ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Е. ТАНЧЕВ

представено на 3 октомври 2018 година ( 1 )

Дело C‑236/17 P

Canadian Solar Emea GmbH

Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc.

Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc.

Csi Cells Co. Ltd

Csi Solar Power (China), Inc.

срещу

Съвет на Европейския съюз

„Жалба — Дъмпинг — Внос на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република — Окончателни мита — Регламент (ЕС) № 1168/2012 — Незабавно прилагане — Причинно-следствена връзка — Други известни фактори — Ниво на антидъмпингово мито“

Съдържание

I. Правна уредба А. Основният регламент Б. Регламент (ЕС) № 1168/2012 II. Фактическа обстановка III. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение IV. Производство пред Съда и искания на страните V. Преценка на основанията за обжалване А. Третото основание за обжалване 1. Доводи на страните 2. Преценка а) Допустимост б) По съществото на спора 1) Въведение 2) Първата част от третото основание за обжалване 3) Втората част от третото основание за обжалване Б. По четвъртото основание за обжалване 1. Доводи на страните 2. Преценка а) Допустимост б) По съществото на спора 1) По първата част от четвъртото основание i) Въведение ii) Следва ли антидъмпинговото мито да отстранява само вредите, приписани на дъмпинговия внос, но не и вредите, приписани на други известни фактори? iii) Приел ли е в обжалваното съдебно решение Общият съд, че когато определят размера на антидъмпинговото мито, институциите са длъжни да вземат предвид своите констатации от анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос? 2) По втората част на четвъртото основание VI. По съдебните разноски VII. Заключение

1. С настоящата жалба Canadian Solar Emea GmbH („CSE“), Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc. („CSM (Changshu)“), Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc. („CSM (Luoyang)“), Csi Cells Co. Ltd („Csi Cells“) и Csi Solar Power (China), Inc. („Csi Solar Power“) (наричани по-долу заедно „Canadian Solar“ или „жалбоподателят“) ( 2 ) искат от Съда да отмени решението на Общия съд ( 3 ), с което последният отхвърля жалбата за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета (наричан по-нататък „обжалваният регламент“) ( 4 ).

2. По-специално жалбата повдига процесуален въпрос относно незабавното прилагане на Регламент (ЕС) № 1168/2012 ( 5 ), който изменя член 2, параграф 7, буква в) от Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета (наричан по-нататък „основният регламент“) ( 6 ), като в антидъмпингови разследвания, които се отнасят до внос от страни с непазарна икономика и по които производител, обект на разследването, е подал искане да бъде третиран като дружество, работещо в условията на пазарна икономика (наричано по-нататък „искането за ТДПИ“), срокът за произнасяне по това искане (наричано по-нататък „определяне на ТДПИ“) се удължава от три на осем месеца от откриване на разследването. Жалбата повдига също така въпрос по същество, а именно дали когато фактори, различни от дъмпинговия внос, допринасят за вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, размерът на антидъмпинговото мито трябва да бъде определен на ниво, което да отстрани само вредата, която може да бъде приписана на дъмпинговия внос.

I. Правна уредба

А. Основният регламент

3. Член 2, параграф 7 от основния регламент, озаглавен „Определяне на дъмпинг“, предвижда: „а) […] б) В антидъмпингови разследвания, които се отнасят до внос от Китайската народна република, Виетнам и Казахстан и всяка страна с непазарна икономика, която е член на СТО към датата на откриване на разследването, нормална стойност се определя в съответствие с параграфи от 1 до 6, ако е показано, въз основа на надлежно мотивирани искания от един или повече производители, които са обект на разследване и в съответствие с критериите и процедурите, посочени в буква в), че преобладават условия на пазарна икономика за този производител или производители по отношение на производството и търговията на съответния сходен продукт. Когато случаят не е такъв, ще се прилагат правилата, описани в буква а). в) Исканията по буква б) се представят в писмен вид и трябва да съдържат достатъчни доказателства, че производителят действа в условията на пазарна икономика, тоест ако: – решенията на дружествата във връзка с цените, разходите и вложените материали, включително, например, суровините, разходите за технологии и труд, продукция, продажби и инвестиции, се взимат в отговор на сигнали от пазара, които отразяват предлагането и търсенето, и без значителна намеса на държавата в това отношение, а разходите за основните вложени материали отразяват в голяма степен пазарните стойности, – дружествата имат ясен основен комплект счетоводна документация, която се подлага на независим одит в съответствие с международните счетоводни стандарти и се прилага във всички случаи, – производствените разходи и финансовото положение на дружествата не са обект на значителни нарушения, пренесени от предишната система на непазарна икономика, по-специално във връзка с амортизацията на активите, други отписвания на активи, бартерна търговия и плащане чрез компенсиране на дългове, – разглежданите дружества са обект на законодателство относно несъстоятелност и собственост, което гарантира правна сигурност и стабилност за действието на дружествата, и – превръщането на обменните курсове се извършва по пазарен курс. Определянето дали производителят отговаря на гореспоменатите критерии се извършва в рамките на три месеца от откриването на разследването, след конкретни консултации с консултативния комитет и след като на промишлеността на Общността бъде дадена възможност да изрази мнението си. Това определение остава в сила по време на цялото разследване“.

4. Член 3 от основния регламент, озаглавен „Установяване на вреда“, гласи: „[…] 6. От всички представени във връзка с параграф 2 релевантни доказателства трябва да става ясно, че дъмпинговият внос причинява вреда по смисъла на настоящия регламент. По-конкретно, това изисква демонстриране, че обемът и/или ценовите равнища, идентифицирани съгласно параграф 3 са довели до въздействие върху промишлеността на Общността, както е предвидено в параграф 5, както и че това въздействие е в степен, която позволява то да бъде определено като съществено. 7. Изследват се и всички известни фактори, различни от дъмпинговия внос, които в същото време причиняват вреда на промишлеността на Общността, за да се гарантира, че вредата, причинена от тях, не се приписва на дъмпинговия внос по параграф 6. Фактори, които може да се изследват в тази връзка, са обемът и цените на вносни продукти, които не се продават на дъмпингови цени, свиване на търсенето или промени в потреблението, ограничителни търговски практики на производители от трети страни и такива от Общността и конкуренция между същите тези производители, развитие на технологиите, експортният потенциал и производителността на промишлеността на Общността. […]“.

5. Член 9, параграф 4 от основния регламент, озаглавен „Прекратяване без налагане на мерки; налагане на окончателни мита“ гласи: „Когато окончателно установените факти доказват, че е налице дъмпинг и причинена вреда, и интересът на Общността изискват намеса съгласно член 21, Съветът налага окончателно антидъмпингово мито, въз основа на предложение от Комисията след консултация с консултативния комитет. Съветът приема предложението, освен ако не реши с обикновено мнозинство да го отхвърли в срок от един месец след представянето му от Комисията. В случаите, когато има наложени временни мита, се подава предложение за налагане на окончателни мерки не по-късно от един месец преди изтичането на срока на тези мита. Размерът на антидъмпинговото мито не надвишава установения дъмпингов марж, но следва да бъде и по-малък, когато това по-малко мито би било достатъчно, за да се отстрани вредата за промишлеността на Общността“.

Б. Регламент (ЕС) № 1168/2012

6. В член 1 от Регламент № 1168/2012 се посочва: „Регламент (ЕО) № 1225/2009 се изменя, както следва: 1) Член 2, параграф 7 се изменя, както следва: а) в предпоследното изречение на буква в) фразата „в рамките на три месеца от откриването на разследването“ се заменя с фразата „по правило в рамките на седем месеца, но не по-късно от осем месеца от откриването на разследването“; б) добавя се следната буква: „г) Когато Комисията е ограничила своето изследване в съответствие с член 17, произнасянето по исканията съгласно букви б) и в) от настоящия параграф се ограничава само до включените в изследването страни и до всеки производител, който получава индивидуално третиране съгласно член 17, параграф 3“; […]“.

7. Член 2 от Регламент № 1168/2012 гласи: „Настоящият регламент се прилага за всички нови и всички текущи разследвания[,] считано от 15 декември 2012 г.“.

II. Фактическа обстановка

8. CSM (Changshu), CSM (Luoyang), Csi Cells и Csi Solar Power са производители износители на съответния продукт. CSE внася продукта в Европейския съюз от горепосочените доставчици, както и от други доставчици.

9. На 6 септември 2012 г. Комисията започва антидъмпингова процедура по отношение на вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти с произход от Китай ( 7 ).

10. Предвид потенциално големия брой участващи в процедурата производители износители в разглежданата държава, в точка 5.1, буква а) от известието е предвидена възможността за използване на методологията за подбор на извадка в съответствие с член 17 от основния регламент. На 21 септември 2012 г. Canadian Solar предоставя на Комисията информацията за извършваната от нея извадка на производители износители. Избраната от Комисията извадка от производители износители се състои от седем групи дружества ( 8 ). Canadian Solar не е включено в нея.

11. На 13 ноември 2012 г. Canadian Solar подава искане за ТДПИ съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент.

12. На 12 декември 2012 г. е приет Регламент № 1168/2012 ( 9 ).

13. На 3 януари 2013 г. Комисията информира Canadian Solar, че неговото искане за ТДПИ няма да бъде разгледано.

14. На 4 юни 2013 г. Комисията приема Регламент № 513/2013, с който налага временно антидъмпингово мито върху вноса на разглеждания продукт от Китай ( 10 ).

15. На 2 декември 2013 г. Съветът приема обжалвания регламент, с който налага окончателно антидъмпингово мито върху вноса на разглеждания продукт от Китай. В член 1 от Регламента Съветът налага антидъмпингово мито със ставка 41,3 % върху вноса, фактуриран от съдействащите дружества, изброени в приложение I към Регламента. CSM (Changshu), CSM (Luoyang), Csi Cells и Csi Solar Power са включени в този списък. Член 3 от обжалвания регламент освобождава от наложеното съгласно член 1 мито вноса, фактуриран от дружествата, посочени в приложението към Решение за изпълнение 2013/707/ЕС на Комисията ( 11 ).

16. Решение 2013/707 е прието от Комисията на 4 декември 2013 г. С това решение Комисията приема изменения ангажимент, предложен от Китайската търговска камара за внос и износ на машини и електронни продукти и група от производители износители, посочени в приложение към решението. CSM (Changshu), CSM (Luoyang), Csi Cells и Csi Solar Power са включени в този списък.

17. На 4 юни 2015 г. Комисията приема Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/866 ( 12 ), с който оттегля приемането на ангажимента по отношение на CSM (Changshu), CSM (Luoyang), Csi Cells и Csi Solar Power.

III. Производството пред Общия съд и обжалваното съдебно решение

18. На 28 февруари 2014 г. Canadian Solar подава жалба за отмяна на обжалвания регламент.

19. В обжалваното съдебно решение Общият съд приема, че шестте основания не са налице, и отхвърля жалбата.

20. По-специално ( 13 ) Общият съд отхвърля петото основание, което е за нарушение на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, съгласно който въпросът за определяне на ТДПИ трябва да бъде решен в рамките на три месеца от откриването на разследването. В действителност Регламент № 1168/2012, който изменя член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, като удължава тримесечния срок на осем месеца, се прилага по отношение на всички текущи разследвания, считано от 15 декември 2012 г. Следователно този срок се прилага и за решението на Комисията от 3 януари 2013 г., с което се отхвърля искането на Canadian Solar за ТДПИ. Неспазването от страна на Комисията на първоначалния тримесечен срок не създава окончателно установено положение, което би изключило прилагането на Регламент № 1168/2012. Според Общия съд то не води автоматично и до незаконосъобразност на обжалвания регламент.

