Съединени дела T-456/05 и T-457/05

Gütermann AG и

Zwicky & Co. AG

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Европейски пазар на конците за промишлени нужди — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Глоби — Тежест на нарушението — Действително отражение върху пазара — Продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество по време на административното производство — Пропорционалност — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите“

Резюме на решението

1. Общностно право — Тълкуване — Актовe на институциите — Мотивиране

2. Конкуренция — Картели — Забрана — Нарушения — Споразумения и съгласувани практики, които могат да се разглеждат като образуващи едно-единствено нарушение — Вменяване на отговорност на предприятие поради участие в нарушението, преценено в неговата цялост — Допустимост

(член 81, параграф 1 ЕО)

3. Конкуренция — Картели — Вменяване в отговорност на предприятие — Фактическа отговорност за действията на други предприятия в рамките на същото нарушение — Допустимост — Критерии

(член 81, параграф 1 ЕО)

4. Конкуренция — Административно производство — Прекратяване на нарушенията — Правомощие на Комисията — Разпореждания, отправени до предприятията

(член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

5. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Максимален размер

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

6. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест и продължителност на нарушението — Възможност за увеличаване на размера на глобите, за да се засили техният възпиращ ефект

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

7. Конкуренция — Глоби — Размер — Подходящ характер — Съдебен контрол

(член 229 ЕО и член 253 ЕО; член 17 от Регламент № 17 на Съвета и член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

8. Жалба за отмяна — Съдебен контрол — Граници на сезирането

(член 233 ЕО)

9. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Действително отражение върху пазара — Критерии за преценка

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета; Известие на Комисията 98/C 9/03)

10. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Продължителност на нарушението — Продължително нарушение

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета; точка 1Б, първа алинея от Известие на Комисията 98/C 9/03)

11. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Неприлагане на практика на споразумение — Преценка на индивидуалното поведение на всяко предприятие

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета; точка 1А, първа алинея и точка 3 от Известие на Комисията 98/C 9/03)

12. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Пасивно съдействие или „следване на лидера“ от предприятието

(член 81 ЕО; член 15 от Регламент № 17 на Съвета, точки 2 и 3 от Известие на Комисията 98/C 9/03)

13. Производство — Въвеждане в хода на производството на нови правни основания — Условия — Ново правно основание — Понятие

(член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд)

14. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Намаляване на размера на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Условия — Право на преценка на Комисията

(Регламент № 17 на Съвета; точка Г 2 от Известие на Комисията 96/C 207/04)

15. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Определяне на глобата пропорционално на факторите за преценка на тежестта на нарушението

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета)

1. Разпоредителната част на акта е неотделима от мотивите към него, така че ако е необходимо, тя трябва да се тълкува, като се вземат предвид мотивите, довели до приемането му.

(вж. точка 41)

2. Нарушението на член 81, параграф 1 ЕО може да бъде резултат не само от изолирано действие, а и от поредица действия или пък от едно продължавано поведение. Това тълкуване не би могло да бъде оспорено с довода, че един или няколко елемента на тази поредица от действия или на това продължавано поведение биха могли да съставляват сами по себе си и взети поотделно нарушение на посочената разпоредба.

Единното продължавано нарушение често обхваща поредица хронологични действия, които сами по себе си към момента на извършването им също могат да представляват нарушение на правилата на конкуренцията. Особеност на тези действия е, че те са част от обща стратегия.

(вж. точки 45 и 46)

3. Предприятие, което е участвало в единно и комплексно нарушение на правилата за конкуренция чрез своето собствено поведение, обхванато от понятията за споразумение или за съгласувана практика с антиконкурентна цел по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО, и което цели да спомогне за цялостното осъществяване на нарушението, може да бъде отговорно и за поведението на останалите предприятия в рамките на същото нарушение за целия период на своето участие в посоченото нарушение, когато е установено, че въпросното предприятие знае за неправомерното поведение на останалите участници или може разумно да го предвиди и е готово да поеме риска за него.

Дадено предприятие може да наруши предвидената в член 81, параграф 1 ЕО забрана, когато неговото поведение, съгласувано с това на останалите предприятия, има за цел в рамките на общия пазар да ограничи конкуренцията на определен съответен пазар, без това да предполага задължително, че самото то развива дейност на посочения съответен пазар.

(вж. точки 50 и 53)

4. Правомощието на Комисията да се произнася с разпореждания трябва да се упражнява в зависимост от характера на установеното нарушение.

Доколкото дадено предприятие вече не осъществява дейност в съответния сектор, то всъщност не е засегнато от разпореждането за преустановяване на нарушенията. Следователно в този случай не може да е налице нарушаване на принципа на пропорционалност.

Прилагането на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, може да съдържа забрана за продължаване на определени дейности, практики или състояния, чиято незаконосъобразност е установена, но също и за възприемане на подобно поведение в бъдеще или за предприемане на всякакви мерки, които могат да имат еквивалентна цел или резултат.

След като съответното предприятие не се е ангажирало да не повтаря антиконкурентното си поведение, Комисията има право да включва разпореждането за въздържане за в бъдеще от всякакви мерки, които могат да имат еквивалентна цел или резултат, дори ако това предприятие вече не осъществява дейност в засегнатия от картела сектор.

Тези мерки обаче не трябва да надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на преследваната цел.

(вж. точки 61, 63, 65 и 67)

5. За определянето на понятието „предходна стопанска година“ Комисията трябва да прецени във всеки конкретен случай и предвид контекста и целите на санкционния режим, установен в Регламент № 17 и Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, търсеното въздействие върху съответното предприятие, по-специално като вземе предвид оборот, който отразява действителното икономическо положение на това предприятие в периода, през който е извършено нарушението.

Както от целите на системата, в която се вписват член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003, така и от съдебната практика обаче следва, че прилагането на тавана от 10 % от оборота предполага, от една страна, че Комисията разполага с оборота за последната стопанска година преди приемането на решението ѝ и от друга страна, че тези данни се отнасят до пълна година на нормална стопанска дейност за период от дванадесет месеца.

По този начин, ако стопанската година е приключила преди приемането на решението, но годишните финансови отчети на съответното предприятие все още не са готови или все още не са предоставени на Комисията, тя има право или дори е длъжна да използва оборота, реализиран през предходна стопанска година, за да приложи член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003. Освен това, ако поради преструктурирането или изменението на счетоводни практики дадено предприятие е представило за предходната стопанска година финансови отчети за период, по-малък от дванадесет месеца, Комисията има право да използва оборота, реализиран през предходна пълна стопанска година, за да приложи тези разпоредби. Същото важи и когато дадено предприятие не е осъществявало икономическа дейност през предходната стопанска година и следователно Комисията не разполага с оборот, съответстващ на осъществяваната от него през посочената стопанска година икономическа дейност. Всъщност обратно на това, което изисква съдебната практика, оборотът за този период не дава никаква индикация относно значимостта на посоченото предприятие и следователно не може да послужи като основа за определянето на тавана, предвиден в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003.

Дори при нормално осъществявана икономическа дейност е възможно по различни причини като неблагоприятна икономическа ситуация, криза в разглеждания сектор, бедствие или стачка оборотът на дадено предприятие да спадне в голяма, дори значителна степен в сравнение с предходните години. Щом обаче дадено предприятие в действителност е реализирало оборот в продължение на пълна стопанска година, в течение на която е осъществявало макар и ограничена икономическа дейност, Комисията трябва да вземе предвид този оборот, за да определи тавана, предвиден в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Следователно поне в случаите, когато по нищо не личи, че дадено предприятие е преустановило търговската си дейност или е отклонило оборота си, за да избегне налагането на голяма глоба, следва да се счита, че Комисията е длъжна да определи максималния размер на глобата въз основа на най-скорошния оборот, отразяващ пълна година на икономическа дейност.

(вж. точки 89, 90 и 94—97)

6. Правомощието на Комисията да налага глоби на основание член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, представлява един от способите, които са предоставени на Комисията, за да може тя да изпълнява възложените ѝ от общностното право надзорни функции.

Тези функции включват задачата за разследване и санкциониране на отделните нарушения, както и задължението за следване на обща политика, насочена към прилагане в областта на конкуренцията на установените в Договора принципи и към направляване поведението на предприятията в тази насока. В този смисъл тя включва и задачата да се санкционират неправомерните прояви, както и да се предотвратява тяхното възобновяване.

От това следва, че Комисията трябва да следи за възпиращия характер на глобите.

(вж. точки 79 и 91)

7. Що се отнася до жалбите срещу решения на Комисията за налагането на глоби на предприятия за нарушения на правилата на конкуренцията, в рамките на пълната правораздавателна юрисдикция, призната му от член 229 ЕО, от член 17 от Регламент № 17 и от член 31 от Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, общностният съд е компетентен да преценява подходящия характер на размера на глобите. Тази преценка може да обоснове предоставянето и вземането предвид на допълнителни сведения, чието споменаване само по себе си не се изисква в решението за налагането на глоби по силата на предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране.

(вж. точки 105 и 106)

8. Ако адресат на решение реши да подаде жалба за отмяна, общностният съд се сезира само с тези елементи от решението, които засягат този адресат. Необжалваните елементи от решението, които засягат други адресати, обаче не са част от предмета на спора, който общностният съд е призован да реши.

(вж. точка 112)

9. За да прецени действителното отражение на дадено нарушение върху пазара, Комисията следва да се позове на конкуренцията, която би съществувала нормално при липса на нарушение. За да се направи извод, че е налице отражение върху пазара, е достатъчно уговорените цени да са послужили като основа за определянето на цените на отделните сделки, с което е била ограничена свободата на клиентите за водене на преговори.

За сметка на това, когато прилагането на картела е установено, не може да се изисква от Комисията да доказва систематично, че споразуменията действително са позволили на засегнатите предприятия да достигнат равнище на цената при сделка, по-високо от това, което би преобладавало при липсата на картел. Би било непропорционално да се изисква едно такова доказване, което би погълнало значителни ресурси, имайки предвид, че би наложило прибягване до хипотетични изчисления, основани на икономически модели, чиято точност трудно може да се провери от съда и чийто безпогрешен характер изобщо не е доказан. Всъщност, за да се прецени тежестта на нарушението, решаващо е да се знае, че членовете на картела са направили всичко, което зависи от тях, за да осъществят конкретно намеренията си. Това, което се е случило впоследствие по отношение на реално постигнатите нива на цените, може да е повлияно и от други фактори, които са извън контрола на членовете на картела. Членовете на картела не могат да си приписват външни фактори, които са осуетили техните усилия, и да ги превръщат в обстоятелства, обосноваващи намаляване на глобата.

