1994L0019 — CS — 16.03.2009 — 002.001

Tento dokument je třeba brát jako dokumentační nástroj a instituce nenesou jakoukoli odpovědnost za jeho obsah

Ve znění:

▼B

SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 94/19/ES

ze dne 30. května 1994

o systémech pojištění vkladů

EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,

s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 první a třetí větu této smlouvy,

s ohledem na návrh Komise ( 1 ),

s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru ( 2 ),

v souladu s postupem stanoveným v článku 189b Smlouvy ( 3 ),

vzhledem k tomu, že v souladu s cíli Smlouvy je třeba podporovat harmonický rozvoj činnosti úvěrových institucí v celém Společenství odstraněním všech omezení práva usazování a volného poskytování služeb a současně posilovat stabilitu bankovní soustavy a ochranu spořitelů;

vzhledem k tomu, že při odstraňování omezení kladených na činnost úvěrových institucí je třeba pamatovat na situaci, jež by mohla nastat, kdyby se vklady u úvěrové instituce, která má pobočky v jiných členských státech, staly nedisponibilními; že je nezbytné zajistit minimální harmonizovanou úroveň ochrany vkladů pro všechny vklady ve Společenství; že tato ochrana vkladů je pro dotvoření jednotného bankovního trhu stejně zásadní jako pravidla obezřetnosti;

vzhledem k tomu, že v případě uzavření úvěrové instituce, která se ocitne v platební neschopnosti, musí být vkladatelé u všech poboček nacházejících se v jiném členském státě, než ve kterém má úvěrová instituce sídlo, chráněni stejným systémem pojištění vkladů jako ostatní vkladatelé u této instituce;

vzhledem k tomu, že náklady úvěrových institucí na účast v systému pojištění vkladů jsou nesrovnatelné s náklady, jež by s sebou nesl hromadný výběr bankovních vkladů nejen z úvěrové instituce, která se ocitla v nesnázích, nýbrž i z finančně zdravých institucí v důsledku ztráty důvěry vkladatelů ve spolehlivost bankovní soustavy;

vzhledem k tomu, že odezva členských států na doporučení Komise 87/63/EHS ze dne 22. prosince 1986 o zavedení systémů pojištění vkladů ve Společenství ( 4 ) nepostačila k plnému dosažení žádoucího výsledku; že tato situace může nepříznivě ovlivnit řádné fungování vnitřního trhu;

vzhledem k tomu, že druhá směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu, kterou se mění směrnice 77/780/EHS ( 5 ), jež zavádí jednotné povolení pro úvěrové instituce a stanoví, že dohled nad nimi vykonávají orgány jejich domovského členského státu, vstoupila v platnost dne 1. ledna 1993;

vzhledem k tomu, že pobočky nadále nepotřebují povolení v žádném hostitelském členském státě, poněvadž jejich jednotné povolení se vztahuje na celé Společenství a jejich platební schopnost sledují příslušné orgány domovského členského státu; že tato skutečnost umožňuje zastřešit všechny pobočky jedné úvěrové instituce zřízené ve Společenství jediným systémem pojištění vkladů; že lze použít pouze systém existující pro danou kategorii institucí ve státě, kde má daná instituce sídlo, zejména vzhledem ke spojitosti mezi dohledem nad kapitálovou přiměřeností pobočky a její účastí v systému pojištění vkladů;

vzhledem k tomu, že se harmonizace musí omezit na hlavní prvky systémů pojištění vkladů a že musí ve velmi krátké době zajistit platby z pojištění vypočtené na základě harmonizované minimální úrovně;

vzhledem k tomu, že systémy pojištění vkladů musí zasáhnout, jakmile vklady přestanou být disponibilní;

vzhledem k tomu, že je vhodné vyjmout z ochrany zvláště vklady uskutečněné úvěrovými institucemi vlastním jménem a na vlastní účet; že by toto opatření nemělo ovlivnit právo systému pojištění vkladů uskutečnit jakákoli opatření potřebná k záchraně úvěrové instituce, jež se ocitla v nesnázích;