21. Общият съд отхвърля и шестото основание, а именно че като не са извършили отделна преценка на вредата, причинена от дъмпинговия внос, и на вредата, причинена от други известни фактори, институциите са нарушили член 3 от основния регламент и следователно, като са определили антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани и вредата, причинена от тези други фактори, са нарушили член 9, параграф 4 от Регламента. Общият съд припомня, че по силата на член 3, параграфи 6 и 7 от основния регламент Съветът и Комисията (наричани по-нататък „институциите“) са длъжни на първо място да преценят дали вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, произтича от дъмпинговия внос (анализ за установяване на вредите, които могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос), и на второ място, да проверят дали известни фактори, различни от дъмпинговия внос, не нарушават причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос (анализ за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос). От изложеното следва, че при определяне на размера на антидъмпинговото мито институциите трябва да взема предвид своите констатации от анализите за установяване на вредите, които могат, и за вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос. В противен случай има риск това мито да премахва вредните последици от фактори, различни от дъмпинговия внос. В конкретния случай институциите надлежно са оценили последиците от другите известни фактори, които са допринесли за вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза. Те правилно констатирали, че тези последици са незначителни и следователно не нарушават причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. С оглед на това размерът на антидъмпинговото мито е определен правилно.

IV. Производство пред Съда и искания на страните

22. С настоящата жалба Canadian Solar иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение, както и обжалвания регламент в частта му, която се отнася до жалбоподателя, или да върне делото на Общия съд. Също така Canadian Solar иска от Съда да осъди Съвета да заплати съдебните разноски на жалбоподателя и направените от него разноски, както във връзка с първоинстанционното производство, така и във връзка с настоящото производство по обжалване. В случай че делото бъде върнато на Общия съд, иска произнасянето относно съдебните разноски във връзка с първоинстанционното производство и настоящото производство по обжалване да се извърши в окончателното решение на Общия съд. На последно място Canadian Solar иска от Съда да осъди всички други страни по жалбата да заплатят направените от тях съдебни разноски.

23. Съветът иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди Canadian Solar да заплати съдебните разноски в настоящото производство по обжалване и в производството пред Общия съд.

24. Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди Canadian Solar да заплати съдебните разноски.

25. Комисията подава насрещна жалба. Иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да обяви жалбата в първоинстанционното производство за недопустима, или при условията на евентуалност, да я обяви за безпредметна, или при условията на евентуалност спрямо последното искане, да я обяви за неоснователна и да обезсили тълкуването на причинно-следствена връзка, дадено по шестото основание на обжалваното съдебно решение. Освен това Комисията иска от Съда да осъди Canadian Solar да заплати съдебните разноски.

26. Canadian Solar иска от Съда да отхвърли насрещната жалба. Също така иска от Съда да осъди Комисията да заплати съдебните разноски на жалбоподателя и направените от нея разноски, както във връзка с първоинстанционното производство, така и по настоящото производство по обжалване, и да осъди Съвета да заплати направените от него съдебни разноски.

27. Съветът иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да обяви жалбата в първоинстанционното производство за недопустима, или, при условията на евентуалност, да я обяви за безпредметна, или, при условията на евентуалност спрямо последното искане, да я обяви за неоснователна и да обезсили тълкуването на причинно-следствена връзка, дадено по шестото основание на обжалваното съдебно решение. Освен това Съветът иска от Съда да осъди Canadian Solar да заплати съдебните разноски.

28. В съдебното заседание от 20 юни 2018 г. Canadian Solar, Съветът и Комисията излагат устни становища.

V. Преценка на основанията за обжалване

29. В подкрепа на жалбата си Canadian Solar излага четири основания. По искане на Съда в настоящото заключение ще разгледам само третото и четвъртото основание.

30. С третото си основание за обжалване Canadian Solar твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Регламент № 1168/2012 е приложим към разглежданото разследване и че фактът, че институциите не са решили въпроса за определяне на ТДПИ, не е опорочил обжалвания регламент. С четвъртото основание за обжалване Canadian Solar твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, от една страна, като е позволил на институциите да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани не само вредата, причинена от дъмпинговия внос, но и вредата, причинена от други известни фактори, и от друга страна, като неправомерно е обърнал доказателствената тежест, що се отнася до последиците от тези други фактори.

А. Третото основание за обжалване

1. Доводи на страните

31. С третото основание за обжалване Canadian Solar оспорва констатациите на Общия съд в точки 152—154, 157 и 159—170 от обжалваното съдебно решение.

32. Третото основание за обжалване се състои от две части.

33. В първата част на третото основание Canadian Solar твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Регламент № 1168/2012 е приложим. В тази връзка Canadian Solar твърди на първо място, че Регламент № 1168/2012 е влязъл в сила на 15 декември 2012 г., тоест след12 декември 2012 г., когато е изтекъл тримесечният срок, в който трябва да се определи ТДПИ съгласно член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция. На второ място се твърди, че материалноправните норми по принцип не се прилагат към правни положения, установени преди влизането им в сила. Изтичането на горепосочения тримесечен срок създава окончателно установено положение, така че Регламент № 1168/2012, който е материалноправна норма, не се прилага. На трето място се твърди, че прилагането на Регламент № 1168/2012 към текущите разследвания само в случай, че тримесечният срок не е изтекъл преди 15 декември 2012 г., не представлява тълкуване contra legem. В случай, че се приеме за тълкуване contra legem, Canadian Solar твърди, че член 2 от Регламент № 1168/2012 е невалиден в частта му, която се отнася до жалбоподателя, или че не може да се прилага законосъобразно за положението на жалбоподателя, тъй като нарушава принципите на правна сигурност и забрана за прилагане с обратна сила.

34. Във втората част от третото основание Canadian Solar твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че липсата на определяне на ТДПИ не опорочава обжалвания регламент. Предвид обстоятелството, че Регламент № 1168/2012 не бил приложим, Комисията е трябвало да се произнесе по искането за ТДПИ. Неизпълнението на това изискване опорочило обжалвания регламент, без Canadian Solar да може да го оспори.

35. Съветът посочва, че твърденията по третото основание за обжалване са недопустими в първата им част и във всички случаи са неоснователни. На първо място, недопустим е доводът на жалбоподателя, че Регламент № 1168/2012 не се прилага, тъй като тримесечният срок, предвиден в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в неговата първоначална редакция, бил изтекъл преди влизането в сила на Регламент № 1168/2012, при положение че само повтаря довод, повдигнат пред Общия съд. Във всеки случай този довод е неоснователен, тъй като член 2 от Регламент № 1168/2012 изрично предвижда, че Регламентът се прилага за всички текущи разследвания, считано от 15 декември 2012 г., а разглежданото антидъмпингово разследване все още е продължавало към 15 декември 2012 г. На второ място, доводът на жалбоподателя, че изтичането на горепосочения тримесечен срок създава окончателно установено положение, е неоснователен. В действителност, съгласно съдебната практика, ако Комисията бе определила ТДПИ в рамките на този срок, тя би могла да промени решението си на по-късен етап от разследването. На трето място, доводът на жалбоподателя за невалидност на член 2 от Регламент № 1168/2012 е недопустим, тъй като той не повдигнал пред Общия съд възражение за незаконосъобразност на член 2 от Регламента по реда на член 277 ДФЕС.

36. Според Съвета твърденията по третото основание за обжалване са неоснователни във втората им част. Определеното ТДПИ може да се променя, след като бъде направено. Освен това настоящото производство е явно доказателство, че неопределянето на ТДПИ може да бъде оспорено.

37. Комисията поддържа, че твърденията по третото основание за обжалване са недопустими в първата им част и са във всички случаи неоснователни. На първо място, недопустим е доводът на жалбоподателя, че Регламент № 1168/2012 не се прилага, тъй като тримесечният срок, предвиден в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в неговата първоначална редакция, бил изтекъл преди влизането в сила на Регламент № 1168/2012, тъй като жалбоподателят само опитва да оспори отново въпрос, вече повдигнат пред Общия съд. Във всеки случай този довод е неоснователен, тъй като член 2 от Регламент № 1168/2012 изрично предвижда, че същият се прилага за всички текущи разследвания, независимо дали тримесечният срок е изтекъл преди влизането в сила на Регламента или не. На второ място, доводът на жалбоподателя, че положението му е окончателно установено с изтичането на горепосочения тримесечен срок, е недопустим, тъй като само повтаря основание, изтъкнато в жалбата пред Общия съд. Във всеки случай този довод е неоснователен, тъй като с изтичането на посочения тримесечен срок не са възникнали никакви права. На трето място, доводът на жалбоподателя за невалидност на член 2 от Регламент № 1168/2012 е недопустим, тъй като това е ново правно основание, доколкото Canadian Solar не е повдигнал пред Общия съд възражение за незаконосъобразност на член 2 от Регламент № 1168/2012 по реда на член 277 ДФЕС. Във всеки случай този довод е неоснователен. Регламент № 1168/2012 е приложим незабавно, доколкото изтичането на тримесечния период не създава окончателно установено положение.

38. Комисията посочва, че твърденията по третото основание за обжалване са неоснователни във втората им част. На първо място, обстоятелството, че Комисията не е определила ТДПИ, не опорочава обжалвания регламент, тъй като Регламент № 1168/2012 е приложим спрямо положението на жалбоподателя и следователно Комисията не е била длъжна да определя ТДПИ. На второ място, Canadian Solar е било в състояние да оспори факта, че Комисията не определила ТДПИ, тъй като е подало настоящата жалба.

39. Canadian Solar отговаря, че основанието за невалидност на член 2 от Регламент № 1168/2012 е допустимо. Действително това основание е изтъквано и преди и е разгледано от Общия съд в точки 154—170 от обжалваното съдебно решение. Съгласно установената съдебна практика няма значение, че основанието не е било официално повдигнато като възражение за незаконосъобразност.

2. Преценка

40. В първата част от третото си основание за обжалване Canadian Solar изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Регламент № 1168/2012 е приложим. Във втората част на третото основание Canadian Solar твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че фактът, че институциите не са определили ТДПИ, не е опорочил обжалвания регламент.

а) Допустимост

41. Съветът счита, че твърденията по третото основание за обжалване са частично недопустими в първата им част. Комисията поддържа, че твърденията от първата част са изцяло недопустими ( 14 ).

42. На първо място, както Съветът, така и Комисията оспорват допустимостта на довода на жалбоподателя, че Регламент № 1168/2012 не се прилага, тъй като тримесечният срок, предвиден в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция, бил изтекъл преди влизането в сила на Регламент № 1168/2012. Причината за това е, че според Съвета и Комисията този довод само повтаря довод, повдигнат пред Общия съд.

43. Считам, че това възражение за недопустимост трябва да бъде отхвърлено. С този довод Canadian Solar поставя под въпрос прилагането от страна на Общия съд на преходната разпоредба, предвидена в член 2 от Регламент № 1168/2012. За целта Canadian Solar изтъква по-специално че счита точка 152 от обжалваното съдебно решение за опорочена поради грешка при прилагане на правото. В точка 152 от това решение Общият съд приема, че Регламент № 1168/2012 се прилага, тъй като „не предвижда никакво изключение за текущите разследвания, за които срокът за вземане на решение дали да се предостави ТДПИ по силата на член 2, параграф 7, буква в), втора алинея от основния регламент вече е изтекъл“. Следователно Canadian Solar не иска просто преразглеждане на подадената пред Общия съд жалба ( 15 ).