Реалното поведение, което дадено предприятие твърди, че е възприело, е без значение с оглед оценяването на отражението на даден картел върху пазара. Трябва да бъдат взети предвид само последиците, резултат от нарушението в неговата цялост. В този смисъл вземането предвид на неправомерното поведение на определено предприятие по отношение на конкуренцията има значение за преценката на индивидуалното положение на тези предприятия, но няма никакво значение за причисляването на нарушенията към категорията на „много тежките“ нарушения.

Що се отнася до нарушенията за дълъг период, е малко вероятно засегнатите предприятия да са счели, че практиките, в които са упрекнати, са били лишени напълно от ефективност и полезност.

Характерът на нарушението е от първостепенно значение, по-конкретно за определянето на нарушенията като „много тежки“. В това отношение от описанието на много тежките нарушения в Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, следва, че споразумения или съгласувани практики, насочени по-конкретно към определянето на цени, могат да доведат до квалификацията „много тежки“ само въз основа на същността им, без за окачествяването на подобно поведение да са необходими особено отражение или географски обхват. В описанието на „много тежките нарушения“ не се споменава никакво изискване за действително отражение върху пазара, нито за настъпване на резултати в определена географска зона.

(вж. точки 126, 128—130, 133, 134, 136 и 137)

10. Продължителността на нарушението е един от факторите, които трябва да бъдат взети предвид при определяне на размера на глобата, която трябва да бъде наложена на виновните за нарушението на правилата на конкуренцията предприятия. Що се отнася до нарушенията за дълъг период, Комисията може да приложи автоматично максималния процент увеличение на година в размер на 10 % от стойността, възприета за тежестта на нарушението. Всъщност, макар точка 1 Б, първа алинея, трето тире от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС да не предвижда автоматично увеличение, тя предоставя на Комисията свобода на преценка в това отношение.

Нищо в Насоките не забранява при изчисляването на размера на глобата да се взема предвид реалната продължителност на нарушението. Такъв подход е напълно логичен и разумен и във всички случаи се вписва в рамките на правото на преценка на Комисията.

Когато е установено, че въпросното предприятие е знаело за неправомерното поведение на другите участници или е можело разумно да го предвиди и е било готово да поеме риска за него, за целия период на участието си в нарушението то се счита за отговорно и за следваното от другите предприятия поведение в рамките на същото нарушение. Комисията правилно може да приеме мълчаливо, че продължителността на нарушението не трябва да се разделя в зависимост от интензитета на участие в нарушението на предприятието жалбоподател на съответните пазари. Ако ролята на съответното предприятие в картела е била взета правилно предвид при определянето на началния размер на глобата, фактът, че предприятието не е участвало във всички конститутивни елементи на картела, не може да бъде отчетен отново при определянето на продължителността на нарушението.

Увеличението на размера на глобата в зависимост от продължителността на нарушението се извършва с прилагане на определен процент към началния размер, определен в зависимост от тежестта на цялото нарушение, като по този начин вече са отразени различните му степени на интензитет. Следователно не би било логично за увеличаването на този размер с оглед продължителността на нарушението да се взема предвид варирането в интензитета на нарушението през разглеждания период. Необходимо е винаги да се прави разграничение между продължителността на действителното функциониране на картела и произтичащата от характера на картела тежест.

(вж. точки 147, 148, 150, 152, 156, 157, 159 и 160)

11. Смекчаващите обстоятелства, предвидени в точка 3 от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, се основават на собственото поведение на всяко предприятие. За целите на тяхната преценка следва да се вземе предвид не резултатът от цялото нарушение, който трябва да бъде отчетен при преценката на действителното отражение на нарушението върху пазара, за да се прецени неговата тежест, а индивидуалното поведение на всяко предприятие с цел да се разгледа относителната тежест на участието на всяко предприятие в нарушението.

Следователно предприятията трябва да изтъкнат други доводи, които са от естество да докажат, че в периода, през който са участвали в неправомерните споразумения, те в действителност не са ги прилагали, възприемайки конкурентно поведение на пазара, или поне че явно и съществено са нарушили задълженията, насочени към прилагането на този картел, до степен да затруднят самото му функциониране.

(вж. точки 178 и 180)

12. Пасивната роля предполага поведението на засегнатото предприятие да е безлично, т.е. то да не взема активно участие в изработването на антиконкурентното споразумение или споразумения. Сред обстоятелствата, които са от естество да разкрият пасивната роля на дадено предприятие в рамките на картела, могат да бъдат взети предвид неговото значително по-нередовно участие в срещите в сравнение с обикновените членове на картела, както и късното му навлизане на пазара, обект на нарушението, независимо от продължителността на участието му в картела, или наличието на изрични изявления в този смисъл, изхождащи от представители на трети предприятия, участвали в нарушението.

Малкият размер на дадено предприятие представлява важно обстоятелство, което трябва да бъде отчетено само при наличието на особени обстоятелства. Когато ръководителите на такова предприятие поемат ролята на председател по време на няколко срещи и ги организират, Комисията правилно приема, че не е налице пасивно поведение: безспорно е, че свикването на срещи, предлагането на дневен ред или раздаването на подготвителни документи за предстоящите срещи е несъвместимо с пасивната роля на последовател, възприел безлично поведение., тъй като тези инициативи разкриват положителното и активно отношение на съответните предприятия към подготовката, поддържането и контрола на картела.

Комисията не е обвързана от определена практика по вземане на решения: фактът, че по предходни случаи тя е взела предвид икономическото положение в сектора като смекчаващо обстоятелство, не означава, че тя трябва непременно да продължи да спазва тази практика. Комисията е длъжна да извърши индивидуален анализ на обстоятелствата във всеки отделен случай, без да е обвързана от предходни решения, които се отнасят до други икономически оператори, до други пазари на продукти и услуги или до други географски пазари към различни моменти.

(вж. точки 184, 185, 189 и 193—195)

13. От разпоредбите на член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд следва, че в хода на производството не могат да се въвеждат нови правни основания, освен ако те не почиват върху правни или фактически обстоятелства, установени в хода на производството.

Все пак основание, което представлява допълнение към основание, което е изложено преди това пряко или имплицитно в исковата молба или жалбата и което е в тясна връзка с последното, трябва да се обяви за допустимо.

(вж. точки 198 и 199)

14. Комисията разполага с широко право на преценка относно метода за изчисляване на глобите и в това отношение може да взема предвид много фактори, сред които е и оказаното от съответните предприятия съдействие по време на осъществяването на разследване от службите на тази институция. Сътрудничеството на дадено предприятие с Комисията може да обоснове намаляване на глобата на основание известието относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер по дела във връзка с картели само ако това сътрудничество улеснява задачата на Комисията да установи съществуването на дадено нарушение и да го преустанови.

При предоставянето на определен процент на намаление за определено поведение Комисията не е обвързана от по-ранна практика по вземане на решения; тя не е задължена да предоставя съразмерно намаление при преценката на сходно поведение в рамките на последваща административна процедура.

Комисията има широка свобода на преценка на качеството и полезността на съдействието на дадено предприятие, и по-конкретно в сравнение с приноса на останалите предприятия. В този контекст се изисква Комисията да осъществи комплексна фактическа преценка, каквато е преценката относно съдействието на съответните предприятия. Списъкът на обстоятелствата, които водят до намаляване на глобата, който се съдържа в глава Г, точка 2 от Известието относно сътрудничеството, не е изчерпателен.

Комисията не може да пренебрегне полезността на предоставената информация, която по необходимост е функция на доказателствата, с които тя вече разполага. Когато сътрудничеството на дадено предприятие се изразява само в това да потвърди, и то по по-малко точен и ясен начин някои от сведенията, вече предоставени от друго предприятие, това не улеснява съществено задачата на Комисията и изключва намаляването на размера на глобата на основание на оказаното сътрудничество.

Освобождаването от санкции или намаляването на техния размер е предоставена от Комисията на предприятието компенсация заради улесненото установяване на нарушението, и то независимо на кой стадий от производството е предоставена помощта от предприятието, без значение дали тази помощ се състои в предоставянето на нова информация и на нови доказателства или в признаването на фактически обстоятелства или на тяхната правна квалификация.

Намаляването на глобата на основание на оказаното сътрудничество зависи основно от качеството и полезността на сътрудничеството, оценено от Комисията в рамките на широката ѝ свобода на преценка, която може да бъде санкционирана само при явно превишаване.

В рамките на своята преценка на оказаното от съответните предприятия сътрудничество Комисията не може да пренебрегне принципа на равно третиране, който е нарушен, когато сходни положения се третират по различен начин или различни положения се третират еднакво, освен ако такова третиране не е обективно обосновано.

Оценката на полезността на оказаното съдействие не се основава на каквато и да е математическа формула, която служебно да налага намаление от най-малко 20 % в случаите, когато от значение са и двете тирета на точка Г от Известието относно сътрудничеството.

(вж. точки 219—225, 238, 246 и 248)

15. Принципът на пропорционалност изисква актовете на общностните институции да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на преследваната цел.

В контекста на изчисляване на глобите тежестта на нарушението трябва да бъде установена в зависимост от множество фактори, като не трябва да се придава несъразмерно значение на нито един от факторите за преценка в сравнение с останалите.

В този контекст принципът на пропорционалност изисква Комисията да определи глобата пропорционално на взетите предвид при преценката на тежестта на нарушението фактори и в това отношение да приложи тези фактори последователно и обективно обосновано.

Така, при определяне на размера на глобата Комисията не е длъжна да отчита състоянието на финансов дефицит в дадено предприятие, като се има предвид, че признаването на такова задължение би довело до предоставяне на неоправдано конкурентно предимство на най-малко приспособените към условията на пазара предприятия. Във всички случаи, дори да се предположи, че приета от общностен орган мярка предизвиква ликвидацията на дадено предприятие в съответната правноорганизационна форма, тя, макар да може да увреди финансовите интереси на собствениците, на акционерите или на притежателите на дялове, не означава, че персоналните, материалните и нематериалните елементи на предприятието ще загубят сами по себе си своята стойност.

В този смисъл нито Регламент № 17, нито Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора, нито Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, предвиждат, че размерът на глобите трябва да бъде определен пряко в зависимост от размера на засегнатия пазар, тъй като това е само един от релевантните фактори.

Макар Насоките да не предвиждат размерът на глобата да се изчислява в зависимост от общия оборот или от оборота, реализиран от предприятията на съответния пазар, те допускат и такъв оборот да бъде взет предвид при определянето на размера на глобата с цел да бъдат спазени общите принципи на общностното право и когато го изискват обстоятелствата. Оборотът, който произтича от стоките, предмет на нарушението, може да даде точни указания за мащабите на нарушението и за отговорността на всеки член на картела на съответните пазари. Той представлява обективен фактор, който точно измерва вредата, нанесена от тази практика на нормалната конкуренция, и следователно е добър показател за способността на всяко засегнато предприятие да причини вреди. Все пак не съществува принцип с общо приложение, според който санкцията трябва да бъде съразмерна на оборота, реализиран от предприятието чрез продажбата на продукта, който е предмет на нарушението.

