typ výrobce Základní činnost a funkce Nefinanční podniky (S.11) (viz odstavec 2.21) Tržní výrobci Výroba tržních výrobků a nefinančních služeb Finanční instituce (S.12) (viz odstavec 2.32) Tržní výrobci Finanční zprostředkování včetně pojištění, pomocné finanční činnosti Vládní instituce (S.13) (viz odstavec 2.68) Ostatní netržní veřejní výrobci Výroba a dodávky ostatní netržní produkce pro kolektivní a individuální spotřebu a provádění transakcí při znovurozdělení národního důchodu a jmění Domácnosti (S.14) — jako spotřebitelé Spotřeba — jako podnikatelé (viz odstavec 2.75) Tržní výrobci nebo soukromí výrobci výrobků a služeb pro vlastní konečné užití Výroba tržní produkce a produkce pro vlastní konečné užití Neziskové instituce sloužící domácnostem (S.15) (viz odstavec 2.87) Ostatní soukromí netržní výrobci Výroba a dodávky ostatní netržní produkce pro individuální spotřebu Zbytek světa (S.2) je seskupení institucionálních jednotek (viz odst. 2.89), které nejsou charakterizovány podobnými cíli a typy chování; jsou zde seskupeny nerezidentské institucionální jednotky, pokud provádějí transakce s rezidentskými institucionálními jednotkami. 2.21 Definice : Sektor nefinančních podniků (S.11) zahrnuje institucionální jednotky, jejichž rozdělovací a finanční transakce jsou odlišné od transakcí jejich vlastníků a které jsou tržními výrobci (viz odstavce 3.31, 3.32 a 3.37), jejichž základní činností je výroba výrobků a nefinančních služeb ( 38 ). 2.22 Sektor nefinančních podniků zahrnuje také nefinanční kvazispolečnosti. 2.23 Pojem „nefinanční podniky“ označuje všechny subjekty, uznané za samostatné právnické osoby, které jsou tržními výrobci a jejichž základní činností je výroba zboží a nefinančních služeb. Jde o tyto jednotky: a) soukromé a veřejné společnosti, které jsou tržním výrobcem a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb; b) družstva a osobní společnosti, uznaná za osoby se samostatnou právní subjektivitou, které jsou tržními výrobci a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb; c) veřejné výrobce, kteří jsou podle zvláštních zákonů uznáni za osoby se samostatnou právní subjektivitou, jsou tržními výrobci a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb; d) neziskové instituce nebo sdružení poskytující služby nefinančním podnikům, které se považují za subjekty se samostatnou právní subjektivitou a které jsou tržními výrobci — převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb ( 39 ); e) holdingové společnosti kontrolující (viz odstavec 2.26) skupinu společností, které jsou tržními výrobci, jestliže převažujícím typem činnosti této skupiny podniků jako celku — měřeno na základě přidané hodnoty — je výroba zboží a nefinančních služeb; f) soukromé a veřejné kvazispolečnosti, které jsou tržními výrobci a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb. 2.24 Pojem „nefinanční kvazispolečnosti“ označuje všechny subjekty bez samostatné právní subjektivity, které jsou tržními výrobci, převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb a splňují podmínky, které je kvalifikují jako kvazispolečnosti (viz odst. 2.13 písm. f)). Kvazispolečnosti musí vést úplnou sestavu účtů a fungují, jako kdyby byly společností. De facto vztah kvazispolečností k vlastníkovi je stejný jako vztah společnosti k jejím podílníkům. Nefinanční kvazispolečnosti, které jsou ve vlastnictví domácností, vládních jednotek nebo neziskových institucí, jsou proto seskupeny spolu s nefinančními společnostmi v sektoru nefinančních podniků. Existence úplné sestavy účtů, včetně rozvahy, není dostatečnou podmínkou pro to, aby byli tržní výrobci považováni za kvazispolečnosti. Proto osobní společnosti a veřejní výrobci, kromě uvedených v odst. 2.23 písm. a), b), c) a f) a podniky s jedním vlastníkem — dokonce i když vedou úplnou sestavu účtů — se obvykle jako institucionální jednotky nevykazují, protože nemají rozhodovací samostatnost, jejich správa je pod kontrolou domácností, neziskových institucí nebo vládních institucí, které je vlastní. 2.25 Sektor nefinančních podniků také zahrnuje všechny fiktivní rezidentské jednotky (viz odstavec 2.15), které jsou podle konvence pojímány, jako by byly kvazispolečností. 2.26 Kontrola nad podniky se definuje jako schopnost stanovit obecnou politiku společnosti výběrem vhodných ředitelů, jestliže je to nutné. Jednotlivá institucionální jednotka (jiná společnost, domácnost nebo vládní jednotka) zajišťuje kontrolu nad podnikem tím, že vlastní více než polovinu majetkových účastí s hlasovacím právem nebo jiným způsobem kontroluje více než polovinu hlasovacích práv akcionářů. Kromě toho vládní instituce zajišťují kontrolu nad podnikem v důsledku speciálního legislativního výnosu nebo nařízení, které opravňují vládu určovat politiku podniku nebo jmenovat ředitele. Aby institucionální jednotka mohla kontrolovat více než polovinu hlasovacích práv akcionářů, nemusí sama vlastnit žádné akcie s hlasovacím právem. Společnost C by mohla být dceřinou společností jiné společnosti B, ve které třetí společnost A vlastní většinu majetkových účastí s hlasovacím právem. O společnosti C se říká, že je dceřiná vůči společnosti B, když: buď společnost B kontroluje více než polovinu hlasovacích práv akcionářů ve společnosti C nebo společnost B je akcionářem v C s právem jmenovat nebo odvolat většinu ředitelů C. 2.27 Sektor nefinančních podniků je rozdělen do třech subsektorů: a) veřejné nefinanční podniky (S.11001); b) národní soukromé nefinanční podniky (S.11002); c) nefinanční podniky pod zahraniční kontrolou (S.11003). 2.28



Definice: Subsektor veřejných nefinančních podniků zahrnuje všechny nefinanční podniky a kvazispolečnosti, které jsou podrobeny kontrole (viz odstavec 2.26) ze strany vládních jednotek. 2.29 Veřejné kvazispolečnosti jsou kvazispolečnosti ve vlastnictví vládních institucí. 2.30



Definice: Subsektor národních soukromých nefinančních podniků zahrnuje všechny nefinanční podniky a kvazispolečnosti, které nejsou kontrolovány vládou nebo nerezidentskými institucionálními jednotkami. Tento subsektor obsahuje všechny neziskové instituce, které se zahrnují do sektoru nefinančních podniků (viz odst. 2.23 písm. d)). Tento subsektor zahrnuje podniky a kvazispolečnosti podniků z přímých zahraničních investic (viz odst. 4.65), které nejsou klasifikovány v subsektoru podniků pod zahraniční kontrolou (S.11003). 2.31



Definice: Subsektor nefinančních podniků pod zahraniční kontrolou zahrnuje všechny nefinanční podniky a kvazispolečnosti, které jsou kontrolovány (viz odstavec 2.26) nerezidentskými institucionálními jednotkami. Tento subsektor zahrnuje: a) všechny dceřiné společnosti nerezidentských podniků; b) všechny podniky kontrolované nerezidentskou institucionální jednotkou, která sama není podnikem: například podnik, který je kontrolován zahraniční vládou; zahrnuje podniky kontrolované skupinou nerezidentských jednotek, které působí ve vzájemné shodě; c) všechny pobočky nebo jiné společnosti nezapsané do obchodního rejstříku nerezidentských podniků nebo výrobci nezapsaní do obchodního rejstříku, kteří jsou fiktivními rezidentskými jednotkami, a kteří se považují za nefinanční kvazispolečnosti (viz odstavec 2.25). 2.32 Definice : Sektor finančních institucí (S.12) zahrnuje všechny finanční instituce a kvazispolečnosti, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním (finanční zprostředkovatelé) nebo pomocnými finančními činnostmi (pomocné finanční instituce) ( 40 ). Finanční zprostředkování je činnost, při které institucionální jednotka pořizuje finanční aktiva a zároveň přijímá závazky (viz odstavec 2.34) na svůj vlastní účet (viz odstavec 2. 33) tím, že se na trhu zapojuje do finančních transakcí (viz odstavce 2.37 a 2.38). Aktiva a závazky finančních zprostředkovatelů mají odlišné charakteristiky včetně toho, že se prostředky v procesu finančního zprostředkování transformují nebo přeskupují podle doby splatnosti, rozsahu, rizika apod. Pomocné finanční činnosti jsou činnosti těsně spojené s finančním zprostředkováním, které však samy finančním zprostředkováním nejsou (viz odstavec 2.39). 2.33 V procesu finančního zprostředkování se převádějí prostředky mezi třetími stranami s přebytkem prostředků na jedné straně a nedostatkem prostředků na straně druhé. Finanční prostředník mezi těmito institucionálními jednotkami neprovádí jednoduchou činnost agenta, nýbrž se sám vystavuje riziku tím, že pořizuje finanční aktiva a přijímá závazky na svůj vlastní účet. 2.34 Do procesu finančního zprostředkování je možné zahrnovat všechny kategorie závazků, kromě kategorie ostatních závazků (AF.7). Finanční aktiva zapojená do procesu finančního zprostředkování se mohou klasifikovat v kterékoliv kategorii, kromě kategorie pojistných technických rezerv (AF.6), ale včetně kategorie ostatních pohledávek (factoringu). Mimo to finanční zprostředkovatelé mohou investovat své prostředky do nefinančních aktiv, včetně nemovitostí. Aby se však společnost považovala za finančního zprostředkovatele, měla by kromě toho vstupovat na trhu do závazků a kapitál transformovat. Proto společnosti, které se zabývají operacemi s nemovitostmi ( ►M11 NACE Rev. 2 ◄ ►M11 oddíl 68 ◄ ), se vylučují. 2.35 Prvořadá funkce pojišťoven a penzijních fondů spočívá ve sdílení rizik. Hlavními závazky těchto institucionálních jednotek jsou pojistné technické rezervy (AF.6). Protějškem těchto rezerv jsou investice pojišťoven a penzijních fondů, které proto působí jako finanční zprostředkovatelé. 2.36 Fondy, které se zabývají kolektivním investováním vstupují do závazků především vydáváním akcií (AF.52). Tento kapitál pak přeměňují pořizováním finančních aktiv nebo nemovitostí. Proto se investiční fondy klasifikují jako finanční zprostředkovatelé. Jako u jiných společností, jakákoliv změna v hodnotě jejich aktiv a závazků, jiných než vlastní akcie, se odráží v jejich vlastních fondech (viz odstavec 7.05). Protože se částka těchto vlastních fondů obvykle rovná hodnotě akcií investičních fondů, jakákoliv změna v hodnotě jejich aktiv a závazků se odrazí v tržní hodnotě těchto akcií. Za finanční zprostředkovatele jsou také považovány ty fondy, které investují pouze do nemovitostí. 2.37 Finanční zprostředkování je všeobecně omezeno na finanční transakce na trhu. Jinými slovy, pořizování aktiv a vstup do závazků by mělo být ve vztahu k široké veřejnosti nebo v jejím rámci se specifickými a poměrně velkými podskupinami. V případě, že se činnost omezuje na malé skupiny osob nebo na rodiny, se obecně žádné finanční zprostředkování neuskutečňuje. Finanční zprostředkování nezahrnuje zejména institucionální jednotky, které poskytují pokladní služby skupině společností.Tyto institucionální jednotky se zařazují do sektoru podle převážné funkce dané skupiny společností v rámci ekonomického území. Avšak v případě, že institucionální jednotka poskytující pokladní služby je podrobena finančnímu dozoru, zařazuje se podle konvence do sektoru finančních institucí. 