44. На второ място, Комисията счита за недопустим довода на жалбоподателя, че неговото правно положение е станало окончателно след изтичането на посочения тримесечен срок, тъй като само повтаря довод, повдигнат пред Общия съд.

45. Според мен това възражение за недопустимост също трябва да бъде отхвърлено. С този довод Canadian Solar оспорва разсъжденията на Общия съд в точка 157 от обжалваното съдебно решение относно съдебната практика, свързана с незабавното прилагане на нови правила. Според тази съдебна практика материалноправните норми, за разлика от процесуалните правила, не се прилагат за ситуации, съществуващи преди влизането им в сила. Canadian Solar твърди, че задължението на Комисията да определи ТДПИ е материално правна норма. Следователно жалбоподателят критикува извода на Общия съд, изложен в точки 159—162 от обжалваното съдебно решение, че изтичането на горепосочения тримесечен срок не създава по отношение на него окончателно положение. Съответно Canadian Solar не иска просто преразглеждане на подадената пред Общия съд жалба.

46. На трето място, Съветът и Комисията оспорват допустимостта на довода на жалбоподателя, че член 2 от Регламент № 1168/2012 е невалиден в частта му, която се отнася до Canadian Solar. В действителност жалбоподателят не повдигнал пред Общия съд възражение за незаконосъобразност на член 2 от Регламент № 1168/2012. Следователно този довод е нов и като такъв — недопустим.

47. Считам, че това възражение за недопустимост трябва да бъде отхвърлено.

48. Вярно е, че Canadian Solar не посочва изрично член 277 ДФЕС пред Общия съд ( 16 ).

49. В своето искане до Общия съд обаче Canadian Solar твърди, че „ако [Регламент № 1168/2012] бъде тълкуван в смисъл, че е приложим към текущи разследвания, в които заинтересованите страни са придобили правото исканията им за ТДПИ да бъдат разгледани в рамките на три месеца, това би накърнило правните очаквания на заинтересованите страни в разследването“. Следователно възражението за незаконосъобразност имплицитно, но недвусмислено се съдържа в жалбата до Общия съд. Следователно твърдението за недопустимост, основано на твърдението за ново по естеството си възражение за незаконосъобразност, трябва да бъде отхвърлено ( 17 ).

50. Отбелязвам също така, че в точки 154 и 167 от обжалваното съдебно решение Общият съд е приел, че „дори ако [петото основание, с което се твърди нарушение на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент,] следва да се разбира в смисъл, че жалбоподателите твърдят, че Регламент № 1168/2012 е незаконосъобразен“, то трябва да бъде отхвърлено, доколкото принципът на правна сигурност засяга само положения, възникнали преди влизането в сила на новото правило, какъвто не е случаят на жалбоподателя. Съгласно съдебната практика жалбоподателят има право да изтъква основания, произтичащи от обжалваното съдебно решение и насочени към оспорването от правна страна на неговата обоснованост, независимо дали е повдигнал тези доводи пред Общия съд или не ( 18 ).

51. Поради това считам, че твърденията по третото основание за обжалване са допустими в първата им част.

б) По съществото на спора

1) Въведение

52. Като начало трябва да отбележа, че съгласно член 2, параграф 7, буква б) от основния регламент на производител от страна с непазарна икономика може да бъде предоставено третиране като дружество, работещо в условията на пазарна икономика („ТДПИ“). В този случай нормалната стойност се определя в съответствие с правилата, които се прилагат за страните с пазарна икономика. Тя не се изчислява въз основа на цените в трета страна аналог с пазарна икономика, какъвто е случаят с производители, които са обект на същото производство и на които не е предоставено ТДПИ съгласно член 2, параграф 7, буква а) от Регламента ( 19 ).

53. Както бе посочено в точка 2 по-горе, Регламент № 1168/2012 изменя член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в смисъл, че ТДПИ се определя „по правило в рамките на седем месеца, но не по-късно от осем месеца от откриването на разследването“. Съгласно член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция ТДПИ е трябвало да бъде определено в рамките на три месеца от откриване на разследването.

54. Освен това Регламент № 1168/2012 ограничава задължението на институциите да се произнасят по исканията за ТДПИ. Когато Комисията е решила да ограничи своето разследване в съответствие с член 17 до представителна извадка от търговци ( 20 ), институциите вече са длъжни да се произнесат по ТДПИ само когато искането за такова третиране е подадено от производител, включен в извадката, или от производител, за когото е изчислен индивидуален дъмпингов марж съгласно с член 17, параграф 3 от Регламента. Член 2, параграф 7 от основния регламент в неговата първоначална редакция не ограничава задължението на институциите да се произнасят по исканията за ТДПИ.

55. Искам също така да посоча, че тримесечният срок, предвиден в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция, се е оказал „неприложим, по-специално при процедури, при които се използва извадка ( 21 )“ и на практика Комисията невинаги го е спазвала ( 22 ). При това положение през 2011 г. Комисията предложи удължаване на срока на шест месеца ( 23 ). Въпреки това тримесечният срок беше удължен едва след решение на Съда Brosmann ( 24 ). В това него Съдът приема, че когато е приложена извадка, институциите са длъжни да разгледат всички искания за ТДПИ, подадени от оператори, които не са част от извадката, в рамките на три месеца от откриване на разследването ( 25 ). Тъй като това решение налага „прекомерна административна тежест“ на Комисията ( 26 ), е счетено за целесъобразно срокът, в рамките на който следва да се определи ТДПИ, да се удължи до осем месеца, като по този начин се противодейства на последиците от решението на Съда Brosmann (поради тази причина Регламент № 1168/2012 е наричан „изменението анти-Brosmann“) ( 27 ).

56. В настоящия случай Canadian Solar подало искане за ТДПИ на 6 септември 2012 г. Жалбоподателят бил уведомен, че това искане няма да бъде разгледано на 3 януари 2013 г., т.е., от една страна, след i) изтичането на тримесечния срок, посочен в точка 53 по-горе, на 6 декември 2012 г., и от друга страна, ii) след влизането в сила на Регламент № 1168/2012 на 15 декември 2012 г. Canadian Solar не било включено в извадката, нито е ползвало по-благоприятния режим съгласно член 17, параграф 3 от основния регламент.

2) Първата част от третото основание за обжалване

57. В първата част от третото си основание за обжалване Canadian Solar изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че Регламент № 1168/2012 е приложим.

58. Считам, че Регламент № 1168/2012 се прилага по отношение на разследването, довело до приемането на обжалвания регламент.

59. На първо място, член 2 от Регламент № 1168/2012 гласи, че същият се прилага към „всички текущи разследвания[,] считано от 15 декември 2012 г. ( 28 )“.

60. Антидъмпингово разследване започва с публикуването на известие за откриване на процедурата съгласно член 5, параграф 10 от основния регламент. Разследване, открито съгласно член 5 от този регламент, приключва или с налагането на окончателни мерки на основание член 9, параграф 4 от Регламента ( 29 ), или с решение за прекратяване на производството без налагане на мерки на основание член 9, параграф 2 от същия регламент ( 30 ). Следователно разследването трябва да се разглежда като „текущо“ по смисъла на член 2 от Регламент № 1168/2012, докато не бъдат приети окончателни мерки или не бъде прието решение съгласно член 9, параграф 2 от основния регламент.

61. В конкретния случай разследването е започнало на 6 септември 2012 г. с публикуване на известието за започване на процедурата и е приключило с приемането на обжалвания регламент на 2 декември 2013 г. Следователно, когато Регламент № 1168/2012 г. е влязъл в сила на 15 декември 2012 г., то все още е било „текущо“.

62. Въпросът дали даден производител от страна с непазарна икономика действа в условията на пазарна икономика и дали поради това следва да му бъде предоставено ТДПИ, е само един етап от разследването, чиято цел е да се провери дали са изпълнени условията за налагане на антидъмпингови мита, т.е. дали е налице дъмпинг и причинена вреда и дали интересът на Съюза изисква намеса. След като веднъж е определено ТДПИ или срокът, в който такова е трябвало да бъде определено, е изтекъл, разследването продължава по отношение на всички търговци, които са негов обект, включително производител, подал искане за ТДПИ (тъй като нормалната стойност, както и останалите условия за налагане на антидъмпингови мита, все още трябва да бъдат оценени). Следователно е без значение, че тримесечният срок, в който е трябвало да бъде определено ТДПИ съгласно член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция, е изтекъл на 6 декември 2012 г., т.е. преди Регламент № 1168/2012 да влезе в сила на 15 декември 2012 г. От значение е фактът, че Регламент № 1168/2012 е влязъл в сила преди приемането на обжалвания регламент.

63. На второ място, член 2 от Регламент № 1168/2012 гласи, че този регламент се прилага към „всички текущи разследвания ( 31 )“. Не се прави разграничение между разследванията, за които вече е изтекъл тримесечният срок за определяне на ТДПИ съгласно първоначалната редакция на член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, и разследванията, за които срокът не е изтекъл.

64. На трето място, не може да бъде приет доводът на жалбоподателя, че Регламент № 1168/2012 е материалноправна норма и като такава не се прилага към положения, съществували преди влизането ѝ в сила, каквото е положението на Canadian Solar.

65. От постоянната съдебна практика следва, че като общо правило принципът на правна сигурност не допуска за начален момент на прилагане във времето на акт на Съюза да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване. По изключение обаче това е възможно, когато поставената цел го изисква и когато оправданите правни очаквания на засегнатите лица са надлежно зачетени ( 32 ). Следователно, макар новата правна норма да не се прилага към правни положения, които са възникнали и окончателно установени при действието на стария закон, тя се прилага спрямо бъдещите им последици, както и спрямо новите правни положения ( 33 ). Без да се засяга принципът на забрана на прилагането на правните актове с обратна сила, изключения са възможни единствено ако новата правна норма е придружена с особени разпоредби, които определят изрично условията за прилагането ѝ във времето ( 34 ).

66. Също така съгласно постоянната съдебна практика процесуалноправните норми по принцип се прилагат към всички висящи производства към момента на влизането им в сила ( 35 ), за разлика от материалноправните норми, които, с цел да се гарантират принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, обикновено се тълкуват в смисъл, че се отнасят до заварени при влизането им в сила положения само доколкото от формулировката, предназначението или структурата им ясно произтича, че трябва да им бъде придадено именно такова действие ( 36 ).

67. На първо място, струва ми се, че член 1, параграф 1, буква а) от Регламент № 1168/2012, който удължава от три на осем месеца срока за определяне на ТДПИ, е процесуално правило. Всъщност тази разпоредба не влияе върху правото на производителите да искат ТДПИ или върху условията за получаване на такова третиране. Поради това по мое мнение член 1, параграф 1, буква а) от Регламент № 1168/2012 се прилага за правни положения, които не са окончателно установени към момента на влизането му в сила на 15 декември 2012 г.

68. Следователно трябва да се определи дали в настоящия случай положението на Canadian Solar е съществувало, преди да влезе в сила Регламент № 1168/2012 (или обратно, към 15 декември 2012 г. все още е било временно).