Когато са наложени глоби на няколко участващи в едно и също нарушение предприятия, Комисията не е длъжна да гарантира, че окончателните размери на глобите в резултат от нейното изчисление по отношение на засегнатите предприятия отразяват всички разграничения между тях, що се отнася до техния общ оборот или до оборота им на разглеждания продуктов пазар. Комисията не следва да определя размера на глобата според размера на засегнатите предприятия; няма никаква причина малките и средни предприятия да бъдат третирани различно от останалите предприятия, като фактът, че са малки и средни предприятия, не ги освобождава от задължението да спазват правилата на конкуренцията.

(вж. точки 260, 261, 264, 266, 267, 275 и 277—283)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)

28 април 2010 година( )

„Конкуренция — Картели — Европейски пазар на конците за промишлени нужди — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Глоби — Тежест на нарушението — Действително отражение върху пазара — Продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество по време на административното производство — Пропорционалност — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите“

По съединени дела T‑456/05 и T‑457/05

Gütermann AG, установено в Gutach-Breisgau (Германия), за което се явяват адв. J. Burrichter, адв. B. Kasten и адв. S. Orlikowski-Wolf, аvocats,

жалбоподател по дело T‑456/05,

Zwicky & Co. AG, установено във Wallisellen (Швейцария), за което се явяват адв. J. Burrichter, адв. B. Kasten и адв. S. Orlikowski-Wolf, аvocats,

жалбоподател по дело T‑457/05,

срещу

Европейска Комисия, за която първоначално се явяват г‑н F. Castillo de la Torre, г‑н M. Schneider и г‑жа K. Mojzesowicz, а впоследствие г‑н M. Castillo de la Torre и г‑жа Mojzesowicz, в качеството на представители,

ответник,

с предмет искане за отмяна на Решение C (2005) 3452 на Комисията от 14 септември 2005 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело COMP/38.337 PO/Thread), изменено с Решение C (2005) 3765 на Комисията от 13 октомври 2005 година, и при условията на евентуалност искане за намаляване на глобата, наложена на жалбоподателите с посоченото решение,

ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),

състоящ се от: г‑н М.Vilaras, председател, г‑н M. Prek (докладчик) и г‑н V. M. Ciucǎ, съдии,

секретар: г‑жа T. Weiler, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 17 декември 2008 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1. Предметът на спора

1 С Решение C (2005) 3452 от 14 септември 2005 година относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело COMP/38.337 PO/Thread, наричано по-нататък „обжалваното решение“), изменено с Решение C (2005) 3765 на Комисията от 13 октомври 2005 година, чието резюме е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 26 януари 2008 г. (OВ C 21, стр. 10), Комисията на Европейските общности установява, че жалбоподателите Gütermann AG (наричано по-нататък „Gütermann“) и Zwicky & Co. AG (наричано по-нататък „Zwicky“) са участвали в съвкупност от споразумения и съгласувани практики на пазара на конци за производители в Бенелюкс и в скандинавските страни през периода от януари 1990 г. до септември 2001 г., що се отнася до Gütermann, и през периода от януари 1990 г. до ноември 2000 г., що се отнася до Zwicky.

2 Комисията налага глоба в размер на 4,021 милиона евро на Gütermann и глоба в размер на 0,174 милиона евро на Zwicky за участието им в картел за конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

2. Административното производство

3 На 7 и 8 ноември 2001 г. в приложение на член 14, параграф 3 от Регламент № 17 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове [81 ЕО] и [82 ЕО] (OВ 13, 1962 г., стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3) Комисията извършава проверки в помещенията на някои производители на шивашки конци. Тези проверки са резултат от получените през август 2000 г. от The English Needle & Tackle Co. Ltd сведения.

4 На 26 ноември 2001 г. Coats Viyella plc (наричано по-нататък „Coats“) депозира искане за освобождаване от глоба или намаляване на нейния размер на основание Известие на Комисията относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер по дела във връзка с картели (ОВ C 207, 1996 г., стp. 4; наричано по-нататък „Известие относно сътрудничеството“), към което са приложени доказателства за наличието на следните картели: първо, картел на пазара на конци за производители от автомобилната индустрия в Европейското икономическо пространство (ЕИП), второ, картел на пазара на конци за производители в Обединеното кралство, и трето, картел на пазара на конци за производители в Бенелюкс, както и в Дания, Финландия, Норвегия и Швеция (наричани по-нататък общо „скандинавските страни“).

5 Въз основа на иззетите по време на проверките и на предоставените от Coats документи през март и август 2003 г. Комисията отправя искания за информация до съответните предприятия в съответствие с член 11 от Регламент № 17.

6 На 15 март 2004 г. Комисията приема изложение на възраженията, което изпраща на някои предприятия поради участието им в един или в няколко от посочените в точка 4 по-горе картели, сред които този на пазара на конци за производители в Бенелюкс и в скандинавските страни.

7 Всички предприятия, адресати на изложението на възраженията, представят писмени становища. Gütermann отговаря от свое име и от името на Zwicky.

8 На 19 и 20 юли 2004 г. е проведено изслушване.

9 На 24 септември 2004 г. страните получават достъп до неповерителната редакция на отговорите на изложението на възраженията, до становищата на страните по време на изслушването и им е определен срок за излагането на допълнителни становища.

10 На 14 септември 2005 г. Комисията приема обжалваното решение.

3. Обжалваното решене

Определяне на съответните пазари

Продуктов пазар

11 В обжалваното решение Комисията посочва, че секторът на конците може да бъде разделен на два сегмента, а именно този на конците, използвани в промишлеността за шиене или бродиране на различни видове облекла или други изделия като кожени изделия, текстилни облицовки за автомобили и матраци, от една страна, и от друга страна, този на конците за домакински нужди, използвани от частни лица за шев или поправка и за занимания в свободното време.

12 В сегмента на конците за промишлени нужди е възможно разделянето им в три категории в зависимост от използването: шивашки конци за конфекция, използвани за различни видове облекла, конци за бродиране, използвани от автоматизирани машини за промишлена бродерия за украса на облекла, на спортни обувки и на домашен текстил, и специални конци, използвани в различни сектори като обувното производство, производството на кожените изделия и автомобилната промишленост.

13 Според Комисията конците за промишлени нужди могат да се считат от гледна точка на предлагането за един общ продуктов пазар, тъй като не съществува стриктно съответствие между крайното потребление и вида влакна и/или структурата на конците.

14 Комисията обаче прави разграничение между конците за автомобилната промишленост, от една страна, и конците за производители извън автомобилната промишленост, от друга страна. Всъщност тя счита, че макар производствените процеси за двата вида конци да са подобни или лесно взаимозаменяеми, търсенето в областта на автомобилната промишленост се генерира от големи клиенти, които налагат по-високи стандарти, заложени в спецификациите на някои от използваните от тях продукти, например конците за предпазни колани, и държат на унифицирането на продуктите в различните страни, в които имат нужда от тях за своето производство.

15 По настоящите дела продуктовият пазар, с оглед на който се разглежда нарушението, в което се упрекват жалбоподателите, е този на конците за промишлени нужди извън автомобилната промишленост (наричани по-нататък „конци за промишлени нужди“).

Географски пазари

16 В обжалваното решение Комисията установява, че съгласно предоставената от страните информация съответният географски пазар на конците за промишлени нужди е с регионални размери. Тя добавя, че в зависимост от случая регионът може да обхваща няколко страни от ЕИП, например страните от Бенелюкс или скандинавските страни, или само една страна, например Обединеното Кралство.

17 В случая географският пазар, засегнат от нарушението, в което се упрекват жалбоподателите, е този на Бенелюкс и скандинавските страни.

Размер и структура на съответните пазари

18 От обжалваното решение е видно, че оборотът от продажбите на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и скандинавските страни е бил около 50 милиона евро през 2000 г. и около 40 милиона евро през 2004 г.

19 От него е видно също, че в края на 90-те години основните доставчици на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни са били по-специално Gütermann, Zwicky, Amann und Söhne GmbH & Co. KG (наричано по-нататък „Amann“), Barbour Threads Ltd преди придобиването му от Coats, Belgian Sewing Thread NV (наричано по-нататък „BST“) и Coats.

Описание на неправомерното поведение

20 В обжалваното решение Комисията посочва, че събитията, свързани с картела на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни, са се състояли в периода от 1990 г. до 2001 г.

21 Според Комисията съответните предприятия са се събирали поне веднъж годишно, като срещите са се провеждали на две части — едната, посветена на пазара на страните от Бенелюкс, а другата — на пазара на скандинавските страни, като основната цел на тези срещи била да се поддържат високи цени на всеки от тези два пазара.

22 Участниците си обменяли ценоразписи и информация за отстъпките, за прилагането на увеличенията в каталожните цени, за намаляване на отстъпките и за увеличаване на специалните цени за някои клиенти. Били сключвани и споразумения за бъдещите ценоразписи, за максималния процент на отстъпките, за намаляването на отстъпките и за увеличаването на специалните цени за някои клиенти, както и споразумения за избягване на подбиването на наложените цени на доставки и за разпределението на клиентите (съображения 99—125 от обжалваното решение).

Разпоредителната част на обжалваното решение

23 В член 1, параграф 1 от обжалваното решение Комисията установява, че осем предприятия, сред които Gütermann и Zwicky, са нарушили член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП, като са участвали в съвкупност от споразумения и съгласувани практики на пазара за конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни през периода от януари 1990 г. до септември 2001 г., що се отнася Gütermann, и през периода от януари 1990 г. до ноември 2000 г., що се отнася до Zwicky.

24 Съгласно член 2, първа алинея от обжалваното решение за картела на пазара на конците за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни се налагат следните глоби, по-специално на посочените по-долу предприятия:

– Coats: 15,05 милиона евро,

– Amann: 13,09 милиона евро,

– BST: 0,979 милиона евро,

– Gütermann: 4,021 милиона евро,

– Zwicky: 0,174 милиона евро.

25 В член 3 от обжалваното решение Комисията разпорежда на изброените в посоченото решение предприятия да преустановят незабавно, ако все още не са го направили, установените от нея нарушения. Тя ги задължава и да се въздържат от повторното извършване на всяко от посочените в член 1 от обжалваното решение действия и от всяко действие или практика с еквивалентна цел или резултат.

Производство и искания на страните

26 Жалбоподателите подават настоящите жалби в секретариата на Първоинстанционния съд на 30 декември 2005 г.

27 По дело T‑456/05 Gütermann моли Първоинстанционния съд:

– да отмени член 1 от обжалваното решение в частта, в която Комисията установява, че е то е извършило нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП на финландския, норвежкия и шведския пазар за периода от януари 1990 г. до септември 2001 г. и при условията на евентуалност за периода от януари 1990 г. до декември 1993 г. включително,

– да отмени член 2 от обжалваното решение в частта, в която Комисията му налага глоба в размер на 4,021 милиона евро или при условията на евентуалност да намали по подходящ начин размера на тази глоба,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

28 Комисията моли Първоинстанционния съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди Gütermann да заплати съдебните разноски.

29 По дело Т-457/05 Zwicky моли Първоинстанционния съд:

– да отмени член 1 от обжалваното решение в частта, в която Комисията установява, че е то е извършило нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП на финландския, норвежкия и шведския пазар за периода от януари 1990 г. до ноември 2000 г. и при условията на евентуалност за периода от януари 1990 г. до декември 1993 г. включително,

– да отмени член 2 от обжалваното решение в частта, в която Комисията му налага глоба в размер на 0,174 милиона евро или при условията на евентуалност да намали по подходящ начин размера на тази глоба,

– да отмени член 3 от обжалваното решение в частта, която се отнася до него,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

30 Комисията моли Първоинстанционния съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди Zwicky да заплати съдебните разноски.

31 С определение от 9 декември 2008 г. след изслушване на страните председателят на пети състав на Първоинстанционния съд разпорежда дела T‑456/05 и T‑457/05 да бъдат съединени за целите на устната фаза на производството и на съдебното решение в съответствие с член 50 от Процедурния правилник на Първоинстанционния съд.

От правна страна

32 На първо място, жалбоподателите се позовават на две правни основания, свързани с неправомерното поведение. Най-напред те се позовават на правно основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (OВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167). По-нататък Zwicky се позовава на правно основание, изведено от необоснования характер на разпорежданията за преустановяване на нарушението и за въздържане от всякакво повторно извършване на нарушението.

33 На второ място, жалбоподателите се позовават на поредица правни основания, насочени към отмяна или намаляване на глобата. От една страна, Zwicky упреква Комисията, че му е наложила глоба, чийто размер превишава тавана от 10 % от неговия оборот. От друга страна, жалбоподателите се позоват на пет правни основания, изведени съответно от неправилната преценка на тежестта на нарушението с оглед на неговия резултат, от неправилната преценка на продължителността на нарушението, от неотчитането на някои смекчаващи обстоятелства, от неправилното прилагане на Известието относно сътрудничеството и от непропорционалния характер на глобата.

1. По правните основания, с които се оспорват констатацията за наличие на неправомерно поведение, разпореждането за неговото преустановяване и забраната за повторното му извършване

По посоченото от Gütermann и от Zwicky правно основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003

Доводи на страните

34 Според жалбоподателите Комисията е нарушила член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003, който гласи, че: „[к]огато Комисията, действайки по внесена жалба или по собствена инициатива, установи, че е налице нарушение на член 81 [ЕО] или член 82 [ЕО], тя може чрез решение да задължи съответните предприятия и сдружението на предприятия да прекратят нарушението“. Всъщност, като ги упреква, че са нарушили член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП поради участието им в споразумения и съгласувани практики на пазарите на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни през периода от януари 1990 г. до септември 2001 г. за Gütermann и от януари 1990 г. до ноември 2000 г. за Zwicky, Комисията пропуснала да вземе предвид факта, че Споразумението за ЕИП влиза в сила едва от 1 януари 1994 г. и следователно преди тази дата разпоредбите на това споразумение не се прилагали по отношение на Финландия, Норвегия и Швеция. Освен това, тъй като Финландия и Швеция се присъединили към Европейската общност едва на 1 януари 1995 г., член 81 ЕО станал пряко приложим едва на тази дата.

35 Освен това жалбоподателите считат, че Комисията основателно е приела, че що се отнася до Финландия, Норвегия и Швеция, може да е налице нарушение в правния смисъл на този термин, т.е. нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП в резултат от тяхното поведение, едва след 1 януари 1994 г. Следователно Комисията допуснала грешка, като от правна гледна точка се основала на нарушение с постоянно нарастващ интензитет. Комисията не разграничила фактическата преценка на поведението на жалбоподателите като единен продължаван картел от януари 1990 г. до септември 2001 г. за Gütermann и от януари 1990 г. до ноември 2000 г. за Zwicky от правната преценка на това поведение като нарушение на правилата на конкуренцията по време на тези два периода.

36 Осен това жалбоподателите считат за допустимо своето правно основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003. Всъщност Комисията погрешно се позовавала на недопустимостта на това правно основание с мотива, че жалбоподателите не изтъкнали наличието на явна грешка в преценката при квалификацията на поведението им като единен продължаван картел. Според тях Комисията е квалифицирала поведението им като единен продължаван картел от гледна точка на фактите, които те не оспорват в рамките на настоящото правно основание. За разлика от това, член 1, параграф 1 от обжалваното решение съдържал погрешна правна преценка, тъй като, от една страна, Zwicky не било представено на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни, и от друга страна, що се отнася до Финландия, Норвегия и Швеция, не можело да има нарушение на правилата на конкуренция между януари 1990 г. и декември 1993 г.

37 Комисията се позовава главно на недопустимостта на настоящото правно основание, изтъкнато от жалбоподателите, и при условията на евентуалност оспорва неговата основателност.

Съображения на Първоинстанционния съд

38 Първоинстанционният съд счита, че следва да се прецени основателността на правното основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003, без да е необходимо да се разглежда неговата допустимост.

39 Първо, следва да се подчертае, че в член 1, параграф 1, букви ж) и з) от обжалваното решение Комисията установява наличието на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП от страна на жалбоподателите поради участието им от януари 1990 г. до септември 2001 г. за Gütermann и от януари 1990 г. до ноември 2000 г. за Zwicky в съгласувани практики, които засягат пазарите на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

40 Трябва да се отбележи, че разгледан самостоятелно, този член би могъл да създаде впечатление, че Комисията е приела, че е налице извършено от жалбоподателите нарушение поради участието им в съгласувана практика на пазара на конци за промишлени нужди във Финландия, в Норвегия и в Швеция между януари 1990 г. и декември 1993 г., т. е. преди влизането в сила на Споразумението за ЕИП. Безспорно е обаче, че през този период не е съществувало никаква правно основание, което да позволи на Комисията да установи наличието на такова нарушение от страна на жалбоподателите.

41 От съдебната практика обаче е видно, че разпоредителната част на акт е неотделима от мотивите към него, така че ако е необходимо, тя трябва да се тълкува, като се вземат предвид мотивите, довели до приемането на акта (Решение на Съда от 15 май 1997 г. по дело TWD/Комисия, C‑355/95 P, Recueil, стр. I‑2549, точка 21, Решение на Първоинстанционния съд от 13 юни 2000 г. по дело EPAC/Комисия, T‑204/97 и T‑270/97, Recueil, стр. II‑2267, точка 39).

42 В това отношение от съображения 246, 295—298 и 331 от обжалваното решение ясно се вижда, че доколкото картелът се отнася до Финландия, Норвегия и Швеция, той представлява нарушение на общностните правила и правилата на ЕИП в областта на конкуренцията едва от 1 януари 1994 г. — датата на влизане в сила на Споразумението за ЕИП. Следователно член 1, параграф 1, букви ж) и з) от обжалваното решение трябва да се разглежда в светлината на тези ясни и напълно недвусмислени мотиви. Така следва да се приеме, че разпоредителната част на обжалваното решение трябва да се тълкува в смисъл, че елементите на единното продължавано нарушение са били налице по отношение на Финландия, Норвегия и Швеция едва от 1 януари 1994 г.

43 Второ, по същество жалбоподателите напразно се позовават на разграничение — за което твърдят, че е прокарано от Комисията в обжалваното решение — между правната преценка на нарушението на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП, от една страна, и фактическата преценка в съображения 264—277 от обжалваното решение на тяхното поведение като единно продължавано нарушение, от друга страна. От това те погрешно достигат и до извода, че тъй като що се отнася до Финландия, Норвегия и Швеция нарушение „в правния смисъл на думата“ може да съществува едва след 1 януари 1994 г., Комисията е допуснала грешка, като е установила наличието на нарушение с постоянно нарастващ интензитет.

44 На първо място, важно е да се подчертае, че жалбоподателите по никакъв начин не оспорват единния и продължаван характер на нарушението на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

45 На следващо място, следва да се припомни, че нарушението на член 81, параграф 1 ЕО може да бъде резултат не само от изолирано действие, а и от поредица действия или пък от едно продължавано поведение. Това тълкуване не би могло да бъде оспорено с довода, че един или няколко елемента на тази поредица от действия или на това продължавано поведение биха могли да съставляват сами по себе си и взети поотделно нарушение на посочената разпоредба (Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело Комисия/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, стр. I‑4125, точка 81; Решение на Първоинстанционния съд от 5 април 2006 г. по дело Degussa/Комисия, T‑279/02, Recueil, стр. II‑897, точка 155).

46 Така единното продължавано нарушение често обхваща поредица хронологични действия, които сами по себе си към момента на извършването им също могат да представляват нарушение на правилата на конкуренцията. Особеност на тези действия е, че те са част от обща стратегия. По същество това установява Комисията в съображения 264—277 от обжалваното решение относно картела на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

47 Обратно на това, което поддържат жалбоподателите, доводите, изтъкнати в посочените по-горе съображения на обжалваното решение, не са само една обикновена констатация на фактически елементи, а посочват обективни причини, които налагат Комисията да достигне до извода, че нарушението на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни заедно с нарушението на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс, съставлява единно и продължавано нарушение.

48 Фактът, че правното основание, на което се позовава Комисията, за да установи нарушението на пазара на конци за промишлени нужди във Финландия, Норвегия и Швеция, е възникнало едва след започване на нарушението, е без значение в това отношение, тъй като, както личи от мотивите на обжалваното решение, поведението на жалбоподателите на този пазар е било взето предвид, считано едва от 1 януари 1994 г.

49 На второ място, повдигнатото от Zwicky оплакване, изведено от факта, че то не присъства на пазара на скандинавските страни, трябва да бъде отхвърлено. Както бе припомнено в точка 44 по-горе, Zwicky твърди, че не оспорва квалификацията на картела на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни като единно и продължавано нарушение.

50 От съдебната практика обаче е видно, че предприятие, което е участвало в единно и комплексно нарушение чрез своето собствено поведение, обхванато от понятията за споразумение или за съгласувана практика с антиконкурентна цел по смисъла на член 81 ЕО, и което цели да спомогне за цялостното осъществяване на нарушението, може да бъде отговорно и за поведението на останалите предприятия в рамките на същото нарушение за целия период на своето участие в посоченото нарушение, когато е установено, че въпросното предприятие знае за неправомерното поведение на останалите участници или може разумно да го предвиди и е готово да поеме риска за него (Решение по дело Комисия/Anic Partecipazioni, точка 45 по-горе, точка 203, Решение на Първоинстанционния съд от 20 март 2002 г. по дело Brugg Rohrsysteme/Комисия, T‑15/99, Recueil, стр. II‑1613, точка 73).

51 В случая Zwicky не оспорва, че е участвало редовно в срещите във връзка с конците за промишлени нужди на пазара на скандинавските страни, не оспорва твърдението на Комисията, че е било активно на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни преди започването на единното нарушение, не отрича, че е участвало в елементите от нарушението, свързани с пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс, и освен това не оспорва, че посочените елементи от нарушението се вписват в една обща стратегия и поради това са само част от състава на единното продължавано нарушение на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

52 От това следва, че само отсъствието на Zwicky от пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни през периода на извършване на единното и продължавано нарушение не би могло да го освободи от отговорност за действията, извършени на този географски пазар от останалите предприятия в рамките на посоченото нарушение.

53 Освен това, тъй като оплакването на Zwicky трябва да се разбира в смисъл, че само предприятията, осъществяващи дейност в качеството си на конкуренти или на участници в предлагането или в търсенето на географския пазар на скандинавските страни, могат да съгласуват поведението си като предприятия, (съ)извършители на нарушение, следва да се подчертае, че дадено предприятие може да наруши предвидената в член 81, параграф 1 ЕО забрана, когато неговото поведение, съгласувано с това на останалите предприятия, има за цел в рамките на общия пазар да ограничи конкуренцията на определен съответен пазар, без това да предполага задължително, че самото то развива дейност на посочения съответен пазар (вж. по аналогия Решение на Първоинстанционния съд от 8 юли 2008 г. по дело AC-Treuhand/Комисия, T‑99/04, все още непубликувано в Сборника, точка 122).

54 Като се имат предвид направените в точка 51 по-горе констатации, Zwicky няма основание да оспорва факта, че то също е отговорно, в качеството си на съизвършител, за нарушаването на правилата на конкуренцията във връзка с картела за конци за промишлени нужди на пазара на скандинавските страни.

55 Следователно правното основание, изведено от нарушението на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003, трябва да бъде отхвърлено.

По посоченото от Zwicky правно основание, изведено от необоснования характер на разпорежданията за преустановяване на нарушението и за въздържане от всякакво повторно извършване на нарушението

Доводи на страните

56 Zwicky посочва, че в член 3 от обжалваното решение Комисията разпорежда на съответните предприятия незабавно да преустановят установените нарушения, ако все още не са го направили, и да се въздържат за в бъдеще от всяко действие, което съставлява установените нарушения или от всяко поведение с подобна цел.

57 Zwicky обаче изтъква, че от ноември 2000 г. то не само вече не присъства на засегнатите от обжалваното решение пазари, но също така се е отказало от цялата си търговска дейност, като от този момент нататък се ограничава с управлението на недвижими имоти. То счита, че горепосочените разпореждания нарушават принципа на пропорционалност и приема, че член 3 от обжалваното решение е незаконосъобразен. Според него, тъй като Комисията е имала възможност да установи, без да извършва допълнителни проверки, че нарушенията са преустановени и че не съществува никаква опасност от повторното им извършване, тя не е имала никакъв легитимен интерес от издаването на разпореждане. В това отношение Zwicky се позовава на Решение на Съда от 2 март 1983 г. по дело GVL/Комисия (7/82, Recueil, стр. 483, точка 24 и сл.).

58 Комисията иска това правно основание да бъде отхвърлено.

Съображения на Първоинстанционния съд

59 Следва да се отбележи, че с настоящото правно основание Zwicky иска отмяната на член 3 от разпоредителната част на обжалваното решение, доколкото тя се отнася до него.

60 Следва да са посочи, че член 3 от разпоредителната част на обжалваното решение съдържа на практика две разпореждания.

61 На първо място, тази разпоредба изисква засегнатите предприятия незабавно да преустановят, ако още не са го направили, посочените в член 1 от разпоредителната част на обжалваното решение нарушения. В това отношение, доколкото към момента на приемане на обжалваното решение Zwicky вече не осъществява дейност в сектора на конците за промишлени нужди, е очевидно, че изтъкнатите срещу тази разпоредба доводи са напълно неоснователни. В действителност, макар да фигурира сред изброените в член 1 от обжалваното решение предприятия, с прекратяването на дейността си Zwicky преустановява и нарушението и следователно на практика вече не е засегнато от въпросното разпореждане (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 20 април 1999 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, T‑305/94—T‑307/94, T‑313/94—T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 и T‑335/94, Recueil, стр. II‑931, точка 1247). Това обстоятелство прави неотносим и довода на Zwicky относно засягането на принципа на пропорционалност в това отношение (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 18 юни 2008 г. по дело Hoechst/Комисия, T‑410/03, все още непубликувано в Сборника, точка 196).

62 На второ място, член 3 от обжалваното решение изисква изброените в член 1 предприятия да се въздържат занапред от възпроизвеждането на всяко от описаните в член 1 действия или поведение, както и от всякакви мерки с еквивалентна цел или резултат.

63 Следва да се напомни, че прилагането на член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003 може да съдържа забрана за продължаване на определени дейности, практики или състояния, чиято незаконосъобразност е установена, но също и за възприемане на подобно поведение в бъдеще. Такива задължения в тежест на предприятията не трябва обаче да надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигане на следваните цели (вж. по аналогия Решение на Първоинстанционния съд от 15 март 2000 г. по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95—Т‑32/95, T‑34/95—T‑39/95, T‑42/95—T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95—Т‑65/95, T‑68/95—T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 и T‑104/95, Recueil, стр.II‑491, точки 4704 и 4705 и цитираната съдебна практика). Освен това правомощието на Комисията да се произнася с разпореждания трябва да се упражнява в зависимост от характера на установеното нарушение (Решение на Съда от 6 март 1974 г. по дело Istituto Chemioterapico Italiano и Commercial Solvents/Комисия, 6/73 и 7/73, Recueil, стр. 223, точка 45, Решение на Първоинстанционния съд от 7 октомври 1999 г. по дело Irish Sugar/Комисия, T‑228/97, Recueil, стр. II‑2969, точка 298 и Решение на Първоинстанционния съд от 12 декември 2000 г. по дело Aéroports de Paris/Комисия, T‑128/98, Recueil, стр. II‑3929, точка 82).

64 В конкретния случай в член 1 от обжалваното решение Комисията установява, че Zwicky — заедно с други предприятия — е нарушило член 81, параграф 1 ЕО и член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, като е участвало, и то през много дълъг период, в споразумения и в съгласувани практики в сектора на конците за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни, в рамките на които то и останалите предприятия са се споразумели да определят бъдещите ценоразписи, максималния процент на отстъпките, намаленията на отстъпките и увеличаването на специалните цени за някои клиенти, като и да не подбиват наложените цени на доставки и да си разпределят клиентите. Zwicky не оспорва изложените в това отношение в обжалваното решение съображения.

65 При тези условия, като е разпоредила на засегнатите предприятия да се въздържат за в бъдеще от всякакви мерки на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни, които могат да имат еквивалентна цел или резултат, Комисията не е превишила правомощията, поверени ѝ от член 7, параграф 1 от Регламент № 1/2003 (вж. в този смисъл и по аналогия Решение по дело Hoechst/Комисията, точка 61 по-горе, точка 199).

66 Фактът, че към датата на приемане на обжалваното решение Zwicky вече не осъществява дейност в сектора на конци за промишлени нужди, не може да постави под съмнение този извод. Всъщност разпореждане като това в настоящия случай е от превантивно естество и не зависи от положението на засегнатите предприятия към момента на приемане на обжалваното решение.

67 След като Zwicky не се е ангажирало да не повтаря антиконкурентното си поведение, Комисията е имала още по–голямо основание да включи това разпореждане в разпоредителната част на обжалваното решение (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 11 март 1999 г. по дело Thyssen Stahl/Комисия, T‑141/94, Recueil, стр. II‑347, точка 678).

68 Освен това посоченото в точка 57 по-горе Решение по дело GVL/Комисия, на което се позовава Zwicky, е ирелевантно в настоящия случай. Всъщност освен факта, че обстоятелствата по това дело са различни от тези по настоящия случай, в точки 60—67 по-горе бе показано, от една страна, че Zwicky не е засегнато от разпореждането за незабавно преустановяване на посочените в член 1 от обжалваното решение нарушения, и от друга страна, че Комисията е имала напълно легитимен интерес да разпореди на Zwicky да се въздържа за в бъдеще от всяко действие, съставляващо някое от установените нарушения, или от всяко поведение с подобна цел.

69 По изложените съображения настоящото правно основание трябва да бъде отхвърлено.

2. По правните основания, насочени към оспорване на глобата и на нейния размер

По посоченото от Zwicky правно основание, изведено от превишаването на тавана от 10 % от оборота

Доводи на страните

70 След като посочва, че през ноември 2000 г. е преустановило търговската си дейност, свързана с конците за промишлени нужди, Zwicky най-напред упреква Комисията в това, че е изчислила максималния размер от 10 % от оборота въз основа на оборота, реализиран от Gütermann. Всъщност последното предприятие поело само част от дейността му и не било контролирано от него. Следователно единствено оборотът на Zwicky бил определящ. Тъй като Zwicky нямало оборот от 2001 г., не можело да му бъде наложена никаква глоба на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Всъщност Регламент 1/2003 визирал общия оборот от последната стопанска година, предхождаща приемането на решението. Свързването на глобата с последния оборот позволявало да се отчете значението и влиянието на предприятието на пазара. Следователно определящо било актуалното положение на предприятията по отношение на техния оборот. Предприятие, което вече нямало оборот, не оказвало влияние върху пазара и следователно вече не можело да му бъдат налагани глоби.

71 По-нататък то отбелязва, че Решението на Първоинстанционния съд от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия (T‑33/02, Recueil, стр. II‑4973), на което се позовава Комисията, трябва да се тълкува в смисъл, че вземането предвид на оборот, различен от този за пълната стопанска година, предхождаща приемането на решението, е възможно, когато засегнатото предприятие е преустановило търговската си дейност или е отклонило оборота си, за да избегне налагането на голяма глоба. В настоящия случай това не било така. В това отношение Zwicky поддържа, че дейността му е била продадена една година преди проверките на Комисията в резултат на влошаване на неговата конкурентоспобност.

72 Освен това Zwicky подчертава, че в случая Gütermann е придобило търговската му дейност в рамките на изкупуване на активи (asset deal) и следователно приходите от така поетата дейност е трябвало да преминат към Gütermann и да увеличат неговия оборот, който трябва да бъде взет предвид за прилагането на член 23, параграф 2 от Регламент 1/2003. Освен това то изтъква, че продажбата на дейността му на Gütermann не представлява обикновено вътрешно преструктуриране на предприятието.

73 Накрая, фактът че жалбоподателите са изпратили само един документ в отговор на изложението на възраженията, се обяснявал с обстоятелството, че дейността, свързана с конците за промишлени нужди, е поета от Gütermann и че в резултат от тази операция председателят на управителния съвет на Zwicky е бил назначен за член на управителния съвет на Gütermann. Това обаче по никакъв начин не променяло факта, че Zwicky е независимо от Gütermann и че последното не е акционер в първото.

74 Комисията отбелязва, че това правно основание е неотносимо, тъй като дори доводът на Zwicky да е правилен, тя би определила тавана на глобата, като вземе предвид оборота за предходната стопанска година, както вече е правила по други дела. Тя констатира обаче, че общият оборот на Zwicky за 1999 г. е бил 4,5 милиона евро и че глоба в размер на 0,174 милиона евро по никакъв начин не превишава тавана от 10 % от този оборот.

75 При условията на евентуалност Комисията изтъква най-напред, че макар през ноември 2000 г. Gütermann да е закупило засегнатата от картел на пазара на конци за промишлен нужди дейност на Zwicky, тя е отчела факта, че Zwicky е участвало в санкционираното нарушение в продължение на десет години и е приела, че продължилото под формата на „празна черупка“ съществуване на Zwicky след продажбата на търговската му дейност представлявало маневра, предприета със специфичната цел да бъдат избегнати санкциите, наложени за нарушението на правилата на конкуренцията. Освен това тя отбелязва, че Zwicky не оспорва съдебната практика, съгласно която по принцип физическото или юридическото лице, което управлява засегнатото предприятие към момента на нарушението, носи отговорност за това нарушение. Тя добавя, че след като председателят на управителния съвет на Zwicky е бил в съвета на директорите на Gütermann и по този начин е разполагал с точна информация за участието на двете предприятия в картела, лесно могат да бъдат разбрани причините, мотивирали решението Zwicky да продължи да съществува.

76 По-нататък Комисията твърди, че извършеното от Zwicky тълкуване на член 23, параграф 2, второ изречение от Регламент № 1/2003 е несъвместимо с принципа за полезното действие, тъй като то позволява на предприятията да заобиколят отговорността си посредством чисто вътрешно преструктуриране. Такъв бил подходът на Първоинстанционния съд по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71, по-горе.

77 Накрая, Комисията изтъква, че тесните връзки между Zwicky и Gütermann са видни от предоставянето на общ отговор на изложението на възраженията и от наличието на едни и същи адвокати, които ги защитават в производството пред Първоинстанционния съд.

Съображения на Първоинстанционния съд

78 Съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 наложените от Комисията на предприятията глоби не могат да надвишават 10 % от общия размер на оборота им за стопанската година, предхождаща приемането на решението. Целта на този таван от 10 % е да се избегне непропорционалност между глобите и значимостта на предприятието, и по-специално да се избегне налагането на глоби, за които може да се предвиди, че предприятията няма да могат да платят. Тъй като реално само общият оборот може да даде приблизително указание в това отношение, този процент следва да се разглежда като отнасящ се до общия оборот (Решение на Съда от 7 юни 1983 г. по дело Musique diffusion française и др./Комисия, 100/80—103/80, Recueil, стр. 1825, точка 119).

79 Следва да се подчертае също, че член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 имат за цел да предоставят на Комисията право да налага глоби, за да може същата да изпълнява възложените ѝ от общностното право надзорни функции (Решение по дело Musique diffusion française и др./Комисия, точка 78 по-горе, точка 105 и Решение на Първоинстанционния съд от 9 юли 2003 г. по дело Archer Daniels Midland и Archer Daniels Midland Ingredients/Комисия, T‑224/00, Recueil, стр. II‑2597, точка 105). Тези функции включват задачата за разследване и санкциониране на отделните нарушения, както и задължението за следване на обща политика, насочена към прилагане в областта на конкуренцията на установените в Договора принципи и към направляване поведението на предприятията в тази насока. От това следва, че Комисията трябва да следи за възпиращия характер на глобите (Решение по дело Archer Daniels Midland и Archer Daniels Midland Ingredients/Комисия, посочено по-горе, точки 105 и 106).

80 Овен това следва да се отбележи, че „предходната стопанска година“ по смисъла на член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и на член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003 визира по принцип последната пълна стопанска година на всяко засегнато предприятие към датата на приемане на решението (Решение на Съда от 7 юни 2007 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, C‑76/06 P, Сборник, стр. I‑4405, точка 32).

81 В случая, тъй като обжалваното решение е от 14 септември 2005 г., предходната стопанска година е тази от 1 юли 2004 г. до 30 юни 2005 г. През ноември 2000 г. обаче Zwicky прехвърля на Gütermann дейността си в областта на конците за промишлени нужди. Поради това Комисията счита, че към момента на приемане на обжалваното решение тя не е разполагала, що се отнася до Zwicky, с оборот, съответстващ на осъществявана от него икономическа дейност по време на предходната стопанска година. Освен това, като се позовава в съображение 383 от обжалваното решение на твърдяното наличие между Gütermann и Zwicky на отношения на дружество майка и дъщерно дружество вследствие на прехвърлянето на дейността, свързана с конците за промишлени нужди, от второто на първото, тя счита, че може да се позове на оборота на Gütermann за целите на прилагането на тавана от 10 %.

82 Следва да се разграничат два аспекта в изложените от Zwicky оплаквания: от една страна, изборът на Комисията да вземе предвид оборота на Gütermann, и от друга страна, невземането предвид на неговия оборот за приключилата на 30 юни 2005 г. стопанска година, макар той да е нулев.

83 Що се отнася до първия аспект на повдигнатите от Zwicky правни основания, трябва да се признае, че при определянето на тавана от 10 % от оборота, който не трябва да се превишава при изчисляването на наложената на Zwicky глоба, Комисията погрешно се е позовала на оборота на Gütermann.

84 Всъщност Gütermann поема дейността на Zwicky в областта на конците за промишлени нужди едва през ноември 2000 г. По време на съдебното заседание Zwicky обяснява, че това прехвърляне на дейност е извършено по два начина, а именно, от една страна, чрез сключването в Швейцария на договор за прехвърляне на активи, например складове и машини, и от друга страна, чрез продажбата на акции в Германия.

85 По време на съдебното заседание обаче Комисията признава, че Gütermann по никакъв начин не е погълнало Zwicky и че следователно първото не е станало собственик на второто. Така прехвърлянето на дейността, свързана с конците за промишлени нужди, не е оказало никакво влияние върху юридическата и икономическа независимост на Zwicky.

86 Доводите, че председателят на управителния съвет на Zwicky е станал член на съвета на директорите на Gütermann, че тези две предприятия се допитват до един и същ адвокат и че са представили общ отговор на изложението на възраженията, в настоящия случай не биха могли да оправдаят сами по себе си позицията на Комисията относно наличието на връзка между двете предприятия като дружество майка и дъщерно дружество.

87 Освен това Комисията изобщо не е показала по какъв начин предоставената от Zwicky информация в резултат на отправеното от нея искане за информация за прехвърлянето на неговата дейност и връзките му с Gütermann, я е въвела в грешка.

88 От това следва, че като се е позовала на оборота на Gütermann, Комисията е допуснала грешка в преценката, чиито последици ще бъдат разгледани в точки 104 и следващите по-долу.

89 Що се отнася до втория аспект на изтъкнатите от Zwicky оплаквания, а именно невземането предвид на неговия нулев оборот, произтичащ от твърдяната му икономическа дейност за предхождащата приемането на обжалваното решение година, следва да се разгледа начинът, по който Комисията трябва да определи понятието „предходна стопанска година“ в случаите, когато между края на периода, през който е извършено нарушението, и датата на приемане на решението на Комисията за налагане на глобата, са настъпили съществени изменения в икономическото положение на засегнатото предприятие.

90 Във връзка с посоченото понятие за „предходна стопанска година“ следва да се отбележи, че както е видно от добре установената съдебна практика, при тълкуването на разпоредба на общностното право трябва да се вземе предвид не само съдържанието ѝ, но и нейният контекст и целите на правната уредба, в която тя се съдържа (Решение на Съда от 7 юни 2005 г. по дело VEMW и др., C‑17/03, Recueil, стр. I‑4983, точка 41, Решение на Съда от 1 март 2007 г. по дело Jan De Nul, C‑391/05, Сборник, стр. I‑1793, точка 20 и Решение на Съда от 7 юни 2007 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 80 по-горе, точка 21).

91 В това отношение, като бе припомнено в точка 79 по-горе, член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 имат за цел да предоставят на Комисията право да налага глоби, за да може същата да изпълнява възложените ѝ от общностното право надзорни функции. Тези функции включват по-конкретно както задачата да санкционира неправомерни прояви, така и да предотвратява повторното им извършване (вж. Решение от 15 юли 1970 г. по дело ACF Chemiefarma/Комисия, 41/69, Recueil, стр. 661, точка 173).

92 Необходимо е да се добави, че съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 3 от Регламент № 1/2003 Комисията е длъжна да вземе предвид тежестта и продължителността на съответното нарушение.

93 Във връзка с тези елементи целта на свързания с оборота таван, предвиден в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент 1/2003, е да се избегне непропорционалност между налаганите от Комисията глоби и значимостта на съответното предприятие (Решение по дело Musique Diffusion française и др./Комисия, точка 78 по-горе, точка 119).

94 От изложените по-горе съображения следва, че за определянето на понятието „предходна стопанска година“ Комисията трябва да прецени във всеки конкретен случай и предвид контекста и целите на установения в Регламент № 17 и Регламент № 1/2003 санкционен режим необходимото въздействие върху съответното предприятие, по-специално като вземе предвид оборот, който отразява действителното икономическо положение на това предприятие в периода, през който е извършено нарушението (вж. Решение от 7 юни 2007 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 80 по-горе, точка 25).

95 Както от целите на системата, в която се вписват член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003, така и от цитираната в точка 80 по-горе съдебна практика, обаче следва, че прилагането на тавана на глобата предполага, от една страна, че Комисията разполага с оборота за последната стопанска година преди приемането на решението ѝ, и от друга страна, че тези данни се отнасят до пълна година на нормална стопанска дейност за период от дванадесет месеца (Решение от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе, точка 38).