2.38 Ze všeobecného omezení finančního zprostředkování na tržní finanční transakce mohou být výjimky. Příkladem jsou obecní úvěrové banky a spořitelny, které silně spoléhají na příslušnou obec nebo na společnost pro finanční pronájem, a které při pořizování nebo při investování fondů závisí na mateřské skupině společností. Avšak jejich úvěrová činnost nebo přijímání úspor by měly být nezávislé na obci nebo na mateřské skupině, pokud jde o jejich zatřídění jako finančních zprostředkovatelů. 2.39 Pomocné finanční činnosti zahrnují pomocné činnosti při realizaci transakcí s finančními aktivy a závazky nebo při přeměně a přeskupení kapitálu. Finanční pomocné instituce samy nenesou rizika pořizováním finančních aktiv nebo vstupem do závazků. Pouze usnadňují finanční zprostředkování. 2.40 Sektor finančních institucí (S.12) zahrnuje tyto institucionální jednotky: a) soukromé nebo veřejné společnosti, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi; b) družstva a osobní společnosti uznaná za osoby se samostatnou právní subjektivitou, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi; c) veřejné výrobce, kteří se podle zvláštních zákonů považují za osoby se samostatnou právní subjektivitou a kteří se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi; d) neziskové instituce uznané za osoby se samostatnou právní subjektivitou, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi nebo které poskytují služby finančním institucím; e) holdingové společnosti (viz odst. 2.14) v případě, že skupina dceřiných společností v rámci ekonomického území se jako celek převážně zabývá finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi; f) investiční fondy neustavené jako společnost, jejichž investiční portfolio vlastní skupina účastníků a jejichž správu provádějí zpravidla jiné finanční společnosti. Podle konvence jsou tyto investiční fondy institucionálními jednotkami, oddělenými od řídící finanční společnosti; g) finanční kvazispolečnosti: 1. společnosti nezapsané do obchodního rejstříku zabývající se převážně finančním zprostředkováním, podrobené regulaci a dozoru (ve většině případů klasifikované v subsektoru ostatních měnových finančních institucí nebo v subsektoru pojišťoven a penzijních fondů), považované za jednotky samostatné při rozhodování, se samostatnou správou nezávislou na vlastnících těchto jednotek. Jejich hospodářské a finanční chování je podobné jako chování finančních společností. Proto se považují za samostatné institucionální jednotky. Příkladem jsou pobočky nerezidentských finančních společností; 2. ostatní společnosti nezapsané do obchodního rejstříku zabývající se převážně finančním zprostředkováním, které nejsou podrobeny regulaci a dozoru, se považují za kvazispolečnosti pouze v případě, že splňují podmínky, jež je vymezují jako kvazispolečnosti (viz odst. 2.13 písm. f)); 3. společnosti nezapsané do obchodního rejstříku zabývající se převážně pomocnými finančními činnostmi se považují za kvazispolečnosti pouze v případě, že splňují podmínky, které je vymezují jako kvazispolečnosti (viz odst. 2.13 písm. f)). 2.41 Sektor finančních institucí se dále rozděluje do pěti subsektorů: a) centrální banka (S.121); b) ostatní měnové finanční instituce (S.122); c) ostatní finanční zprostředkovatelé, kromě pojišťoven a penzijních fondů (S.123); d) pomocné finanční instituce (S.124); e) pojišťovny a penzijní fondy (S.125). Subsektor ostatních měnových finančních institucí se považuje za ekvivalent subsektoru vkladových společností, jak je definován v SNA 1993 (viz odstavce 4.88 až 4.94). Zatímco definice subsektoru ostatních měnových finančních institucí (viz odstavec 2.48) zahrnuje ty finanční zprostředkovatele, jejichž prostřednictvím se přenášejí účinky měnové politiky centrální banky na ostatní subjekty národního hospodářství, je subsektor ostatních vkladových společností v SNA 1993 definován ve vztahu k pojetí širokých peněz. Spojení subsektorů S.121 a S.122 se shoduje s pojetím měnových finančních institucí, které pro statistické účely definoval EMI (viz odstavec 2.49). 2.42 Každý subsektor, kromě subsektoru S.121, se může dále rozdělit na: a) veřejné finanční instituce; b) národní soukromé finanční instituce; c) finanční instituce pod zahraniční kontrolou. Kritéria pro toto rozdělení jsou stejná jako pro rozdělení nefinančních podniků (viz odstavce 2.26 až 2.31) 2.43 Holdingové společnosti, které pouze kontrolují a řídí skupinu dceřiných společností převážně se zabývajících finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi, se zařazují do subsektoru ostatních finančních zprostředkovatelů, kromě pojišťoven a penzijních fondů (S.123) ( 41 ). 2.44 Neziskové instituce, které jsou uznány za samostatné právnické osoby a poskytují služby finančním institucím, ale samy se nezabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi, se zařazují do subsektoru pomocných finančních institucí (S.124). 2.45



Definice: Subsektor centrální banky (S.121) zahrnuje všechny finanční instituce a kvazispolečnosti, jejichž základní funkcí je emise oběživa, udržování vnitřní a mezinárodní hodnoty měny a správa mezinárodních rezerv země (v jejich úplném nebo částečném rozsahu). 2.46 V subsektoru S.121 se klasifikují tito finanční zprostředkovatelé: a) národní centrální banka — i v případě, že je součástí Evropské soustavy centrálních bank; b) centrální orgány, ve své podstatě veřejné, (tj. orgány spravující devizové rezervy nebo emitující oběživo), které vedou úplnou soustavu účtů a ve vztahu k centrální vládě jsou při rozhodování samostatné. Většina těchto činností se provádí buď v rámci centrálních vládních institucí, nebo v rámci centrální banky. V těchto případech neexistují žádné samostatné institucionální jednotky. 2.47 Subsektor S.121 zahrnuje pouze centrální banku. Nezahrnuje orgány a organizace, které řídí nebo provádějí dozor nad finančními institucemi nebo finančními trhy. Ty se zahrnují do subsektoru S.124 (viz odstavec 2.58) ( 42 ). 2.48



Definice: Subsektor ostatních měnových finančních institucí (D.122) zahrnuje všechny finanční instituce a kvazispolečnosti (kromě těch, které jsou zahrnuty do subsektoru centrální banky), které se zabývají převážně finančním zprostředkováním a jejichž předmětem podnikání je přijímat vklady nebo vkladům velmi podobné prostředky od jiných institucionálních jednotek, (jiných než měnových finančních institucí) a poskytovat půjčky nebo investovat do cenných papírů na svůj vlastní účet. 2.49 Měnové finanční instituce (MFI) zahrnují subsektor centrální banky (S.121) a subsektor ostatních měnových finančních institucí (D.122) a shodují se s definicí měnových finančních institucí, kterou pro statistické účely formuloval EMI (viz odstavec 2.41). 2.50 MFI není možné jednoduše popsat jako „banky“, protože mohou zahrnovat některé finanční instituce, které se nemusí bankami nazývat a některé z nich nemusí mít pro tento název v některých zemích povolení, zatímco některé jiné finanční instituce charakterizují samy sebe jako banky a ve skutečnosti nemusí být MFI. Obecně se do subsektoru S.122 zahrnují tito finanční zprostředkovatelé: a) komerční banky, „univerzální“ banky, banky pro „všechny účely“; b) spořitelny (včetně svěřeneckých spořitelen, spořitelní bankovní a úvěrová sdružení; c) žirové instituce poštovních úřadů, poštovní banky, žirobanky; d) venkovské úvěrové banky, zemědělské úvěrové banky; e) družstevní úvěrové banky, úvěrové unie; f) specializované banky (např. obchodní banky, emisní firmy, soukromé banky). 2.51 Do subsektoru S.122 je možné zahrnout také ty finanční zprostředkovatele, jejichž činnost spočívá v přijímání návratného kapitálu od veřejnosti buď ve formě vkladů, nebo v takové formě, jakou je nepřetržitá emise obligací a jiných srovnatelných cenných papírů (jinak by se měly zahrnout do subsektoru S.123): a) instituce, které se zabývají poskytováním hypoték (včetně stavebních společností, hypotečních bank, úvěrově hypotečních institucí); b) investiční fondy (včetně investičních společností, investičních fondů a jiných programů kolektivního investování, např. Subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů — SKIPCP); c) obecní úvěrové instituce. 2.52 Subsektor S.122 nezahrnuje: a) holdingové společnosti, které pouze kontrolují a řídí skupinu obsahující převážně ostatní měnové finanční instituce, ale které samy nejsou jinou měnovou finanční institucí. Ty se zahrnují do subsektoru S.123 (viz odstavec 2.43); b) neziskové instituce považované za osoby se samostatnou právní subjektivitou poskytující služby ostatním měnovým finančním institucím, které se však nezabývají finančním zprostředkováním. Ty se zahrnují do subsektoru S.124 (viz odstavec 2.44). 2.53



Definice: Subsektor ostatních finančních zprostředkovatelů kromě pojišťoven a penzijních fondů (S.123) zahrnuje všechny finanční instituce a kvazispolečnosti, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním, a to tím, že přijímají závazky v jiné formě, než je oběživo, vklady nebo vkladům velmi podobné prostředky od institucionálních jednotek jiných než měnových finančních institucí nebo pojistně technické rezervy. 2.54 Subsektor S.123 zahrnuje různé typy finančních zprostředkovatelů, zejména takové, kteří se zabývají převážně dlouhodobým financováním. Ve většině případů tak dlouhodobá splatnost tvoří základ pro odlišení od subsektoru ostatních měnových finančních institucí. Hranice s pojišťovnami a penzijními fondy může být určena neexistencí závazků ve formě pojistně technických rezerv. 2.55 Do subsektoru S.123 se zahrnují zejména tyto instituce a kvazispolečnosti (jestliže nejsou měnovými finančními institucemi (MFI): a) instituce, které se zabývají finančním leasingem; b) instituce, které se zabývají splátkovým prodejem a opatřováním financí pro osobní nebo komerční účely; c) instituce, které se zabývají faktoringem; d) obchodníci s cennými papíry nebo deriváty (na vlastní účet); e) specializované finanční instituce, takové jako rizikové a rozvojové kapitálové společnosti, společnosti pro financování vývozu/dovozu; f) finanční společnosti vytvořené pro držbu aktiv přeměněných na cenné papíry; g) finanční zprostředkovatelé, kteří přijímají vklady nebo vkladům velmi podobné prostředky pouze od měnových finančních institucí; h) holdingové společnosti, které pouze kontrolují a řídí skupinu dceřiných společností převážně se zabývajících finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi, ale které samy nejsou finanční institucí (viz odstavec 2.43). 2.56 Subsektor S.123 nezahrnuje neziskové instituce, které jsou uznané za osobu se samostatnou právní subjektivitou a poskytují služby ostatním finančním zprostředkovatelům, kromě pojišťoven a penzijních fondů, ale samy se finančním zprostředkováním nezabývají. Ty se zahrnují do subsektoru S.124 (viz odstavec 2.44). 2.57



Definice: Subsektor finančních pomocných institucí (S.124) zahrnuje všechny finanční instituce a kvazispolečnosti, které se převážně zabývají pomocnými finančními činnostmi, to znamená činnostmi, které jsou těsně spojené s finančním zprostředkováním, ale které samy finanční zprostředkování neprovádějí (viz odstavec 2.39). 2.58 Do subsektoru S.124 se zahrnují zejména tyto finanční instituce a kvazispolečnosti: a) pojišťovací makléři, odhadci škod, pojišťovací a penzijní poradci atd.; b) makléři s půjčkami, cennými papíry, investiční poradci atd.; c) instituce, které zařizují emise cenných papírů; d) instituce, jejichž základní funkcí je poskytování záruky pomocí převodu rubopisem, směnkami a podobnými nástroji; e) instituce, které organizují derivátové a zajišťovací nástroje, jako swapy, opce a futures (aniž je vydávají); f) instituce, které zajišťují infrastrukturu finančního trhu; g) instituce centrálního dozoru nad finančními zprostředkovateli a finančními trhy, jestliže jsou samostatnými institucionálními jednotkami; h) správci penzijních fondů, investičních fondů atd.; i) instituce zajišťující směnu cenných papírů a pojištění; j) neziskové instituce, které jsou uznány za právnické osoby a poskytují služby finančním institucím, které se však samy finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi nezabývají (viz odstavec 2.44). 2.59 Subsektor S.124 nezahrnuje holdingové společnosti, které pouze kontrolují a řídí dceřiné společnosti převážně se zabývající pomocnými finančními činnostmi, ale které samy nejsou pomocnými finančními institucemi. Ty se zahrnují do subsektoru S.123 (viz odstavec 2.43). 2.60