69. Пример за положение, което е „съществувало“ при влизането в сила на нова правна норма, може да се намери в решението Varec ( 37 ). В това решение Съдът e постановил, че правото на оферента да бъде защитена поверителната информация, включена в офертата, „възниква“, когато последната е подадена в рамките на процедурата за възлагане на обществена поръчка. Следователно Директива 2004/18/ЕО ( 38 ), която е влязла в сила след подаването на тази оферта, не се прилага ( 39 ).

70. Пример за положение, което все още е било временно при влизането в сила на нова правна норма, има в решение на Съда Pokrzeptowicz-Meyer ( 40 ). Срочен трудов договор, сключен преди датата, на която новата правна норма влиза в сила, за срок, изтичащ след тази дата, не може да се разглежда като съществуващо положение. Действително, „сключването на срочен трудов договор не изчерпва своето правно действие към датата на подписването му, а тъкмо обратното, продължава редовно да произвежда своите последици за целия срок на договора ( 41 )“. Следователно новата правна норма се прилага.

71. Друг пример за положение, което все още е временно при влизането в сила на новата правна норма, може да се намери в Moravia Gas Storage ( 42 ). Съгласно Директива 2003/55/ЕО ( 43 ) и Директива 2009/73/ЕО ( 44 ), която отменя Директива 2003/55, големи нови газови инфраструктури могат при искане да бъдат освободени от задължението да предоставят на трети страни договорен достъп. Решението за освобождаване се взема от компетентния национален орган, който нотифицира Комисията, която своя страна може да изиска съответната държава членка да измени или отмени решението за освобождаване. Установено е, че такова решение не създава съществуващо положение, доколкото Комисията може да изиска неговото изменение, отмяна или оттегляне. Следователно Директива 2009/73, която е влязла в сила след приемането и нотифицирането на обжалваното решение за освобождаване, но преди Комисията да поиска от съответната държава членка да оттегли това решение, се прилага ( 45 ).

72. Считам, че положението на Canadian Solar все още е било временно при влизането в сила на Регламент № 1168/2012.

73. Това се дължи на факта, че с изтичането на тримесечния срок, в който съгласно член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция е трябвало да бъде определено ТДПИ, не е възникнало никакво право ( 46 ).

74. Всъщност съгласно съдебната практиката неспазването на тримесечния срок може да доведе до отмяна на приетия с приключване на производството регламент само ако поради тази нередовност производството е можело да доведе до различен резултат. Регламентът не може да бъде отменен единствено на основание че Съветът и Комисията не са се произнесли в рамките на този срок ( 47 ). От това следва, че институциите могат валидно да определят ТДПИ и след изтичане на тримесечния срок по член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в неговата първоначална редакция (доколкото това закъснение не влияе върху резултата от производството). От това следва също, че след изтичането на този тримесечен срок Canadian Solar не получава автоматично ТДПИ, поради това че Комисията не е предприела действия.

75. Освен това, ако Комисията беше определила ТДПИ в рамките на тримесечния срок, това решение би могло да бъде изменено на по-късен етап от производството, след изтичане на срока ( 48 ). Следователно с изтичането на тримесечния срок не се създава окончателно положение. Също така причината в решение Moravia Gas Storage да не възникне окончателно положение с приемането на решение за освобождаване на национално равнище е, че Комисията все още може да го оспори на по-късен етап от производството ( 49 ).

76. Следователно Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точки 159—166 от обжалваното съдебно решение, че към момента на влизане в сила на Регламент № 1168/2012 Canadian Solar е било във временно положение.

77. Ето защо съгласно съдебната практика, цитирана в точка 66 по-горе, предвиденото в член 1, параграф 1, буква а) от Регламент № 1168/2012 удължаване на срока, в който трябва да бъде определено ТДПИ, се прилага за разследването, довело до приемането на обжалвания регламент.

78. На второ място, член 1, параграф 1, буква б) от Регламент № 1168/2012 гласи, че при използване на извадка институциите са длъжни да се произнесат само ако искането за ТДПИ е подадено от включени в извадката производители или от производители, за които е изчислен индивидуален дъмпингов марж съгласно член 17, параграф 3 от основния регламент. Институциите не са длъжни да разглеждат искания за ТДПИ, подадени от производители, които не са включени в извадката, какъвто е жалбоподателят, освен ако за тях не е бил изчислен индивидуален дъмпингов марж съгласно член 17, параграф 3 от основния регламент ( 50 ).

79. Според мен член 1, параграф 1, буква б) от Регламент № 1168/2012 е материалноправна норма, тъй като лишава производителите, които не са включени в извадката, от правото техните искания за ТДПИ да бъдат разгледани, освен ако за тях не е бил изчислен индивидуален дъмпингов марж съгласно член 17, параграф 3 от основния регламент. В качеството си на материалноправна норма и съгласно съдебната практика, цитирана в точка 66 по-горе, този член не следва да се прилага към положения, които към момента на влизането му в сила са били временни, какъвто е случаят на Canadian Solar ( 51 ). Въпреки това според същата съдебна практика разпоредбата все пак се прилага, тъй като от текста на член 2 от Регламент № 1168/2012 ясно следва, че „[настоящият] регламент“, тоест всички негови разпоредби, се прилага за „всички текущи разследвания считано от 15 декември 2012 г.“.

80. Следователно член 1, параграф 1, буква б) от Регламент № 1168/2012 се прилага към разследването, довело до приемането на обжалвания регламент.

81. В точка 166 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно установява, че тъй като към 15 декември 2012 г. Canadian Solar се намира във временно положение, Регламент № 1168/2012 е приложим.

82. На четвърто място, повдигнатото от жалбоподателя възражение за незаконосъобразност на член 2 от Регламент № 1168/2012 не може да бъде уважено. Според Canadian Solar тази разпоредба нарушава принципите на правна сигурност и забрана за прилагане с обратна сила. Въпреки това според съдебната практика принципът на правната сигурност по изключение допуска за начален момент на прилагане във времето на акт на Съюза да бъде определена дата, която е по-ранна от датата на неговото публикуване, при условие че оправданите правни очаквания на заинтересованите лица са надлежно зачетени ( 52 ). Принципът на защита на оправданите правни очаквания по правило не възпрепятства прилагането на новите правни норми по отношение на бъдещите последици на положения, възникнали при действието на предходни правни норми ( 53 ), и в конкретния случай Canadian Solar не обяснява защо Общият съд неправилно е приел в точка 168 от обжалваното съдебно решение, че към момента на откриване на разследването жалбоподателят е могъл и е трябвало да предвиди приемането на Регламент № 1168/2012. Следователно Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 154 от обжалваното съдебно решение, че Регламент № 1168/2012 е законосъобразен.

83. По мое мнение трябва да бъдат отхвърлени както направеното от жалбоподателя възражение за незаконосъобразност, така и твърденията по третото основание за обжалване в първата им част.

3) Втората част от третото основание за обжалване

84. Във втората част от третото основание на жалбата си Canadian Solar твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато е приел, че фактът, че институциите не са се произнесли по ТДПИ, не е опорочил обжалвания регламент.

85. По мое мнение твърденията по третото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени във втората им част.

86. На първо място, от точка 77 по-горе е видно, че институциите не са били длъжни да се произнесат в рамките на тримесечния срок, предвиден в член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент в първоначалната му редакция, тъй като приложим е бил осеммесечният срок, установен с Регламент № 1168/2012. Следователно фактът, че институциите не са се произнесли по ТДПИ в рамките на предишния срок, не може да опорочи обжалвания регламент. Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точка 163 от обжалваното съдебно решение, че неспазването от страна на институциите на този срок не опорочава обжалвания регламент.

87. Освен това според мен институциите не са били длъжни да се произнесат по искането за ТДПИ, подадено от Canadian Solar. Причината за това е, че както беше посочено в точка 80 по-горе, приложима е разпоредбата на член 1, параграф 1, буква б) от Регламент № 1168/2012, която изменя член 2, параграф 7 от основния регламент в смисъл, че ТДПИ се определя само по искания за такова третиране, подадени от включени в извадката производители или от производители, за които е бил изчислен индивидуален дъмпингов марж. Тъй като Canadian Solar не е било включено в извадката и за него не е бил изчислен индивидуален дъмпингов марж, институциите не са били длъжни да се произнасят по искането му за ТДПИ. Следователно в точка 170 от обжалваното съдебно решение Общият съд правилно е приел, че Canadian Solar не е имало право искането му за ТДПИ да бъде разгледано. Следователно фактът, че институциите не са се произнесли по този въпрос, не би могъл да опорочи обжалвания регламент.

88. На второ място, не може да бъде приет доводът на жалбоподателя, че е нямал възможност да оспори факта, че Комисията не се е произнесла. Canadian Solar е оспорило този факт в рамките на производството за отмяна на обжалвания регламент и той е надлежно разгледан от Общия съд в точки 149—170 от обжалваното съдебно решение. Този факт е оспорен пред Съда и се разглежда в настоящото заключение.

89. Следователно Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че фактът, че институциите не са се произнесли по искането за ТДПИ, подадено от Canadian Solar, не опорочава обжалвания регламент.

90. Стигам до извода, че третото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено.

Б. По четвъртото основание за обжалване

1. Доводи на страните

91. Четвъртото основание се състои от две части.

92. В първата част от четвъртото си основание за обжалване Canadian Solar изтъква, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 205—217 от обжалваното съдебно решение разрешил на институциите да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да компенсира не само вредата, приписана на дъмпинговия внос, но и вредата, която се дължи на други известни фактори. В тази връзка Canadian Solar твърди, от една страна, че при определяне на размера на антидъмпинговото мито институциите трябва да изключват последиците от тези други фактори, дори когато те не прекъсват причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. В противен случай на промишлеността на Съюза ще бъде предоставена закрила извън необходимото. Следователно Общият съд неправилно приел, че институциите трябва да изключват вредните последици от други фактори само ако се прекъсва причинно-следствената връзка между вредите и дъмпинговия внос. На второ място, Общият съд неправилно приел, че при определянето на размера на антидъмпинговото мито институциите не са били длъжни да изключат последиците от други три известни конкретни фактора (а именно покупката на съответния продукт от производители от Съюза с цел препродажбата му като собствен продукт на пазара на Съюза, намаляването на схемата за подпомагане от държавите членки и финансовата криза), тъй като тези три фактора не прекъсват причинно-следствената връзка.

93. Във втората част на четвъртото си основание за обжалване Canadian Solar твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като в точки 202 и 205 от обжалваното съдебно решение приел, че жалбоподателят е трябвало да докаже количествените последици от другите фактори, различни от дъмпинговия внос.

94. Съветът счита, че твърденията по четвъртото основание за обжалване следва да се отхвърлят като неоснователни в първата им част, и иска от Съда да замени мотивите, посочени в точки 191—193 от обжалваното съдебно решение, както и да постанови, че установяването на вредата съгласно член 3 от основния регламент и изчисляването на маржа на вредата съгласно член 9, параграф 4 от Регламента са два отделни въпроса.

95. При условията на евентуалност Съветът поддържа, че твърденията по четвъртото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени като частично недопустими и изцяло неоснователни в първата им част. На първо място, Съветът твърди, че доводът на жалбоподателя, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел за незначителни последиците от трите други известни фактора, посочени в точка 92 по-горе, е недопустим, тъй като става дума за фактически въпрос. На второ място, Съветът поддържа, че твърденията по четвъртото основание за обжалване са неоснователни първата им част, тъй като, обратно на твърдяното от Canadian Solar, Общият съд не е приел, че институциите са длъжни да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани само вредата, приписана на дъмпинговия внос. Общият съд не е допуснал грешка и като е приел, че последиците от трите други известни фактора, споменати по-горе, са незначителни.