96 По този начин, ако стопанската година е приключила преди приемането на решението, но годишните финансови отчети на съответното предприятие все още не са готови или все още не са предоставени на Комисията, тя има право или дори е длъжна да използва оборота, реализиран през предходна стопанска година, за да приложи член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003. Освен това, ако поради преструктурирането или изменението на счетоводни практики дадено предприятие е представило за предходната стопанска година финансови отчети за период, по-малък от дванадесет месеца, Комисията има право да използва оборота, реализиран през предходна пълна стопанска година, за да приложи тези разпоредби (вж. Решение от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе, точка 39). Същото важи и когато дадено предприятие не е осъществявало икономическа дейност през предходната стопанска година и следователно Комисията не разполага с оборот, съответстващ на осъществяваната от него през посочената стопанска година икономическа дейност. Всъщност обратно на това, което изисква съдебната практика, оборотът за този период не дава никаква индикация относно значимостта на посоченото предприятие и следователно не може да послужи като основа за определянето на тавана, предвиден в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 (вж. Решение от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе, точка 42).

97 Следва да се припомни също, че от Решение от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе, (точка 49), приложимо по аналогия в настоящия случай, е видно, че дори при нормално осъществявана икономическа дейност е възможно по различни причини като неблагоприятна икономическа ситуация, криза в разглеждания сектор, бедствие или стачка оборотът на дадено предприятие да спадне в голяма, дори значителна степен в сравнение с предходните години. Щом обаче дадено предприятие в действителност е реализирало оборот в продължение на пълна стопанска година, в течение на която е осъществявало макар и ограничена икономическа дейност, Комисията трябва да вземе предвид този оборот, за да определи тавана, предвиден в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Следователно поне в случаите, когато по нищо не личи, че дадено предприятие е преустановило икономическата си дейност или е отклонило оборота си, за да избегне налагането на голяма глоба, следва да се счита, че Комисията е длъжна да определи максималния размер на глобата въз основа на най-скорошния оборот, отразяващ пълна година на икономическа дейност (Решение от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе, точка 49).

98 Според Zwicky Комисията по никакъв начин не е доказала, че то е отклонило оборота си и така погрешно е приложила изключението от принципа да се вземе предвид оборотът от последната стопанска година. Както то уточнява по време на съдебното заседание обаче, Комисията не упреква Zwicky в злоупотреба с цел избягване налагането на голяма глоба, а се ограничава до констатацията, че фактически то е преустановило дейността си и по този начин съществува като „празна черупка“.

99 В писмените си изявления Zwicky посочва, че след 2001 г. се ограничава единствено до управлението на недвижими имоти и подчертава, че оттогава вече не прави оборот. Поради това следва да се установи, че то не е реализирало оборот за пълната стопанска година, предхождаща обжалваното решение, а именно обхващаща периода от 1 юли 2004 г. до 30 юни 2005 г. Запитано в хода на съдебното заседание за точното естество на неговата дейност, Zwicky потвърждава, че осъществява дейност по управление на недвижимите имоти, на които е останало собственик. То уточнява, че недвижимите имоти, които управлява, включват недвижими имоти, които преди са били използвани за осъществяване на дейността му, свързана конците за промишлени нужди, и които понастоящем, след прехвърлянето на посочената дейност на Gütermann, са празни, както и жилища, отдавани под наем на бивши работници. То изтъква, че тези жилища могат да бъдат използвани за отдаване под наем и че ще бъдат направени инвестиции в тази насока. Zwicky изтъква също, че съвместно с местните органи е разработен план за развитие. Накрая то приема, че след преустановяването на дейността му на пазара на конците за промишлени нужди то няма вече никакви заети лица.

100 Макар да е безспорно, че Zwicky продължава да съществува юридически след прехвърлянето на дейността му на Gütermann, трябва да се отбележи, че сериозни индикации като нулевия оборот в продължение на няколко години, липсата на заети лица или на конкретни доказателства за експлоатацията на неговите недвижими имоти или на инвестиционни проекти за експлоатацията на последните, позволяват да се предположи, че между 1 юли 2004 г. и 30 юни 2005 г. Zwicky не е продължило да осъществява нормална икономическа дейност по смисъла на посочената по-горе съдебна практика.

101 Предоставените от Zwicky в писменото му изявления и в хода на съдебното заседание отговори остават неясни и следователно не позволяват на Първоинстанционния съд да установи наличието на „нормална икономическа дейност“. Освен това Zwicky потвърждава съдържанието на извлечение от прочетен от Комисията по време на съдебното заседание документ, съдържащ икономическо обобщение на неговото положение, от който личат нулев оборот, нулеви печалби и липсата на заети лица, и не оспорва, че това е било така по-специално до 30 юни 2005 г. в периода след прехвърлянето на Gütermann на дейността му, свързана с конците за промишлени нужди.

102 В това отношение и обратно на твърденията на Zwicky в хода на съдебното заседание, само фактът, че управителният съвет и управителят се занимават с плана за развитие на дружеството, чието реално съществуване впрочем не е доказано, не е достатъчен, за да докаже наличието на нормалната икономическа дейност на това дружество така, както я разбира Първоинстанционният съд в Решението си от 29 ноември 2005 г. по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия, точка 71 по-горе.

103 От това следва, че Комисията е била длъжна да вземе предвид общия оборот на Zwicky, предхождащ оборота от приключилата на 30 юни 2005 г. стопанска година.

104 Що се отнася до последиците от допуснатата от Комисията грешка в преценката, състояща се в позоваването на общия оборот на Gütermann, трябва да се определи дали тя дава основание общностният съд да намали размера или дори да отмени глобата в полза на Zwicky.

105 В това отношение следва да се подчертае, че що се отнася до жалбите срещу решения на Комисията за налагането на глоби на предприятия за нарушения на правилата на конкуренцията, Първоинстанционният съд е компетентен на двойно основание. От една страна, по силата на член 230 ЕО той е натоварен с контрола за тяхната законосъобразност (Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело SCA Holding/Комисия, C‑297/98 P, Recueil, стр. I‑10101, точки 53 и 54).

106 От друга страна, в рамките на признатата му от член 229 ЕО, от член 17 от Регламент № 17 и от член 31 от Регламент № 1/2003 пълна правораздавателна юрисдикция Първоинстанционният съд е компетентен да преценява подходящия характер на размера на глобите. Тази преценка може да обоснове предоставянето и вземането предвид на допълнителни сведения, чието споменаване само по себе си не се изисква в решението по силата на предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране (Решение по дело SCA Holding/Комисия, точка 105 по-горе, точка 55).

107 В настоящия случай Първоинстанционният съд счита, че упражнявайки своята пълна правораздавателна юрисдикция, следва да се позове не на оборота на Gütermann, а на този на Zwicky.

108 По изложените по-горе причини и в светлината на съдебната практика по дело Britannia Alloys & Chemicals/Комисия (точки 71 и 80 по-горе) последният оборот на Zwicky, резултат от неговата действителна икономическа дейност, на който Комисията е следвало да се позове, е оборотът, който произтича от стопанската година от 1 юли 1999 г. до 30 юни 2000 г. От съображение 76 от обжалваното решение е видно, че посоченият оборот възлиза на 4,5 милиона евро. Размерът на наложената от Комисията на Zwicky глоба възлиза на 205 000 евро и следователно по никакъв начин не превишава 10 % от този оборот.

109 Освен това следва да се отбележи, че по време на съдебното заседание Zwicky изтъква, че субсидиарното разрешение, състоящо се в позоваването на неговия оборот за приключилата на 30 юни 2000 г. стопанска година, било недопустимо, тъй като това би означавало неговият оборот да бъде взет предвид два пъти. Всъщност, тъй като дейността на Zwicky, свързана с конците за промишлени нужди, е поета от Gütermann, генерираният от тази дейност оборот вече бил взет предвид от Комисията в общия оборот на Gütermann. Комисията поддържа, че този довод е нов и следователно трябва да бъде отхвърлен.

110 Този довод на Zwicky трябва да бъде отхвърлен като неоснователен.

111 Всъщност доводът на Zwicky се изразява в твърдението, че субсидиарното разрешение би означавало да се отчете за Zwicky оборот, които вече е бил отчетен за Gütermann. Първоинстанционният съд обаче счита, че единственият въпрос, който се поставя в настоящия случай, е въпросът кой оборот трябва да бъде взет предвид като релевантен за изчисляването на десетпроцентовия таван на наложената на Zwicky глоба. Както бе доказано по-горе, единственият допустим за тази цел оборот е този от 4,5 милиона евро, реализиран от Zwicky през стопанската година от 1 юли 1999 г. до 30 юни 2000 г.

112 Ако се допусне необходимостта да се приеме, че това разрешение означава да се отчете два пъти оборотът на Zwicky на този етап от определянето на глобата на Gütermann и на Zwicky, би трябвало да се счита, че е налице незаконосъобразност в ущърб на Gütermann. Така доводите на Zwicky всъщност биха означавали да се прикани Първоинстанционният съд да провери законосъобразността на размера на определената на Gütermann глоба. Zwicky обаче няма процесуална легитимация в това отношение. Всъщност ако адресат на решение реши да подаде жалба за отмяна, общностният съд се сезира само с тези елементи от решението, който засягат този адресат. Необжалваните елементи от решението, които засягат други адресати, обаче не са част от предмета на спора, който общностният съд е призован да реши (Решение на Съда от 14 септември 1999 г. по дело Комисия/AssiDomän Kraft Products и др., C‑310/97 P, Recueil, стр. I‑5363, точка 53).

113 В светлината на тези съображения посоченото от Zwicky правно основание, изведено от нарушението на член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и на член 23, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1/2003, трябва да бъде отхвърлено.

По посоченото от Gütermann и от Zwicky правно основание, основаващо се на погрешната преценка на тежестта на нарушението с оглед на неговия резултат

Доводи на страните

114 Първо, жалбоподателите поддържат, че съгласно Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 [ВС] (ОВ C 9, 1998 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 69, наричани по-нататък „Насоките“) и съгласно установената практика при вземане на решения преценката относно тежестта на нарушението зависи изрично от действителното отражение на нарушението върху пазара. Принципът на пропорционалност задължавал Комисията да вземе предвид това отражение при преценката на тежестта на нарушението. Жалбоподателите уточняват, че с това правно основание те не се опитват да оспорят самото нарушение, а имат за цел да оспорят причисляването му към категорията на много [тежките] нарушения.

115 Второ, жалбоподателите разглеждат въпроса за действителното отражение на нарушението върху пазара и достигат до извода, че такова не е налице. Следователно те считат, че Комисията не е могла да се позове на това отражение, за да квалифицира нарушението като много тежко. Макар да признават, че увеличенията на цените, предвидени в приетите по време на срещите ценоразписи, през повечето време са били прилагани от различни предприятия, те все пак считат, че тези увеличения на цените не са довели до увеличаване на реалните нетни цени. Изтъкнатите от Комисията в точка 4.1.4 от обжалваното решение съображения не позволявали да се направи изводът, че е налице такова отражение. Фактът, че предприятията са се срещали в продължение на единадесет години, сам по себе си не бил достатъчен да се достигне до извода, че увеличенията на цените са оказали отражение върху нетните цени. Жалбоподателите считат, че всъщност са предоставили доказателства, че целта на срещите е била пред всичко законен обмен на информация. Самата Комисия признавала, че не разполага с доказателство, за да установи наличието на действително отражение.

116 Поради особеностите при определянето на цените в сектора на конците за промишлени нужди — на клиентите почти никога не се фактурирали посочените в ценоразписите цени — жалбоподателите твърдят, че прилагането на споразумението по никакъв начин не позволява в настоящия случай да се стигне до извода, че е налице действително отражение върху пазара. Напротив, реалните средни цени на пазара не нараснали, а дори спаднали.

117 Трето, тъй като жалбоподателите се позовават на обстоятелството, че нарушението не е имало действително отражение върху техните реални средни цени, те изтъкват, че нарушението не трябвало да се квалифицира като много тежко и отбелязват, че Комисията е трябвало да отчете това обстоятелство в тяхна полза.

118 С оглед на значителното несъответствие между размера на засегнатите предприятия и ниския оборот, реализиран от тях на съответния пазар, жалбоподателите поддържат, че в съответствие с точка 1А от Насоките Комисията е трябвало да вземе предвид като оневиняващо обстоятелство факта, че нарушението не е оказало действително отражение върху техните нетни цени.

119 Те упрекват Комисията, че се е задоволила да сравни относителното влияние на предприятията върху пазара, основавайки се на техния оборот, и по този начин е взела предвид само абстрактния икономически капацитет на различните предприятия да влияят върху конкуренцията, а не действителното отражение на поведението на различните предприятия върху нетните цени.

120 Четвърто, Комисията погрешно приела в тежест на Zwicky, че то е участвало в нарушенията на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни, при положение че то никога не е осъществявало дейност на пазара на конци за промишлени нужди в тези страни.

121 Комисията иска това правно основание да бъде отхвърлено.

Съображения на Първоинстанционния съд

122 Най-напред следва да се припомни, че що се отнася до преценката на тежестта на самото нарушение, в точка 1А, първа и втора алинея от Насоките се посочва следното:

„При оценяване на тежестта на нарушението трябва да бъде взет предвид неговият характер, неговото действително отражение върху пазара, където това може да бъде определено, а съща [да се чете: „също“] така да бъде взет предвид и размерът на съответния географски пазар.

Така, нарушенията ще следва да бъдат класифицирани в една от следните три категории: незначителни нарушения, [тежки] нарушения и много [тежки] нарушения“.

123 В обжалваното решение Комисията отбелязва следните три обстоятелства:

– разглежданото нарушение се изразява главно в обмен на чувствителна информация за ценоразписи и/или цени за отделни клиенти, в съгласуване на повишения на цените и/или на целеви цени и в избягване на подбиването на наложените цени на доставки, като такива практики съставляват по своето естество най-тежкия вид нарушение на разпоредбите на член 81, параграф 1 ЕО и на член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП (съображение 345 от обжалваното решение),

– съглашателските споразумения са приложени и са оказали отражение върху пазара на ЕИП за съответния продукт, въпреки че това отражение не може да бъде точно определено (съображение 351 от обжалваното решение),

– картелът обхваща няколко страни по Споразумението за ЕИП, а именно Бенелюкс и скандинавските страни (съображение 352 от обжалваното решение).

124 Изводът на Комисията е формулиран както следва:

„Предвид всички тези фактори Комисията счита, че предприятията, посочени в [обжалваното решение], са извършили много тежко нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП.“

125 Жалбоподателите оспорват много тежкия характер на нарушението, от една страна, като изтъкват, че Комисията е достигнала до извода за наличието на действително отражение върху пазара, без обаче да може да го докаже, и от друга страна, като поддържат, че не е налице никакво отражение върху нетните цени или поне никакво действително отражение върху реалните средни цени.

126 Първо, необходимо е да се напомни, че за да прецени действителното отражение на дадено нарушение върху пазара, Комисията следва да се позове на конкуренцията, която би съществувала нормално при липса на нарушение (Решение на Първоинстанционния съд от 8 октомври 2008 г. по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, T‑69/04, все още непубликувано в Сборника, точка 165, вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд от 14 май 1998 г. по дело Mayr-Melnhof/Комисия, T‑347/94, Recueil, стр. II‑1751, точка 235 и Решение по дело Thyssen Stahl/Комисия, точка 67 по-горе, точка 645).

127 В настоящия случай е важно да се отбележи, че жалбоподателите по никакъв начин не оспорват прилагането на картела. Напротив, от точка 40 от жалбата на Gütermann и от точка 46 от жалбата на Zwicky е видно, че те „изрично признават както в отговора на известието за нарушения, така и при представянето на фактите, съдържащи се в [посочените жалби],“ че „увеличенията на цените, съдържащи се в приетите по време на срещите ценоразписи, през повечето време са били прилагани от различни предприятия“.

128 Когато става въпрос по-специално за ценови картел, Комисията може законосъобразно да достигне до извода, че нарушението е имало последици, въз основа на това, че членовете на картела са взели мерки за прилагане на уговорените цени, например като са увеличавали каталожните цени, които служат като основа за изчисляване на реалните цени, като са се отказали от отстъпки, като са увеличавали специалните цени и като посредством жалби са оказвали натиск върху предприятието, което нарушава споразумението да не се подбиват наложените цени на доставки. Всъщност, за да се направи извод, че е налице отражение върху пазара, е достатъчно уговорените цени да са послужили като основа за определянето на цените на отделните сделки, с което е била ограничена свободата на клиентите за водене на преговори (Решение по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, точка 126 по-горе, точка 166, вж. в този смисъл Решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 61 по-горе, точки 743—745).

129 За сметка на това, когато прилагането на картела е установено, не може да се изисква от Комисията да доказва систематично, че споразуменията действително са позволили на засегнатите предприятия да достигнат равнище на цената при сделка, по-високо от това, което би преобладавало при липсата на картел (Решение по дело Hoechst/Комисия, точка 61 по-горе, точка 348, вж. в този смисъл Решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 61 по-горе, точки 743—745). Би било непропорционално да се изисква едно такова доказване, което би погълнало значителни ресурси, имайки предвид, че би наложило прибягване до хипотетични изчисления, основани на икономически модели, чиято точност трудно може да се провери от съда и чийто безпогрешен характер изобщо не е доказан (Решение по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, точка 126 по-горе, точка 167).

130 Всъщност, за да се прецени тежестта на нарушението, решаващо е да се знае, че членовете на картела са направили всичко, което зависи от тях, за да осъществят конкретно намеренията си. Това, което се е случило впоследствие по отношение на реално постигнатите нива на цените, може да е повлияно и от други фактори, които са извън контрола на членовете на картела. Членовете на картела не могат да си приписват външни фактори, които са осуетили техните усилия, и да ги превръщат в обстоятелства, обосноваващи намаляване на глобата (Решение по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, точка 126 по-горе, точка 168).

131 Освен това в точка 4.1.4 от обжалваното решение Комисията изброява поредица от конкретни и достоверни улики, които целят да докажат, че картелът е имал действително отражение върху пазара. В това отношение следва най-напред да се потвърдят изложените в точка 164 от обжалваното решение съображения на Комисията, според които увеличенията на каталожните цени, които впрочем са потвърдени от самото Gütermann, се изразяват в повишаване на нетните цени за някои малки клиенти, чиито възможности при преговори по-принцип са по-малки. На следващо място, следва да се потвърди направената в точка 165 от обжалваното решение констатация, че увеличенията на каталожните цени са могли да окажат въздействие и върху нивото на реалните цени, приложими към големите клиенти, доколкото посочените каталожни цени са послужили като отправна точка на преговорите с тези клиенти. Накрая, съображенията на Комисията относно факта, че някои предприятия са пристъпили към ефективно увеличение на специалните цени и са се отказали от отстъпките, косвено потвърждават, че нарушението е имало действително отражение върху съответния пазар.

132 От тези съображения и от констатацията, че картелът е продължил да съществува повече от единадесет години следва, че Комисията е могла законосъобразно да заключи, че е налице действително отражение върху пазар.

133 Второ, доводите, изведени, от една страна, от липсата на действително отражение на картела върху реалните средни цени на жалбоподателите, и от друга страна, от факта, че Zwicky никога не е осъществявало дейност на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни, се отнасят до собственото поведение на тези две предприятия и следователно не могат да бъдат взети предвид. Всъщност реалното поведение, което дадено предприятие твърди, че е възприело, е без значение с оглед оценяването на отражението на даден картел върху пазара. Трябва да бъдат взети предвид само последиците, резултат от нарушението в неговата цялост (Решение по дело Комисия/Anic Partecipazioni, точка 45 по-горе, точка 152 и Решение на Първоинстанционния съд от 17 декември 1991 г. по дело Hercules Chemicals/Комисия, T‑7/89, Recueil, стр. II‑1711, точка 342).

134 В този смисъл вземането предвид от Комисията на неправомерното поведение на Gütermann и на Zwicky по отношение на конкуренцията има значение за преценката на индивидуалното положение на тези предприятия, но няма никакво значение за причисляването на нарушенията към категорията на „много тежките“ нарушения.

135 Освен това фактът, че Zwicky никога не е осъществявало дейност на пазара на конци за промишлени нужди в скандинавските страни, е ирелевантен. Както бе припомнено в точка 51 по-горе, Zwicky по никакъв начин не оспорва единния и продължаван характер на нарушението на пазара на конци за промишлени нужди в Бенелюкс и в скандинавските страни.

136 Що се отнася до посочената от Комисията в съображение 166 от обжалваното решение и изведена от голямата продължителност на нарушението улика относно отражението на картела, следва да се отбележи, че тъй като твърдените неправомерни практики са продължили поне единадесет години, е било малко вероятно по онова време производителите да са считали, че те са били лишени напълно от ефективност и полезност (вж. в този смисъл Решение на Първоинстанционния съд по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, точка 61 по-горе, точка 748 и Решение на Първоинстанционния съд от 29 ноември 2005 г. по дело Heubach/Комисия, T‑64/02, Recueil, стр. II‑5137, точка 130).

137 На последно място, следва да се отбележи, че трите аспекта на оценката на тежестта на нарушението нямат еднаква тежест в рамките на общото разглеждане. Характерът на нарушението е от първостепенно значение, по-конкретно за определянето на нарушенията като „много тежки“. В това отношение от описанието на много тежките нарушения в Насоките следва, че споразумения или съгласувани практики, насочени по-конкретно, както в настоящия случай, към определянето на цени, могат да доведат до квалификацията „много тежки“ само въз основа на същността им, без за окачествяването на подобно поведение да с