vzhledem k tomu, že harmonizace systému pojištění vkladů uvnitř Společenství sama o sobě nezpochybňuje existenci stávajících systémů určených k ochraně úvěrových institucí, zvláště prostřednictvím zajištění jejich platební schopnosti a likvidity, aby vklady u těchto úvěrových institucí včetně jejich poboček usazených v jiných členských státech zůstaly disponibilními; že za určitých podmínek mohou mít příslušné orgány zato, že tyto alternativní systémy, jež sledují odlišný ochranný účel, splňují cíle této směrnice; že bude na uvedených orgánech, aby ověřily plnění zmíněných podmínek;

vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou systémy pojištění vkladů v působnosti profesních organizací; že v jiných členských státech jsou systémy vytvořeny a upravovány zákonem a že některé systémy, ač zřízené na smluvním základě, jsou částečně upravovány zákonem; že tento rozdíl v postavení představuje obtíž pouze v otázce povinného členství v systémech a vylučování z nich; že je proto nutné stanovit opatření omezující pravomoc systémů v této oblasti;

vzhledem k tomu, že budou-li ve Společenství zachovány systémy, které poskytují vkladům ochranu vyšší, než je harmonizovaná úroveň, může to vést na stejném území k nerovnosti v poskytování náhrad a k nerovným podmínkám v hospodářské soutěži mezi domácími institucemi a institucemi z jiných členských států; že k vyvážení těchto nevýhod by měly být pobočky oprávněny připojit se k systémům existujícím v hostitelské zemi, aby mohly svým vkladatelům nabídnout stejnou ochranu, jakou nabízejí systémy zemí, v nichž se nacházejí; že by Komise měla po několika letech podat zprávu o tom, jak dalece pobočky využily této možnosti a s jakými obtížemi se ony samy nebo systémy pojištění vkladů případně setkaly při provádění těchto ustanovení; že není vyloučeno, aby systémy domovských členských států samy nabízely takové doplňkové krytí za podmínek, jež tento systém může stanovit;

vzhledem k tomu, že pobočky úvěrových institucí, které nabízejí vyšší úroveň krytí než úvěrové instituce povolené v hostitelském členském státě, mohou způsobit narušení trhu; že není vhodné, aby se rozsah krytí poskytovaného systémem pojištění vkladů stal předmětem hospodářské soutěže; že je proto nutné alespoň v jistém počátečním období stanovit, že úroveň a rozsah krytí poskytovaného systémem domovského členského státu vkladatelům v pobočkách nacházejících se v jiném členském státě nesmí přesáhnout maximální úroveň a rozsah nabízené obdobným systémem v hostitelském členském státě; že případná narušení trhu by měla být po několika letech prozkoumána na základě získaných zkušeností a s ohledem na vývoj bankovnictví;

vzhledem k tomu, že tato směrnice v zásadě požaduje po každé úvěrové instituci, aby se připojila k některému systému pojištění vkladů; že směrnice upravující přístup k činnosti úvěrových institucí, které mají sídlo ve třetí zemi, a zejména první směrnice Rady 77/780/EHS ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu ( 6 ), umožňují členským státům rozhodovat o tom, zda a za jakých podmínek povolí pobočkám takových úvěrových institucí provozovat činnost na svém území; že se na tyto pobočky nevztahuje volné poskytování služeb ve smyslu čl. 59 druhého pododstavce Smlouvy, ani svoboda usazování v jiných členských státech než v těch, ve kterých jsou usazeny; že je tudíž na členském státě povolujícím tyto pobočky, aby rozhodl, jak uplatňovat zásady této směrnice vůči pobočkám v souladu s čl. 9 odst. 1 směrnice 77/780/EHS a s nutností chránit vkladatele a udržovat integritu finančního systému; že je nezbytné, aby si vkladatelé u těchto poboček byli plně vědomi úpravy pojištění vkladů, která se na ně vztahuje;