96. Освен това Съветът възразява, че твърденията по четвъртото основание за обжалване са неоснователни във втората им част.

97. Комисията поддържа, че твърденията по четвъртото основание за обжалване са безпредметни в първата им част и при условията на евентуалност — неоснователни. Тя ги счита за безпредметни, тъй като Общият съд не приел, че когато определят размера на антидъмпинговото мито, институциите са длъжни да извършат анализи за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос. При условията на евентуалност, ако Съдът счете, че според Общия съд тези анализи трябва да бъдат извършени, за да се определи размерът на антидъмпинговото мито, Комисията поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, и иска мотивите в тази връзка да бъдат заменени ( 54 ).

98. Комисията възразява, че твърденията по четвъртото основание за обжалване са неоснователни във втората им част. По-специално причината за това е, че твърденията по това основание за обжалване са неоснователни в първата им част.

2. Преценка

99. В четвъртото основание за обжалване Canadian Solar изтъква, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като позволил на институциите да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани не само вредите, приписани на дъмпинговия внос, но и вредите, приписани на други известни фактори, и обръщайки неправомерно доказателствената тежест.

а) Допустимост

100. Както бе посочено в точка 92 по-горе, според Canadian Solar Общият съд допуснал грешка, когато приел, че при определянето на размера на антидъмпинговото мито институциите не са били длъжни да изключат вредните последици от други три конкретни известни фактора, тъй като тези други фактори не прекъсват причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. Съветът поддържа, че този довод е недопустим, тъй като става дума за фактически въпрос.

101. По мое мнение възражението за недопустимост трябва да бъде отхвърлено.

102. Въпросът дали последиците от конкретен известен фактор, различен от дъмпинговия внос, могат да се считат за „незначителни“, така че при това положение не се прекъсва причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос, е въпрос на правна квалификация на фактите, а не фактически въпрос. Като такъв той може да бъде преразгледан от Съда ( 55 ).

б) По съществото на спора

1) По първата част от четвъртото основание

i) Въведение

103. Разпоредбата на член 3, параграф 1 от основния регламент изисква вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, да е „съществена“. Съгласно член 3, параграф 2 от Регламента, за да се установи дали промишлеността на Съюза е претърпяла съществена вреда, трябва да се вземат под внимание, първо, обемът на дъмпинговия внос и неговият ефект върху цените в Съюза, и второ, последвалото от този внос въздействие върху промишлеността на Съюза.

104. По отношение на въздействието на дъмпинговия внос върху промишлеността на Съюза, разпоредбата на член 3, параграф 6 от основния регламент изисква да става ясно, че обемът и/или цените на този внос“ са довели до въздействие върху промишлеността на [Съюза], […], както и че това въздействие е в степен, която позволява то да бъде определено като съществено“. Това е така нареченият анализ за установяване на вредите, които могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос ( 56 ).

105. В допълнение, други фактори, различни от дъмпинговия внос, също могат да допринесат за вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза. Например съгласно обжалвания регламент финансовата криза и нейното въздействие върху достъпа до финансиране са оказали известно въздействие върху състоянието на соларната промишленост в Съюза, която е капиталоемка ( 57 ). Съгласно член 3, параграф 7 от основния регламент всички известни фактори, различни от дъмпинговия внос, трябва да бъдат изследвани, „за да се гарантира, че вредата, причинена от тях, не се приписва на дъмпинговия внос по параграф 6“. Това е така нареченият анализ за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос ( 58 ).

106. Съгласно установената съдебна практика институциите трябва да проверят дали влиянието на тези други фактори не е било в състояние да прекъсне причинно-следствената връзка между разглеждания внос, от една страна, и претърпяната от промишлеността на Съюза вреда, от друга страна. Те трябва също да се уверят, че вредата, която може да бъде приписана на тези други фактори, не се отчита при установяването на вреда по смисъла на член 3, параграф 7 от основния регламент, и следователно че наложеното антидъмпингово мито не надвишава необходимото за отстраняване на вредата, причинена от дъмпинговия внос. Ако обаче институциите установят, че въпреки подобни фактори причинената с дъмпинговия внос вреда е съществена по смисъла на член 3, параграф 1 от основния регламент, като последица от това може да бъде установена причинно-следствената връзка между този внос и вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза ( 59 ).

107. В първата част от четвъртото основание за обжалване Canadian Solar изтъква, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 205—217 от обжалваното съдебно решение позволил на институциите да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани не само вредата, приписана на дъмпинговия внос, но и вредата, приписана на други известни фактори.

ii) Следва ли антидъмпинговото мито да отстранява само вредите, приписани на дъмпинговия внос, но не и вредите, приписани на други известни фактори?

108. Считам, че при определяне на размера на антидъмпинговото мито институциите не са длъжни да вземат предвид направените от тях констатации в рамките на анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, извършен съгласно член 3, параграф 7 от основния регламент.

109. На първо място, това следва от текста на член 3, параграфи 6 и 7 и член 9, параграф 4 от основния регламент.

110. Анализите за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, посочени в точки 104 и 105 по-горе, се извършват с цел да се прецени дали вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, се дължи на дъмпинговия внос, което е едно от условията за прилагане на антидъмпингово мито, заедно с наличието на дъмпинг, вреда и интерес на Съюза от намеса ( 60 ). Действително съгласно член 3, параграф 6 от основния регламент от представените доказателства трябва да става ясно, „че дъмпинговият внос причинява вреда по смисъла на […] регламент[а]“, което изисква демонстриране, че обемът и/или цените на дъмпинговия внос „са довели до“ въздействие върху промишлеността на Съюза, тоест, че вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, може да бъде приписана на дъмпинговия внос. Обратно, член 3, параграф 7 от Регламента изисква демонстриране, че вредата, която може да бъде приписана на фактори, различни от дъмпинговия внос, „не се приписва на дъмпинговия внос“, или, по думите на Съда и Общия съд, трябва да се установи, че влиянието на тези други фактори не е било в състояние да прекъсне причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос ( 61 ).

111. Съгласно член 3, параграф 6 от основния регламент причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос се счита за доказана, ако вредата, приписвана на дъмпинговия внос, е „съществена“. В този смисъл е без значение дали има вреда, която може да бъде приписана на фактори, различни от дъмпинговия внос, стига вредата, приписвана на дъмпинговия внос, да е съществена ( 62 ).

112. Колкото до размера на антидъмпинговото мито, съгласно последното изречение на член 9, параграф 4 от основния регламент то трябва да бъде „достатъчно, за да се отстрани вредата за промишлеността на Общността“. Това изречение трябва да се разглежда заедно посочената в първото изречение на разпоредбата „причинена вреда [от дъмпинг] ( 63 )“. Следователно антидъмпинговото мито трябва да отстрани вредата, „причинена от“ дъмпинговия внос по смисъла на член 3, параграфи 6 и 7 от основния регламент. От това следва, че антидъмпинговото мито може да отстрани вреда, приписана на различни от дъмпинговия внос фактори, само доколкото приписаната на дъмпинговия внос вреда е съществена, тъй като в този случай претърпяната от промишлеността на Съюза вреда се смята за „причинена от“ дъмпинговия внос.

113. Ако намерението на законодателя на Съюза е било друго, разпоредбата на член 9, параграф 4 от основния регламент би изисквала антидъмпинговото мито да отстранява вредата, „приписана“ на дъмпинговия внос, а не „причинена“ от него. В това отношение отбелязвам, че думата „приписва“ се използва в член 3, параграф 7 от основния регламент, но не и в член 9, параграф 4 от същия. Също така отбелязвам, че последната разпоредба не препраща към предишната.

114. Това се потвърждава от съдебната практика, цитирана в точка 106 по-горе. Съгласно тази практика институциите следва да се уверят, че вредата, която се дължи на други известни фактори, не се отчита при установяването на вреда по смисъла на член 3, параграф 7 от основния регламент. Както беше обяснено по-горе, тъй като тази разпоредба се отнася до доказването на причинно-следствена връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос, това означава, че съгласно съдебната практика институциите са длъжни да проверят дали вредата, която може да бъде приписана на други известни фактори, не е взета предвид при установяването на причинно-следствената връзка. Тази съдебна практика не изисква от институциите да проверяват дали вредата, която може да бъде приписана на други фактори, не е взета предвид при определяне на антидъмпинговото мито. Също така следва да подчертая, че когато Съдът посочва, че антидъмпинговото мито не може да „надвишава необходимото за отстраняване на вредата, причинена с дъмпинговия внос“, веднага след това той уточнява, че за да бъде установена причинно-следствената връзка, е достатъчно вредата, приписана на дъмпинговия внос, да е съществена ( 64 ).

115. На второ място, е вярно, че съгласно съдебната практика целта на член 3, параграф 7 от основния регламент е да гарантира, че на промишлеността на Общността не се предоставя закрила, която надхвърля необходимото ( 65 ). От това обаче не следва, че антидъмпинговото мито трябва да отстранява само вредата, която се приписва на дъмпинговия внос.

116. В този смисъл трябва да се отбележи заключението на генералния адвокат Trstenjak по делото Moser Baer ( 66 ). Посоченото дело се отнася до отмяната на регламент относно налагане на окончателно изравнително мито върху внос на записваеми компактдискове с произход от Индия ( 67 ). Съветът е разгледал последиците от друг известен фактор, а именно извършването от страна на производители в Съюза на лицензионни плащания, за които се твърди, че са прекомерни, и е установил, че този друг фактор не прекъсва причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и субсидирания внос. Това се дължи, на първо място, на факта, че лицензионните плащания е трябвало да бъдат осъществявани не само от производителите от Съюза, но и от индийските производители износители, и на второ място, на обстоятелството, че лицензионни плащания са съществували, преди субсидираният внос да стане значителен. Генералният адвокат Trstenjak се съгласява с позицията на Съвета, че причинно-следствената връзка не е нарушена поради лицензионните плащания. Според нея обаче това не означава непременно, че антидъмпинговото мито е било законосъобразно. В действителност, по думите на генералния адвокат Trstenjak „е уместно при изчисляване на равнището на елиминиране на вредата да се вземат предвид фактори, които, макар да не водят до прекъсване на причинно-следствената връзка между субсидирания внос и вредата, все пак могат да окажат влияние върху равнището на елиминиране на вредата“ ( 68 ).

117. В подкрепа на този извод генералният адвокат Trstenjak посочва правилото за „по-ниското мито“, предвидено в последното изречение на член 15, параграф 1 от Регламент № 2026/97, а по отношение на антидъмпингови мерки — последното изречение на член 9, параграф 4 от основния регламент. Съгласно последната посочена разпоредба ( 69 )„размерът на антидъмпинговото мито не надвишава установения дъмпингов марж, но следва да бъде и по-малък, когато това по-малко мито би било достатъчно, за да се отстрани вредата за промишлеността на [Cъюза]“. Следователно маржът на вредата се използва, за да се определи ставката на антидъмпингово (изравнително) мито, ако маржът на дъмпинга (субсидията) е по-висок от маржа на вредата. Според генералния адвокат Trstenjak, тъй като „целта на правилото за по-ниското мито обаче е и в тези случаи да не се осигурява закрила на индустрията на [Съюза] над необходимото равнище“, е допустимо при изчисляване на нивото на изравнителното мито да се взимат предвид фактори, различни от субсидирания внос, както е посочено в предходната точка ( 70 ).

118. Въпреки това по делото Moser Baer генералният адвокат Trstenjak счита, че Съветът не е бил длъжен при изчисляване на равнището на елиминиране на вредата да взема предвид последиците от лицензионните плащания, доколкото тези плащания са били дължими не само от производителите от Съюза, но и от индийските производители износители ( 71 ).

119. В решението си Moser Baer Съдът e приел, на първо място, че причинно-следствената връзка между вредата и субсидирания внос не е била прекъсната от лицензионните плащания, тъй като този фактор е бил налице, преди субсидираният внос да е станал съществен, и на второ място, че лицензионните плащания не могат да влияят върху изчисляването на равнището на подбиване на цените, тъй като засягат както цените в Съюза, така и цените на вноса ( 72 ).

120. Следователно Съдът не се е позовал на целта на правилото за „по-ниското мито“, анализирано в точки 116 и 117 по-горе. Несъмнено той би могъл само да констатира, че причинно-следствената връзка не е била прекъсната, без да проверява дали лицензионните плащания, за които се твърди, че са прекомерни, са засегнали равнището на подбиване на цените. Въпреки това в делото Moser Baer е ясно, че другият известен фактор не е оказал влияние върху равнището на подбиване на цените.

121. Съгласен съм с генералния адвокат Trstenjak ( 73 ), че целта на правилото за „по-ниското мито“ е да се гарантира, че промишлеността на Съюза не получава закрила над необходимото равнище. Въпреки това член 9, параграф 4 от основния регламент изисква само антидъмпинговото мито да се основава на маржа на вредата, когато тази марж е по-нисък от дъмпинговия марж. Прилагането на такова правило за „по-ниското мито“ гарантира, че предоставената закрила не е над необходимото равнище.

122. Искам също така да посоча, че член 9, параграф 4 от основния регламент не изисква антидъмпинговото мито да отстрани само вредата, която се приписва на дъмпинговия внос. Както бе посочено в точка 113 по-горе, тази разпоредба изисква премахване на вредата, причинена от дъмпинговия внос, а не на вредата, приписана на дъмпинговия внос. Освен това член 9, параграф 4 от основния регламент не препраща към член 3, параграф 7 от същия.

123. На трето място, трябва да подчертая, че жалбоподателят не посочва нито един случай, при който антидъмпингово мито е било отменено, тъй като отстранява вреда, която може да бъде приписана на фактор, различен от дъмпинговия внос. Решението на Съда Allied Corporation ( 74 ), на което Canadian Solar се позовава в първоинстанционното производство и в насрещната жалба, не поставя под съмнение гореизложените доводи.

124. В Allied Corporation Съдът отменя регламент за налагане на окончателно антидъмпингово мито, тъй като Съветът, след като е установил наличието на фактори, различни от дъмпинговия внос, които са допринесли за претърпяната от промишлеността на Съюза вреда, не е проверил дали размерът на наложеното антидъмпингово мито „е бил необходим за отстраняване на вредата“ ( 75 ).

125. В Allied Corporation обаче Съветът е определил антидъмпинговото мито на нивото на дъмпинговия марж, без да е проверил дали маржът на вредата не е по-нисък от дъмпинговия марж. Следователно спорният регламент е отменен, поради това че Съветът не е проверил дали е било приложимо правилото за „по-ниското мито“. Посоченият регламент не е отменен поради факта, че когато е определил размера на антидъмпинговото мито, Съветът не е изключил вредата, която може да бъде приписана на други известни фактори.

126. Трябва да добавя, че в делото Gold East Paper Общият съд отхвърля твърдението, че „институциите на Съюза не са гарантирали, че вредата, дължаща се на фактори, различни от дъмпинга, не е взета предвид при определянето на равнището на митото, наложено върху техния внос“, с мотива че тъй като институциите са „разгледали […] другите известни фактори, които са могли да причинят вреда на промишлеността на Съюза, и са установили, че нито един от тях не е в състояние да прекъсне установената причинно-следствена връзка между дъмпинговия внос […] и вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза“, те „са изпълнили необходимите условия“, за да приемат разглежданите предпазни мерки ( 76 ).

127. На четвърто място, с оглед на изчерпателността бих искал да подчертая, че от съдържанието на нито един от докладите на Органа за уреждане на спорове (наричан по-нататък „ОУС“) на Световната търговска организация („СТО“), посочени от Съвета и Комисията ( 77 ), не следва, че Споразумението за прилагането на член VI от Общото споразумение по митата и търговията (1994) (наричано по-долу „антидъмпинговото споразумение на СТО“) или Споразумението за субсидиите и изравнителните мерки на СТО съдържат изискване при определяне размера на антидъмпинговото (изравнителното) мито да се изключи вредата, която може да бъде приписана на фактори, различни от дъмпинговия (субсидиран) внос. Canadian Solar също не дава примери в този смисъл ( 78 ). Следователно тълкуването на Органа за уреждане на спорове на СТО подкрепя тезата, изложена в точка 108 по-горе.

128. Според мен обаче не следва да се разчита на тези доклади на ОУС, за да се прецени законосъобразността на обжалвания регламент.

129. Съгласно съдебната практика само в две хипотези контрол за законосъобразност на акт на Съюза може да се упражнява от гледна точка на споразуменията на СТО. Става дума, на първо място, за хипотезата, в която волята на Съюза е била да изпълни определено задължение, поето в рамките на тези споразумения, и на второ място, за случая, при който съответният акт от правото на Съюза препраща изрично към конкретни разпоредби от тези споразумения ( 79 ). Бих искал да подчертая, че съгласно съдебната практика разпоредбите на основния регламент трябва, доколкото е възможно, да се тълкуват в светлината на съответните разпоредби на антидъмпинговото споразумение ( 80 ). Това обаче може да се случи само тогава, когато разпоредбите на основния регламент са израз на намерението на законодателя на Съюза да приложи разпоредби от антидъмпинговото споразумение, или когато първите изрично се позовават на последните ( 81 ).

130. Член 3, параграф 7 и член 9, параграф 4 от основния регламент не препращат изрично към антидъмпинговите споразумения на СТО. Все пак предвид сходната формулировка може да се счита, че член 3, параграф 7 от основния регламент прилага член 3.5 от антидъмпинговото споразумение на СТО ( 82 ). Независимо от това член 9, параграф 4 от основния регламент не може да се разглежда като израз на намерението на законодателя на Съюза да изпълни член 9 от антидъмпинговото споразумение на СТО. Всъщност, за разлика от последната разпоредба, според която правилото за „по-малкото мито“ е само „желателно“, съгласно разпоредбата на Съюза то е задължително ( 83 ).

131. Стигам по извода, че когато определят размера на антидъмпинговото мито, институциите не са длъжни да вземат предвид своите констатации от анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, извършен съгласно член 3, параграф 7 от основния регламент. От тях не се изисква да определят такова ниво на митото, което да отстрани само вредата, която може да бъде приписана на дъмпинговия внос, но не и вредата, която може да бъде приписана на други известни фактори.

132. Сега ще проверя дали Общият съд е приел, че при определяне на размера на антидъмпинговото мито институциите са длъжни да вземат предвид своите констатации от анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, извършван за определяне на причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос.

iii) Приел ли е в обжалваното съдебно решение Общият съд, че когато определят размера на антидъмпинговото мито, институциите са длъжни да вземат предвид своите констатации от анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос?

133. Canadian Solar твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като в точки 205—217 от обжалваното съдебно решение приел, че последиците от други известни фактори трябва да бъдат взети предвид при определянето на размера на антидъмпинговото мито само когато те прекъсват причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. Според жалбоподателя тези други фактори следва да бъдат взети предвид независимо от това дали са прекъснали причинно-следствената връзка.

134. Обратно, Комисията твърди, че Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 184—195 от обжалваното съдебно решение приел, че последиците от други известни фактори трябва да бъдат взети предвид при определянето на размера на антидъмпинговото мито, и иска от Съда да замени мотивите в тази връзка. Комисията повтаря този довод в третото основание на своята насрещна жалба и иска от Съда да „обезсили тълкуването на причинно-следствената връзка по смисъла на член 3 от основния регламент, дадено от Общия съд по шестото основание, изложено в първоинстанционното производство“ ( 84 ).

135. В точки 178—196 от обжалваното съдебно решение Общият съд установява принципите, от една страна, за определяне на причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос, и от друга страна, за определяне на антидъмпинговото мито. В точки 197—218 Общият съд е приложил тези принципи към разглеждания случай. На първо място ще проверя дали Общият съд е допуснал грешка при определяне на принципите, както твърди Комисията, а на второ място — дали е допуснал грешка при прилагането на тези принципи, както твърди Canadian Solar.

136. Считам, че макар Общият съд да е допуснал грешка при установяването на принципите за определяне на размера на антидъмпинговото мито, в конкретния случай тези констатации не са довели до никакви фактически или правни изводи. Следователно твърденията по четвъртото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени в първата им част.

137. На първо място бих искал да отбележа, че в точки 182—186 от обжалваното съдебно решение Общият съд припомня цитираната в точка 106 по-горе съдебна практика, като посочва, че институциите са длъжни да се уверят, че вредата, която може да бъде приписана на други известни фактори, не се взема предвид при определянето на вредата по смисъла на член 3, параграф 7 от основния регламент, така че наложеното антидъмпингово мито да не надхвърля необходимото за отстраняване на вредата, причинена от дъмпинговия внос. В точка 185 от обжалваното съдебно решение обаче Общият съд уточнява, че „при определяне на нивото на всяко антидъмпингово мито институциите трябва да вземат предвид констатациите [по отношение на анализа за установяване на вредите, които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос]“ ( 85 ).

138. След това Общият съд припомня правилото за „по-ниското мито“ съгласно член 9, параграф 4, последно изречение от основния регламент. В точка 191 от обжалваното съдебно решение той посочва, че „в контекста [на член 9, параграф 4 от основния регламент] институциите трябва да вземат предвид изводите, до които са достигнали по отношение на анализите за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос“. В противен случай, както се подчертава в точка 192 от решението, има опасност наложените антидъмпингови мерки да надхвърлят необходимото с оглед на тяхната цел, а именно да премахнат вредоносните последици от дъмпинга. Общият съд освен това посочва в точка 193 от обжалваното съдебно решение, че този подход е в съответствие с практиката на институциите за вземане на решения.

139. Според мен Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, когато в точки 185, 191 и 192 от обжалваното съдебно решение е приел, че институциите са длъжни да вземат предвид своите констатации от анализите за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос. Това следва от точка 131 по-горе.

140. Също така бих искал да подчертая, че в точка 193 от обжалваното съдебно решение Общият съд неправилно е приел, че институциите всъщност са взели предвид резултата от анализите за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, при определяне на дъмпинга в трите случая, посочени в тази точка ( 86 ). Всъщност в посочените случаи съображенията, на които се позовава Общият съд, показват, че тъй като фактори, различни от дъмпинговия внос, са допринесли за претърпяната от промишлеността на Съюза вреда, Комисията или Съветът е решил(а) да измерва равнището за отстраняване на вредата, като използва подбиването на цените, а не продажбата на по-ниски цени ( 87 ). В решението и в регламентите, посочени в точка 193 от обжалваното съдебно решение, няма индикация, че при определянето на размера на антидъмпинговото мито е била изключена вредата, която може да бъде приписана на други фактори. Точно обратното, два пъти се посочва, че е трудно да се определи с точност приносът на тези други фактори ( 88 ).

141. При все това, макар в точки 185, 191, 192 и 193 от обжалваното съдебно решение Общият съд да е допуснал грешка при прилагане на правото, от постоянната съдебна практика следва, че ако мотивите на решение на Общия съд разкриват нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив изглежда обоснован по други правни съображения, жалбата трябва да бъде отхвърлена ( 89 ). Ето защо сега ще проверя дали Общият съд е допуснал грешка, когато в точки 197—218 от обжалваното съдебно решение прилага принципите за определяне на размера на антидъмпинговото мито, изложени в точки 185, 191, 192 и 193 от това решение.

142. На второ място бих искал да подчертая, че в точка 206 от обжалваното съдебно решение Общият съд уточнява, че във всички случаи институциите всъщност не са взели предвид другите известни фактори при определяне на вредата. В точки 207—215 Общият съд установява, че институциите са проучили последиците от другите известни фактори, и потвърждава техния извод, че тези други фактори имат произволен, най-много незначителен ефект (покупка на съответния продукт от производители от Съюза за препродажба в Съюза като собствен, внос от Тайван, въздействие на цените на суровините) ( 90 ), че имат ограничен ефект (съкращаване на преференциалните цени) ( 91 ), или че имат определено въздействие, което обаче не прекъсва причинно-следствената връзка (финансова криза) ( 92 ). В точки 216 и 217 Общият съд приема, че институциите правилно са установили въздействието на тези други фактори като незначително и следователно непрекъсващо причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. Общият съд заключава, че следователно „преценката [на институциите] съгласно член 9, параграф 4 от [основния] регламент“ също е правилна.

143. Струва ми се, че Общият съд се е ограничил до проверка дали институциите правилно са установили, че другите известни фактори не са нарушили причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос. След като е заключил, че констатациите на институциите са правилни, Общият съд не е разглеждал след това въпроса дали при определянето на размера на антидъмпинговото мито институциите е трябвало да изключат последиците от тези други фактори, дори те да не са нарушили причинно-следствената връзка. В този смисъл Общият съд не извежда от констатациите си в точки 185 и 191—193 от обжалваното съдебно решение никакви правни или фактически изводи за конкретния случай. Също така бих искал да подчертая, че в точка 201 от обжалваното съдебно решение Общият съд приел, че институциите не са длъжни да определят количествено последиците от другите известни фактори, което би било необходимо, ако тези други фактори трябваше да се вземат предвид при определяне на нивото на антидъмпинговото мито.

144. В заключение стигам до извода, че макар неправилно да е приел, че при определяне на нивото на антидъмпинговото мито институциите са длъжни да вземат предвид резултата от анализите за установяване на вредите, които могат и които не могат да бъдат приписани на дъмпинговия внос, извършени за целите на член 3, параграфи 6 и 7 от основния регламент, Общият съд правилно е постановил, че в конкретния случай при определяне на нивото на антидъмпинговото мито не е трябвало да се вземат предвид другите известни фактори.

145. С оглед на изчерпателността бих искал да подчертая също така, че по отношение на въпроса дали другите разглеждани известни фактори прекъсват причинно-следствената връзка между вредата, претърпяна от промишлеността на Съюза, и дъмпинговия внос, Canadian Solar не твърди, че институциите са допуснали явна грешка в преценката си ( 93 ).

146. Следователно твърденията по четвъртото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени в първата им част и искането на Комисията за замяна на мотиви трябва да бъде уважено.

2) По втората част на четвъртото основание

147. Във втората част от четвъртото основание на жалбата си Canadian Solar изтъква, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел в точки 202 и 205 от обжалваното съдебно решение, че жалбоподателят трябва да докаже количествените последици на другите известни фактори.

148. По мое мнение твърденията по четвъртото основание за обжалване трябва да бъдат отхвърлени във втората им част. Те са недействителни, доколкото от точка 131 по-горе следва, че институциите не са длъжни да определят антидъмпинговото мито на ниво, което да отстрани само вредата, причинена от дъмпинговия внос.

149. Считам, че четвъртото основание за обжалване трябва да бъде отхвърлено, също както и жалбата.

VI. По съдебните разноски

150. Съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник, когато жалбата е неоснователна, Съдът се произнася по съдебните разноски.

151. Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като Canadian Solar е загубило делото, а Съветът е поискал то да заплати съдебните разноски, Canadian Solar трябва да бъде осъдено да заплати съдебните разноски на Съвета.

152. Съгласно член 140, параграф 1 от Процедурния правилник, която разпоредба също е приложима към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 1 от този правилник, държавите членки и институциите, встъпили по делото, понасят направените от тях съдебни разноски. В разглеждания случай Комисията, която е имала качеството на встъпила страна в първоинстанционното производство, трябва да понесе направените от нея съдебни разноски.

VII. Заключение

153. Поради всички изложени съображения считам, че Съдът следва: – да отхвърли жалбата, – да осъди Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu), Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd и Csi Solar Power (China), Inc. да заплатят съдебните разноски, направени от Съвета на Европейския съюз, – да постанови Европейската комисия да понесе направените от нея съдебни разноски.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Петимата жалбоподатели са дружества от групата Canadian Solar.

( 3 ) Решение от 28 февруари 2017 г., Canadian Solar Emea GmbH и др./Съвет (T‑162/14, непубликувано, EU:Т:2017:124) (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“).

( 4 ) Регламент от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 325, 2013 г., стр. 1).

( 5 ) Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година за изменение на Регламент (ЕО) № 1225/2009 на Съвета за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 344, 2012 г., стр. 1).

( 6 ) Регламент от 30 ноември 2009 година за защита срещу дъмпингов внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 343, 2009 г., стр. 51).

( 7 ) Известие за започване на антидъмпингова процедура по отношение на вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи и полупроводникови пластини) с произход от Китайската народна република (ОВ С 269, 2012 г., стр. 5).

( 8 ) Вж. съображение 14 от Регламент (ЕС) № 513/2013 на Комисията от 4 юни 2013 година за налагане на временно антидъмпингово мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи и полупроводникови пластини) с произход или изпратени от Китайската народна република и за изменение на Регламент (ЕС) № 182/2013 за въвеждане на регистрационен режим за вноса на тези стоки с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 152, 2013 г., стр. 5).

( 9 ) Вж. точки 6 и 7 по-горе.

( 10 ) Вж. бележка под линия 8 по-горе.

( 11 ) Решение от 4 декември 2013 година за потвърждаване приемането на ангажимент, предложен във връзка с антидъмпинговата и антисубсидийната процедура относно вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република, за периода на прилагане на окончателни мерки (ОВ L 325, 2013 г., стр. 214).

( 12 ) Регламент от 4 юни 2015 г. за оттегляне на приемането на ангажимента за трима производители износители съгласно Решение 2013/707 (ОВ L 139, 2015 г., стр. 30).

( 13 ) Съгласно искането на Съда аз ще се огранича до разглеждане само на третото и четвъртото основание на настоящата жалба (вж. т. 29 по-долу), които критикуват преценката на Общия съд по отношение на петото и шестото основание, изложени в жалбата до него. Следователно няма да обобщавам преценката на Общия съд по първите четири основания.

( 14 ) Допустимостта на твърденията по третото основание за обжалване не са оспорени във втората им част.

( 15 ) Решения от 19 януари 2017 г., Комисия/Total и Elf Aquitaine (C‑351/15 P, ЕU:C:2017:27, т. 30—34), и от 9 ноември 2017 г., SolarWorld/Съвет (C‑204/16 P, EU:C:2017:838, т. 23 и 24).

( 16 ) Нито посочва изрично член 277 ДФЕС в жалбата си до Съда.

( 17 ) Решения от 16 февруари 2017 г., Antrax/EUIPO — Vasco Group (Термосифони за радиатори за отопление) (T‑828/14 и T‑829/14, EU:T:2017:87, т. 30), от 5 октомври 2017 г., Mabrouk/Съвет (T‑175/15, EU:T:2017:694, т. 126), и от 14 декември 2017 г., Campo и др./Европейска служба за външна дейност (T‑577/16, непубликувано, EU:T:2017:909, т. 26).

( 18 ) Решения от 29 ноември 2007 г., Stadtwerke Schwäbisch Hall и др./Комисия (C‑176/06 P, непубликувано, EU:C:2007:730, т. 17), от 16 юни 2016 г., Evonik Degussa и AlzChem/Комисия (C‑155/14 P, EU:C:2016:446, т. 55), и от 28 февруари 2018 г., Комисия/Xinyi PV Products (Anhui) Holdings (C‑301/16 P, EU:C:2018:132, т. 90).

( 19 ) Съгласно член 9, параграф 5, втора алинея от основния регламент на производител от страна с непазарна икономика също може да бъде предоставено индивидуално третиране и да се определи индивидуално антидъмпингово мито.

( 20 ) Съгласно първото изречение на член 9, параграф 6 от основния регламент спрямо производители, които са заявили себе си в съответствие с член 17 от Регламента, но не са били включени в извадката, не може да бъде наложено антидъмпингово мито, което надвишава среднопретегления дъмпингов марж, установен за включените в извадката производители. Въпреки това производители, невключени в извадката, могат да поискат определянето на индивидуални антидъмпингови маржове съгласно член 17, параграф 3 от Регламента, в който случай им се налагат индивидуални антидъмпингови мита в съответствие с последното изречение на член 9, параграф 6 от Регламента.

( 21 ) Вж. съображение 6 от Регламент № 1168/2012.

( 22 ) Вж. Graafsma, F. et Vermulst, E. The EU’s „Anti-Brosmann Amendment“: Back to the Future — Part II, Global Trade and Customs Journal, vol. 8, 2013, 6. ed., p. 150.

( 23 ) Вж. позиция 24, точка 1 от Приложението към Предложение на Комисията от 7 март 2011 г. за Регламент на Европейския парламент и на Съвета за изменение на някои регламенти, свързани с общата търговска политика, по отношение на процедурите за приемане на определени мерки (COM(2011) 82 окончателен).

( 24 ) Решение от 2 февруари 2012 г., Brosmann Footwear (HK) и др./Съвет (C‑249/10 P, EU:C:2012:53).

( 25 ) Решение от 2 февруари 2012 г., Brosmann Footwear (HK) и др./Съвет (C‑249/10 P, EU:C:2012:53, т. 36 и 39).

( 26 ) Вж. съображение 2 от Регламент № 1168/2012.

( 27 ) Вж. бележка под линия 22 по-горе.

( 28 ) Курсивът е мой.

( 29 ) Вж. съображение 18 от основния регламент, който гласи, че „[…][к]огато се въвеждат мерки, е необходимо да се предвиди възможност за прекратяване на разследването[…]“ и член 8, параграф 5 от Регламента, който предвижда, че „[в] случаите, когато след консултация предложените гаранции се приемат и в рамките на консултативния комитет не се повдигнат възражения, разследването се прекратява“ (курсивът е мой).

( 30 ) Съгласно член 9, параграф 2 от основния регламент „когато след консултации се установи, че не е необходимо налагането на защитни мерки и в рамките на консултативния комитет не са повдигнати възражения, разследването или процедурата се прекратява“ (курсивът е мой).

( 31 ) Курсивът е мой.

( 32 ) Решение от 22 декември 2010 г., Bayerischer Brauerbund (C‑120/08, EU:C:2010:798, т. 40).

( 33 ) Решения от 10 юли 1986 г., Licata/Икономически и социален комитет (270/84, EU:C:1986:304, т. 31), и от 6 юли 2010 г., Monsanto Technology (C‑428/08, EU:C:2010:402, т. 66)

( 34 ) Решения от 29 януари 2002 г., Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, т. 49 и 50), от 7 ноември 2013 г., Gemeinde Altrip и др. (C‑72/12, EU:C:2013:712, т. 22), и от 26 март 2015 г., Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203, т. 32).

( 35 ) Решения от 14 февруари 2008 г., Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91, т. 27), от 8 юли 2010 г., Комисия/Италия (C‑334/08, EU:C:2010:414, т. 60), от 29 март 2011 г., ThyssenKrupp Nirosta/Комисия (C‑352/09 P, EU:C:2011:191, т. 88), от 11 декември 2012 г., Комисия/Испания (C‑610/10, EU:C:2012:781, т. 45), и от 21 септември 2017 г., Feralpi/Комисия (C‑85/15 P, EU:C:2017:709, т. 27).

( 36 ) Решения от 29 януари 2002 г., Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, т. 49), от 11 декември 2008 г., Комисия/Freistaat Sachsen (C‑334/07 P, EU:C:2008:709, т. 44), от 16 декември 2010 г., Stichting Natuur en Milieu и др. (C‑266/09, EU:C:2010:779, т. 32), от 14 февруари 2012 г., Toshiba Corporation и др. (C‑17/10, EU:C:2012:72, т. 51), от 26 март 2015 г., Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203, т. 33), и от 6 октомври 2015 г., Комисия/Andersen (C‑303/13 P, EU:C:2015:647, т. 50).

( 37 ) Решение от 14 февруари 2008 г., Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91).

( 38 ) Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, доставки и услуги (ОВ L 134, 2004 г., стр. 114; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 116 и поправка в OB L 182, 10.7.2008 г., стр. 282).

( 39 ) Решение от 14 февруари 2008 г., Varec (C‑450/06, EU:C:2008:91, т. 29). Вж. също заключение на генералния адвокат Sharpston по дело Varec (C‑450/06, EU:C:2007:643, т. 31).

( 40 ) Решение от 29 януари 2002 г. (C‑162/00, EU:C:2002:57).

( 41 ) Пак там, точка 52.

( 42 ) Решение от 26 март 2015 г., Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203).

( 43 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 98/30/ЕО (ОВ L 176, 2003 г., стр. 57; Специално издание на български език, 2007 г., глава 12, том 2, стр. 80).

( 44 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (ОВ L 211, 2009 г., стр. 94).

( 45 ) Решение от 26 март 2015 г., Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2015:203, т. 43‐45). Вж. също заключение на генералния адвокат J. Kokott по дело Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2014:2438, т. 70).

( 46 ) Вж. точка 69 по-горе и решение от 16 декември 2010 г., Stichting Natuur en Milieu и др. (C‑266/09, EU:C:2010:779, т. 34).

( 47 ) Решение от 4 февруари 2016 г., C & J Clark International (C‑659/13 и C‑34/14, EU:C:2016:74, т. 140 и 141).

( 48 ) Решения от 1 октомври 2009 г., Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware/Съвет (C‑141/08 P, EU:C:2009:598, т. 110—112), от 8 ноември 2011 г., Zhejiang Harmonic Hardware Products/Съвет (T‑274/07, непубликувано, EU:T:2011:639, т. 39), и от 11 септември 2014 г., Gold East Paper и Gold Huasheng Paper/Съвет (T‑443/11, EU:T:2014:774, т. 74).

( 49 ) Вж. точка 71 по-горе.

( 50 ) Според мен Canadian Solar оспорва незабавното прилагане не само на удължаването на срока, предвидено в член 1, параграф 1, буква а) от Регламент № 1168/2012, в който трябва да се определи ТДПИ, но също и на член 1, параграф 1, буква б) от Регламента, който освобождава институциите от задължението да се произнасят по искания за ТДПИ, подадени от производители, невключени в извадката. Всъщност Canadian Solar твърди в настоящата си жалба, че „задължението на Комисията да се произнесе по ТДПИ е материалноправна, а не процесуална норма“ и че като материалноправна норма това задължение не може да се прилага за положения, съществували преди влизането му в сила. В това отношение Canadian Solar изрично посочва член 2, параграф 7, буква г) от основния регламент (вж. т. 6 по-горе). Бих искал също така да отбележа, че в своята жалба до Общия съд Canadian Solar твърди, че институциите са нарушили член 2, параграф 7, буква в) от основния регламент, „като не са i) разгледали искането [на Canadian Solar] за прилагане на ТДПИ и ii) не са определили ТДПИ в рамките на три месеца от откриване на разследването“ (курсивът е мой).

( 51 ) Вж. точка 72 по-горе.

( 52 ) Вж. решение от 22 декември 2010 г., Bayerischer Brauerbund (C‑120/08, EU:C:2010:798, т. 40), както и съдебната практика, цитирана в точки 65 и 66 по-горе. Както отбелязва генералният адвокат J. Kokott, в случая не става толкова въпрос за обратно действие, а по-скоро за незабавното прилагане на нови разпоредби (заключение на генералния адвокат J. Kokott по дело Комисия/Moravia Gas Storage (C‑596/13 P, EU:C:2014:2438, т. 36 и 43).

( 53 ) Решение от 29 януари 2002 г., Pokrzeptowicz-Meyer (C‑162/00, EU:C:2002:57, т. 55).

( 54 ) Комисията повтаря този довод в третото основание на своята насрещна жалба и иска от Съда да „обезсили тълкуването на причинно-следствената връзка по смисъла на член 3 от основния регламент, дадено от Общия съд по шестото основание, изложено в първоинстанционното производство“.

( 55 ) Решение от 1 октомври 2014 г., Съвет/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, т. 15—19).

( 56 ) Решения от 6 септември 2013 г., Godrej Industries и VVF/Съвет (T‑6/12, EU:T:2013:408, т. 62), от 18 ноември 2014 г., Photo USA Electronic Graphic/Съвет (T‑394/13, непубликувано, EU:T:2014:964, т. 65 и 66), и от 11 юли 2017 г., Viraj Profiles/Съвет (T‑67/14, непубликувано, EU:T:2017:481, т. 40).

( 57 ) Вж. съображения 301—306 от обжалвания регламент, както и съображения 211 и 212 от Регламент № 513/2013.

( 58 ) Решения от 25 октомври 2011 г., CHEMK и KF/Съвет (T‑190/08, EU:T:2011:618, т. 172), и от 11 септември 2014 г., Gold East Paper и Gold Huasheng Paper/Съвет (T‑443/11, EU:T:2014:774, т. 311). Вж. също съдебната практика, посочена в бележка под линия 56 по-горе.

( 59 ) Решения от 3 септември 2009 г., Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2009:498, т. 88, 90 и 91), от 19 декември 2013 г., Transnational Company Kazchrome и ENRC Marketing/Съвет (C‑10/12 P, непубликувано, EU:C:2013:865, т. 24 и 25), от 16 април 2015 г., TMK Europe (C‑143/14, EU:C:2015:236, т. 36 и 37), от 4 февруари 2016 г., C & J Clark International (C‑659/13 и C‑34/14, EU:C:2016:74, т. 169), от 12 декември 2014 г., Crown Equipment (Suzhou) и Crown Gabelstapler/Съвет (T‑643/11, EU:T:2014:1076, т. 107), от 11 юли 2017 г., Viraj Profiles/Съвет (T‑67/14, непубликувано, EU:T:2017:481, т. 40 и 41), и от 23 април 2018 г., Shanxi Taigang Stainless Steel/Комисия (T‑675/15, непубликувано, EU:T:2018:209, т. 109).

( 60 ) Вж. член 1, параграф 1 и член 21 от основния регламент.

( 61 ) Вж. съдебна практика, цитирана в точка 106 по-горе.

( 62 ) Действително съгласно съдебната практика, цитирана в точка 106 по-горе, причинно-следствената връзка е установена, ако въпреки другите фактори, вредата, която може да бъде приписана на дъмпинговия внос, е съществена.

( 63 ) Първото изречение на член 9, параграф 4 от основния регламент гласи, че окончателно антидъмпингово мито може да бъде наложено „когато окончателно установените факти доказват, че е налице дъмпинг и причинена вреда“ (курсивът е мой).

( 64 ) Решения от 3 септември 2009 г., Moser Baer India/Council (C‑535/06 P, EU:C:2009:498, т. 88, 90 и 91), от 19 декември 2013 г., Transnational Company Kazchrome и ENRC Marketing/Съвет (C‑10/12 P, непубликувано, EU:C:2013:865, т. 24 и 25), от 16 април 2015 г., TMK Europe (C‑143/14, EU:C:2015:236, т. 36 и 37), и от 11 юли 2017 г., Viraj Profiles/Съвет (T‑67/14, непубликувано, EU:T:2017:481, т. 62 и 63).

( 65 ) Решения от 19 декември 2013 г., Transnational Company Kazchrome и ENRC Marketing/Съвет (C‑10/12 P, непубликувано, EU:C:2013:865, т. 39), и от 11 юли 2017 г., Viraj Profiles/Съвет (T‑67/14, непубликувано, EU:T:2017:481, т. 62).

( 66 ) Заключение на генералния адвокат Trstenjak по дело Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2008:532).

( 67 ) Без значение е фактът, че посоченото дело се отнася до налагането на изравнителни, а не на антидъмпингови мита. Член 8, параграф 7 от Регламент (ЕО) № 2026/97 на Съвета от 6 октомври 1997 година относно защитата срещу субсидиран внос от страни, които не са членки на Европейската общност (ОВ L 288, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 15, стр. 180), който е бил приложим по делото Moser Baer, е идентичен с член 3, параграф 7 от основния регламент. По отношение на член 15, параграф 1 от Регламент № 2026/97, вж. бележка под линия 69 по-долу.

( 68 ) Заключение на генералния адвокат Trstenjak по дело Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2008:532, т. 171) (курсивът е мой).

( 69 ) Тук се посочва последното изречение на член 9, параграф 4 от основния регламент, въпреки че по делото Moser Baer приложим е Регламент № 2026/97. Причината за това е, че настоящото производство се отнася до антидъмпингови мерки, а не до изравнителни мита. Член 15, параграф 1, последно изречение от Регламент № 2026/97 гласи: „[р]азмерът на изравнителното мито не надвишава размера на изравнителните субсидии, за които е установено съгласно настоящия регламент, че износителите реализират полза от тях, но би следвало да бъде по-малък от общия размер на изравнителните субсидии, ако това по-малко по размер мито би било адекватно, за да се отстрани вредата на индустрията на Общността“.

( 70 ) Заключение на генералния адвокат Trstenjak по дело Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2008:532, т. 171).

( 71 ) Заключение на генералния адвокат Trstenjak по дело Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2008:532, т. 176).

( 72 ) Решение от 3 септември 2009 г., Moser Baer India/Съвет (C‑535/06 P, EU:C:2009:498, т. 92 и 93).

( 73 ) Вж. точка 117 по-горе.

( 74 ) Решение от 23 май 1985 г., Allied Corporation и др./Съвет (53/83, EU:C:1985:227).

( 75 ) Пак там,