Definice: Subsektor pojišťoven a penzijních fondů (S.125) zahrnuje všechny finanční společnosti a kvazispolečnosti, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním v důsledku sdílení rizik (viz odstavec 2.35). 2.61 Spravované pojistné smlouvy se mohou vztahovat k jednotlivcům nebo ke skupinám, bez ohledu na to, zda účast vyplývá nebo nevyplývá z všeobecné povinnosti stanovené vládou. Kromě toho významnou součástí spravovaných smluv jsou někdy smlouvy sociálního pojištění (viz odstavce 4.83 až 4.91). 2.62 Subsektor S.125 zahrnuje jak pojišťovny, tak společnosti zajišťovací. 2.63 Subsektor S.125 nezahrnuje: a) institucionální jednotky, které splňují obě kritéria uvedená v odstavci 2.74. Ty se zahrnují do subsektoru S.1314; b) holdingové společnosti, které pouze kontrolují a řídí skupinu skládající se převážně z pojišťoven a penzijních fondů, ale které samy nejsou pojišťovací společností a penzijním fondem. Ty se zahrnují do subsektoru S.123 (viz odstavec 2.43); c) neziskové instituce, které mají přiznánu samostatnou právní subjektivitu a které poskytují služby pojišťovnám a penzijním fondům, ale samy se nezabývají finančním zprostředkováním. Ty se zahrnují do subsektoru S.124 (viz odstavec 2.44). 2.64 Subsektor pojišťoven a penzijních fondů se může rozdělit na: a) pojišťovny; b) (autonomní) penzijní fondy. Autonomní penzijní fondy jsou penzijní fondy, které mají samostatnou rozhodovací samostatnost a vedou úplnou soustavu účtů. Proto jsou institucionální jednotkou. Neautonomní penzijní fondy nejsou institucionální jednotkou a zůstávají součástí té institucionální jednotky, která je založila. 2.65 Rizika týkající se jednotlivců nebo skupin se mohou zahrnovat do činností pojišťoven pro životní nebo pro neživotní pojištění. Některé pojišťovny mohou omezit své činnosti pouze na hromadné pojistné smlouvy. Tyto společnosti jsou oprávněny pojišťovat každou skupinu. 2.66 Penzijní fondy se mohou charakterizovat jako instituce, které pojišťují skupinová rizika vztahující se k sociálním rizikům a potřebám (viz odst. 4.84) pojišťovaných osob. Obvyklá skupina účastníků v takových pojistkách zahrnuje zaměstnance jednotlivého podniku nebo skupiny podniků, zaměstnance oboru nebo odvětví a osoby mající stejnou profesi. Dávky zahrnuté do pojistné smlouvy představují dávky vyplácené po úmrtí pojištěné osoby vdově (vdovci) a dětem (zejména úmrtí při výkonu povolání), dávky vyplácené po odchodu do důchodu a dávky vyplácené v případě, že se pojištěná osoba stane zdravotně postiženou osobou. 2.67 V některých zemích je možné všechny tyto typy rizik pojišťovat jak u pojišťoven pro životní pojištění, tak u penzijních fondů. V jiných zemích je možné některé z těchto rizik pojistit u společností pro životní pojištění. Na rozdíl od pojišťoven pro životní pojištění se penzijní fondy vztahují výlučně (podle zákona) na specifické skupiny zaměstnanců a osob samostatně výdělečně činných. 2.68



Definice: Sektor vládních institucí (S.13) zahrnuje všechny institucionální jednotky, které jsou ostatními netržními výrobci (viz odstavec 3.26), jejichž produkce je určena pro individuální a kolektivní spotřebu a je financována zejména povinnými platbami od jednotek, které patří do ostatních sektorů, nebo institucionální jednotky, které se převážně zabývají znovurozdělením národního důchodu a bohatství. 2.69 V sektoru S.13 jsou obsaženy tyto institucionální jednotky: a) vládní instituce (mimo veřejné výrobce organizované jako veřejné společnosti nebo s přiznanou samostatnou právní subjektivitou podle zvláštních zákonů nebo kvazispolečnosti, v případě, že jsou zařazeny do nefinančního nebo finančního sektoru), které spravují a financují skupinu činností, převážně poskytujících netržní výrobky a služby, určené ve prospěch společnosti ( 43 ); b) neziskové instituce s přiznanou samostatnou právní subjektivitou, které jsou jiným tržním výrobcem a jsou kontrolovány a financovány hlavně vládními institucemi; c) autonomní penzijní fondy, jestliže splňují oba požadavky uvedené v odstavci 2.74. 2.70 Sektor vládních institucí se rozděluje do čtyř subsektorů: a) centrální vládní instituce (S.1311); b) národní vládní instituce (S.1312); c) místní vládní instituce (S.1313); d) fondy sociálního zabezpečení (S.1314). 2.71



Definice: Subsektor centrálních vládních institucí zahrnuje všechny správní resorty státu, ministerstva a jiné centrální orgány, jejichž pravomoc se obvykle vztahuje na celé ekonomické území, kromě správy fondů sociálního zabezpečení. Do subsektoru S.1311 jsou zahrnuty ty neziskové instituce, které jsou kontrolovány a financovány hlavně centrálními vládními institucemi a jejichž pravomoc se vztahuje na celé ekonomické území. 2.72



Definice: Subsektor národních vládních institucí zahrnuje národní vládní instituce, což jsou oddělené institucionální jednotky vykonávající některé z funkcí vlády na nižší úrovni než centrální vládní instituce a na úrovni vyšší, než je úroveň institucionálních jednotek existujících na místní úrovni, kromě správy fondů sociálního zabezpečení. Do subsektoru S.1312 jsou zahrnuty ty neziskové instituce, které jsou kontrolovány a financovány zejména národními vládními institucemi a jejichž pravomoc se omezuje na ekonomické území ve správě národních vlád. 2.73



Definice: Definice: Subsektor místních vládních institucí zahrnuje takové typy veřejné správy, jejichž pravomoc se vztahuje pouze na místně určenou část ekonomického území, kromě místních orgánů fondů sociálního zabezpečení. Do subsektoru S.1313 jsou zahrnuty ty neziskové instituce, které jsou kontrolovány a financovány hlavně místními vládními institucemi a jejichž pravomoc se vztahuje na ekonomické území ve správě místní vlády. 2.74



Definice: Subsektor fondů sociálního zabezpečení zahrnuje všechny centrální, národní a místní institucionální jednotky, jejichž hlavní činnost spočívá v poskytování sociálních dávek, a která splňují tato dvě kritéria: a) určité skupiny obyvatelstva jsou povinné podle zákona nebo podle nařízení účastnit se v programech nebo platit příspěvky; b) vládní instituce jsou odpovědné za řízení institucí, pokud se týká stanovení nebo schválení příspěvků a dávek, nezávisle na své úloze jako orgánu dozoru nebo zaměstnavatele (viz odstavec 4.89). Mezi částkou placených příspěvků jednotlivcem a rizikem, kterému je tento jednotlivec vystaven, neexistuje obvykle žádná přímá vazba. 2.75



Definice: Sektor domácností (S.14) zahrnuje jednotlivce nebo skupiny jednotlivců jako konečné spotřebitele a také jako podnikatele produkující tržní výrobky, nefinanční a finanční služby (tržní výrobce) za předpokladu, že odpovídající činnosti nejsou oddělené od těchto subjektů, že se nepovažují za kvazispolečnosti. Také se zahrnují jednotlivci nebo skupiny jednotlivců jako výrobci zboží a nefinančních služeb výlučně pro vlastní konečné užití (viz odstavce 3.20, 3.25 a 3.30). Domácnosti jako spotřebitele je možné definovat jako malé skupiny osob, které sdílejí stejné podmínky života v ubytování, společně se podílejí na některém nebo na všech jejich důchodech a na jmění a spotřebovávají určité typy výrobků a služeb, zejména bydlení a potraviny, kolektivně. Je možné připojit kritérium existence rodiny nebo citových vztahů. Základní zdroje těchto jednotek se odvozují z náhrad zaměstnanců, důchodů z vlastnictví, transferů od jiných sektorů nebo příjmů z prodejů tržních produktů, či z imputovaných příjmů z výroby produktů pro vlastní konečnou spotřebu. 2.76 Sektor domácností zahrnuje: a) jednotlivce nebo skupiny jednotlivců, jejichž hlavní funkcí je spotřeba; b) osoby trvale žijící v institucích, a které mají malou nebo žádnou samostatnost v jednání nebo rozhodování v hospodářských záležitostech (tj. členové náboženských řádů žijící v klášterech, dlouhodobě nemocní v nemocnicích, dlouhodobě odsouzení, staré osoby trvale žijící v domovech důchodců). U takových lidí se předpokládá, že vytvářejí dohromady jednu institucionální jednotku, tj. jednu domácnost; c) jednotlivce nebo skupiny jednotlivců, jejichž hlavní funkcí je spotřeba a kteří produkují výrobky a nefinanční služby výhradně pro vlastní konečné užití; v rámci soustavy se zahrnují pouze dvě kategorie služeb produkovaných pro vlastní konečné užití, a to služby vlastníků bydlících ve vlastních obydlích a služby v domácnostech vyráběné placenými zaměstnanci; d) jednotlivé vlastníky a osobní společnosti, kteří nemají přiznánu samostatnou právní subjektivitu — kromě kvazispolečností — a kteří jsou tržními výrobci; e) neziskové instituce sloužící domácnostem, které nemají přiznánu samostatnou právní subjektivitu nebo takové, které ji přiznánu mají, ale které mají pouze malý význam (viz odstavec 2.88). 2.77 Sektor domácností se rozděluje do šesti subsektorů: a) zaměstnavatelé (včetně těch, kteří pracují na vlastní účet) (S.141 + S.142); b) zaměstnanci (S.143); c) příjemci důchodů z vlastnictví (S.1441); d) příjemci dávek důchodového zabezpečení (S.1442); e) příjemci ostatních transferových důchodů (S.1443); f) ostatní (S.145). 2.78 Domácnosti se rozdělují do subsektorů podle nejvyšší kategorie důchodu (důchod zaměstnavatelů, náhrady zaměstnancům atd.) domácnosti jako celku. V případě, že stejná domácnost získává více než jeden důchod určité kategorie, musí být klasifikace založena na celkovém důchodu domácnosti v každé kategorii. 2.79



Definice: Subsektor zaměstnavatelů (včetně osob samostatně výdělečně činných) zahrnuje skupinu domácností, pro které je (smíšený) důchod (B.3) plynoucí majitelům společností nezapsaných do obchodního rejstříku domácností z jejich činnosti jako výrobců tržních výrobků a služeb, ať mají nebo nemají placené zaměstnance, největším zdrojem celkových důchodů domácnosti, a to i v případě, že netvoří více než polovinu důchodů této domácnosti. 2.80



Definice: Subsektor zaměstnanců zahrnuje skupinu domácností, pro které je důchod získávaný ve formě náhrad zaměstnancům (D.1) největším zdrojem důchodu domácnosti jako celku. 2.81



Definice: Subsektor příjemců důchodu z vlastnictví zahrnuje tu skupinu domácností, pro kterou je důchod z vlastnictví (D.4) největším zdrojem důchodu domácnosti jako celku. 2.82



Definice: Subsektor příjemců dávek důchodového zabezpečení zahrnuje tu skupinu domácností, pro které je důchod z dávek důchodového zabezpečení největším zdrojem důchodu domácnosti jako celku. Domácnosti příjemců dávek důchodového zabezpečení jsou domácnosti, jejichž nejvyšší důchod spočívá ve starobní penzi nebo jiné penzi, včetně penzí od dřívějších zaměstnavatelů. 2.83



Definice: Subsektor příjemců ostatních transferových důchodů se skládá ze skupiny domácností, pro kterou je důchod získávaný z ostatních transferů největším zdrojem důchodu pro domácnost jako celek. Ostatní běžné transfery jsou všechny běžné transfery, jiné než důchody z vlastnictví, dávky z důchodového zabezpečení a důchody osob žijících trvale v institucích. 2.84



Definice: Subsektor ostatních domácností zahrnuje osoby trvale žijící v institucích. Osoby trvale žijící v institucích se klasifikují odděleně, protože kritérium největšího zdroje důchodů neumožňuje zatřídit tyto osoby do některého z předcházejících subsektorů. 2.85 Jestliže hlavní zdroj domácnosti jako celku není pro rozdělení domácností do subsektorů k dispozici, je možné pro klasifikační účely použít druhou nejlepší charakteristiku — důchod osoby, na kterou je možné se obrátit. Tato osoba, na kterou je možné se obrátit v domácnosti, je obvykle osoba s nejvyšším příjmem. Jestliže tato informace není dostupná, je možné pro zařazení domácnosti do subsektorů použít důchod té osoby, která prohlásí, že on nebo ona je takovou osobou. 2.86 Pro různé druhy analýzy nebo jako základna pro tvorbu politiky však mohou být vhodná a potřebná i jiná kritéria, např. rozdělení domácností jako podnikatelů podle činností na: zemědělské domácnosti, nezemědělské domácnosti (v průmyslu; ve službách). 2.87 Definice : Sektor neziskových institucí sloužících domácnostem (NISD) (S.15) zahrnuje neziskové instituce, které jsou oddělenými právnickými osobami, poskytují služby domácnostem a jsou ostatními soukromými netržními výrobci (viz odst. 3.32). Jejich základní zdroje, mimo zdroje odvozené z příležitostných prodejů, vyplývají z dobrovolných (peněžních nebo naturálních) příspěvků domácností jako spotřebitelů, z plateb poskytovaných vládními institucemi ( 44 )a z důchodů z vlastnictví. 2.88 V případě, že tyto instituce nejsou příliš důležité, nezahrnují se do tohoto sektoru a jejich transakce jsou sloučeny s transakcemi domácností (S.14). Sektor NISD zahrnuje tyto hlavní druhy NI poskytujících domácnostem netržní výrobky a služby: a) odborové svazy, profesní a vzdělávací společnosti, sdružení spotřebitelů, politické strany, církve nebo náboženské společnosti (včetně těch, které jsou vládou financovány, ale nejsou vládou kontrolovány) a sociální, kulturní, rekreační a sportovní kluby; b) dobročinné, podpůrné a výpomocné organizace, které jsou financovány na základě dobrovolných transferů (peněžních nebo naturálních) od jiných institucionálních jednotek. Sektor S.15 zahrnuje dobročinné, podpůrné a výpomocné organizace, které slouží nerezidentským jednotkám, ale nezahrnuje subjekty, ve kterých členství dává právo na předem stanovený soubor výrobků a služeb. 2.89 Definice : Zbytek světa (S.2) představuje seskupení jednotek bez ohledu na charakteristiku jejich funkcí a zdrojů; tvoří je nerezidentské jednotky ( 45 ), pokud jsou zapojeny do transakcí s rezidentskými institucionálními jednotkami nebo mají jiné hospodářské vztahy k rezidentským jednotkám. Jejich účty poskytují souhrnný pohled na hospodářské vztahy mezi národním hospodářstvím a zbytkem světa. 2.90 Zbytek světa nevytváří sektor, za který se musí sestavovat úplná soustava účtů, ačkoli je často výhodné popisovat zbytek světa, jako by to byl sektor. Sektory se vytvářejí desagregací národního hospodářství tak, aby se získaly stejnorodější skupiny rezidentských institucionálních jednotek, které jsou si podobné hospodářským chováním, účelem a funkcemi. Toto není případ sektoru zbytku světa: zobrazují se transakce a jiné toky, které uskutečňují nefinanční a finanční společnosti, neziskové instituce, domácnosti a vládní instituce s nerezidentskými institucionálními jednotkami a jiné hospodářské vztahy mezi rezidenty a nerezidenty, např. pohledávky rezidentů vůči nerezidentům. 2.91 Je třeba poznamenat, že pravidlo, podle kterého účty zbytku světa zahrnují pouze transakce, které se uskutečňují mezi rezidentskými a nerezidentskými jednotkami, má tyto výjimky: a) dopravní služby (až po hranici vyvážející země), které se týkají dováženého zboží a jsou poskytovány rezidentskými jednotkami, se uvádějí v účtech zbytku světa v rámci dovozů FOB, ačkoliv je produkují rezidentské jednotky (viz odst. 3.144); b) transakce se zahraničními aktivy mezi rezidenty, kteří patří do různých sektorů, se uvádějí v podrobných finančních účtech zbytku světa; ačkoli ve vztahu k zahraničí neovlivňují finanční pozici země, ovlivňují finanční vztahy jednotlivých sektorů se zbytkem světa. c) transakce se závazky země mezi nerezidenty, kteří patří do geograficky rozdílných oblastí, se uvádějí v geografické struktuře účtů zbytku světa. Ačkoliv tyto transakce neovlivňují celkové závazky země ke zbytku světa, působí na její závazky vůči rozdílným částem světa. 2.92 Sektor zbytku světa (S.2) se dělí na : a) Evropskou unii (S.21); 1. členské státy EU (S.211); 2. instituce Evropské unie (S.212); b) Třetí země a mezinárodní organizace (S.22). 2.93 V dále uvedeném přehledu a odstavcích 2.94. až 2.101 se shrnují zásady pro zařazování jednotek výrobců do sektorů při použití standardní terminologie pro popis hlavních typů institucí. 2.94 Soukromé a veřejné společnosti, které jsou tržními výrobci, se klasifikují takto: a) do sektoru S.11 — nefinanční podniky, jestliže se převážně zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb (viz odst. 2.23 písm. a)); b) do sektoru S.12 — finanční instituce, jestliže se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi (viz odst. 2.40 písm. a) a odst. 2.40 písm. f)). 2.95 Družstva a osobní společnosti, která jsou subjekty se samostatnou právní subjektivitou a tržními výrobci, se klasifikují takto: a) do sektoru S.11 — nefinanční podniky, jestliže se převážně zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb (viz odst. 2.23 písm. b)); b) do sektoru S.12 — finanční instituce, jestliže se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi (viz odst. 2.40 písm. b)).



Tabulka 2.3. — Sektorová klasifikace jednotek výrobců podle hlavních standardních právních forem vlastnictví Typ výrobceStandardní právní forma Tržní výrobci převážně se zabývající výrobou zboží a služeb Tržní výrobci převážně se zabývající finančním zprostředkováním Ostatní netržní výrobci Veřejní výrobci (viz odstavec 3.28) Soukromí výrobci (viz odstavec 3.29) Standardní právní forma S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. a)) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. a) a f)) Družstva a osobní společnosti s přiznanou samostatnou právní subjektivitou S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. b) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. b) Veřejní výrobci, kteří mají přiznánu samostatnou právní subjektivitu podle zvláštních zákonů S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. c) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. c) Veřejní výrobci, kteří nemají přiznánu samostatnou právní subjektivitu ti, kteří se charakterizují jako kvazispolečnosti S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. f) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. g ostatní S.13 vládní instituce (viz odst. 2.69 písm. a) Neziskové instituce, které mají přiznánu samostatnou právní subjektivitu S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. d) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. d) S.13 vládní instituce (viz odst. 2.69 písm. b) S.15 neziskové instituce sloužící domácnostem (1) (viz odstavec 2.87) Osobní společnosti, která nemají přiznánu samostatnou právní subjektivitu Podniky s jedním vlastníkem ty, které se charakterizují jako kvazispolečnosti S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. f) S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. g) ostatní S.14 domácnosti (viz odstavec 2.75) S.14 domácnosti (viz odstavec 2.75) Holdingové společnosti kontrolující skupinu společností, které vyrábějí výrobky a nefinanční služby S.11 nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. e) finanční služby S.12 finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. e) (1) Kromě neziskových institucí menšího významu (viz odstavec 2.88). 2.96 Veřejní výrobci, kteří mají přiznánu samostatnou právní subjektivitu podle zvláštních zákonů a kteří jsou tržními výrobci, se zahrnují: a) do sektoru S.11 — nefinanční podniky, jestliže se převážně zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb (viz odst. 2.23 písm. c)); b) do sektoru S.12 — finanční instituce, jestliže se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi (viz odst. 2.40 písm. c)). 2.97 Veřejní výrobci, kterým nebyla přiznána samostatná právní subjektivita, ale jsou tržními výrobci, se zatřiďují takto: a) jestliže jsou kvazispolečnostmi (viz odst. 2.13 písm. f)): 1. a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb: do sektoru S.11 — nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. f)); 2. a převážně se zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi: do sektoru S.12 — finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. g)). b) jestliže nejsou kvazispolečnostmi: do sektoru S.13, vládní instituce, protože zůstávají nedílnou součástí jednotek, které je kontrolují (viz odst. 2.69 písm. a)). 2.98 Neziskové instituce (sdružení, nadace), uznané za osoby se samostatnou právní subjektivitou, se klasifikují takto: a) ty, které jsou tržními výrobci a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb: do sektoru S.11 — nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. d)); b) ty, které se převážně zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi: do sektoru S.12 — finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. d)); c) ty, které jsou netržními výrobci: 1. do sektoru S.13 — vládní instituce, jestliže jsou veřejnými výrobci a jsou kontrolovány a financovány hlavně vládou (viz odst. 2.69 písm. b)); 2. do sektoru S.15 — NISD, jestliže jsou soukromými výrobci (viz odstavec 2.87). 2.99 Podniky s jedním vlastníkem a osobní společnosti, které nejsou uznány za osoby se samostatnou právní subjektivitou, ale jsou tržními výrobci, se klasifikují takto: a) jestliže jsou kvazispolečností (viz odst. 2.13 písm. f)): 1. a převážně se zabývají výrobou zboží a nefinančních služeb: do sektoru S.11 — nefinanční podniky (viz odst. 2.23 písm. f)); 2. a převážně se zabývají finančním zprostředkováním nebo pomocnými finančními činnostmi: do sektoru S.12 — finanční instituce (viz odst. 2.40 písm. g)); b) jestliže nejsou kvazispolečností, klasifikují se do sektoru S.14 — domácnosti (viz odstavec 2.75). 2.100 Holdingové společnosti (tj. společnosti, které řídí skupinu společností) se klasifikují takto: a) do sektoru S.11 — nefinanční podniky, jestliže převládajícím typem činnosti skupiny společností jako celku, které jsou tržními výrobci, je výroba zboží a nefinančních služeb (viz odst. 2.23 písm. e)); b) do sektoru S.12 — finanční instituce, jestliže převládajícím typem činnosti skupiny společností jako celku je finanční zprostředkování (viz odst. 2.40 písm. e)). 2.101 Tabulka 2.3 zobrazuje schematicky formy různých výše uvedených případů.