vzhledem k tomu, že by na jedné straně minimální úroveň pojištění předepsaná touto směrnicí neměla ponechat bez ochrany příliš velkou část vkladů v zájmu ochrany spotřebitele i v zájmu stability finanční soustavy; že by na druhé straně nebylo vhodné stanovit ve Společenství takovou úroveň ochrany, která by v určitých případech mohla ve svém důsledku podpořit neobezřetné řízení úvěrových institucí; že se zdá být rozumným stanovit harmonizovanou minimální úroveň pojištění ve výši 20 000 ECU; že může být třeba omezených přechodných opatření, jež by umožnila stávajícím systémům přizpůsobit se této částce;

vzhledem k tomu, že některé členské státy nabízejí vkladatelům krytí vkladů vyšší než harmonizovaná minimální úroveň podle této směrnice; že se nezdá být vhodným požadovat, aby tyto systémy, z nichž některé byly zavedeny zcela nedávno při provádění doporučení 87/63/EHS, byly v tomto ohledu měněny;

vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít možnost vyjmout z pojištění poskytovaného systémy pojištění vkladů některé přesně vymezené vklady nebo vkladatele, o nichž má zato, že nepotřebují zvláštní ochranu poskytovanou systémy pojištění vkladů;

vzhledem k tomu, že v některých členských státech nejsou nedisponibilní vklady hrazeny plně, čímž jsou vkladatelé pobízeni, aby pečlivě vážili kvalitu úvěrových institucí; že tato praxe by měla být omezena, pokud se jedná o vklady nižší než minimální harmonizovaný limit;

vzhledem k tomu, že byla zachována zásada harmonizovaného minimálního limitu na vkladatele a ne na vklad; že je proto vhodné přihlížet ke vkladům vkladatelů, kteří nejsou vedeni jako majitelé účtu anebo nejsou jedinými majiteli účtu; že z tohoto důvodu musí být limit uplatňován vůči každému identifikovatelnému vkladateli; že by se však toto opatření nemělo vztahovat na subjekty kolektivního investování, na které se vztahují zvláštní ochranná ustanovení, která se nevztahují na výše uvedené vklady;

vzhledem k tomu, že informovanost je nezbytnou součástí ochrany vkladatelů, a musí být proto v určitém minimálním rozsahu upravena; že by však neregulované užívání odkazu na výši a rozsah určitého systému pojištění vkladů v reklamě mohlo ohrozit stabilitu bankovní soustavy nebo důvěru vkladatelů; že by proto členské státy měly stanovit pravidla pro omezení těchto odkazů;

vzhledem k tomu, že ve zvláštních případech by v některých členských státech, kde neexistují systémy pojištění vkladů pro některé kategorie úvěrových institucí, jež přijímají jen velmi malý podíl vkladů, mohlo zavedení takového systému trvat déle, než je lhůta k provedení této směrnice; že v těchto případech může být dočasná odchylka od požadavku účasti v systému pojištění vkladů oprávněná; že by však, kdyby taková úvěrová instituce podnikala v zahraničí, měl členský stát právo vyžadovat její účast v jím zřízeném systému pojištění vkladů;

vzhledem k tomu, že v této směrnici není nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pojištění vkladů nebo samotných úvěrových institucí, protože na jedné straně náklady financování takových systémů musí v zásadě nést samotné úvěrové instituce, a na druhé straně finanční kapacita těchto systémů musí být úměrná jejich závazkům; že to však nesmí ohrozit stabilitu bankovní soustavy daného členského státu;

vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich příslušné orgány činěny odpovědnými vůči vkladatelům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů, které pojišťují vklady nebo samotné úvěrové instituce a zajišťují náhradu vkladatelům nebo jejich ochranu za podmínek stanovených v této směrnici;

vzhledem k tomu, že ochrana vkladů je podstatnou součástí dotváření vnitřního trhu a nezbytným doplňkem systému dohledu nad úvěrovými institucemi, neboť vytváří solidaritu všech institucí na daném finančním trhu pro případ, že se některá z nich ocitne v platební neschopnosti,

PŘIJALY TUTO SMĚRNICI: