ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Жалба, подадена на 5 декември 2018 г. от Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 25 септември 2018 г. по дело T-328/17 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Дело C-766/18 P)

(2019/C 82/11)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (представители: S. Malynicz QC, S. Baran, barrister, V. Marsland, solicitor)

Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), ЕМ ДЖЕЙ ДЕРИЗ ЕООД

Искания на жалбоподателя

Жалбоподателят иска от Общия съд:

— да уважи жалбата срещу решение на Общия съд по дело T–328/17, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), EU:T:2018:594, и да уважи искането на жалбоподателя за отмяна,

— да осъди EUIPO и встъпилата страна да поемат направените от тях разноски, както и да заплатят съдебните разноски на жалбоподателя.

Основания и основни доводи

1. Общият съд е допуснал грешка, като не е предоставил на колективната марка „HALLOUMI“ самостоятелен статут и защита, каквито се изискват съгласно Регламент (EC) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (наричан по-нататък „РМЕС“) за такава колективна марка, в нарушение на член 74 от РМЕС,

2. По-специално Общият съд неправилно е приложил напълно непроменен подход при преценка на отличителния характер на колективната марка „HALLOUMI“ в нарушение на член 8, параграф 1, буква б) и член 74 от РМЕС,

3. Общият съд неправилно е преценил и приложил последиците от решението на Съда по съединени дела C–673/15 P—C-676/15 P, The Tea Board/EUIPO („Tea Board“) и мотивираното определение по дело C–392/12 P, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus Named Halloumi/СХВП („HELLIM“), и не е изпълнил надлежно решението по дело C–196/11 P, Formula One Licensing/СХВП, EU:C:2012:314 („F1“), и
C 72/8

Преюдициално запитване от Conseil d'État (Франция), постъпило на 14 декември 2018 г. — GAEC Jeanningros/Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

(Дело C-785/18)

(2019/C 72/11)

Език на производството: френски

Запитваща юрисдикция

Conseil d'État

Страни в главното производство

Жалбоподател: GAEC Jeanningros

Ответници: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l'Agriculture et de l'Alimentation, Ministre de l'Économie et des Finances

Друга страна: Comité interprofessionnel de gestion du Comté

Преюдициален въпрос

Трябва ли член 53 от Регламент (EС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 21 ноември 2012 година относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (1), член 6 от Делегиран Регламент (EС) № 664/2013 на Комисията от 18 декември 2013 година за допълване на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определянето на символите на Съюза за защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер, както и по отношение на определени правила за снабдяване, някои процедурни правила и някои допълнителни преходни разпоредби (2) и член 10 от Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2014 на Комисията от 13 юни 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета (3), във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, да се тълкуват в смисъл, че в особения случай, в който Европейската комисия е уважила искането на националните органи на държава членка за изменение в спецификацията на наименование и за регистрация на контролирано наименование за произход, докато това искане още е предмет на висяща жалба пред националните юрисдикции на тази държава, тези юрисдикции могат да решат, че не следва да се произнасят по висящия пред тях спор или с оглед на последиците, свързани с евентуална отмяна на оспорвания акт, за валидността на направената от Европейската комисия регистрация, те трябва да се произнесат по законосъобразността на този акт на националните органи?

(1) ОВ L 343, стр. 1.

(2) Делегиран регламент (ЕС) № 664/2014 на Комисията от 18 декември 2013 година за допълване на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на определянето на символите на Съюза за защитени наименования за произход, защитени географски указания и храни с традиционно специфичен характер, както и по отношение на определени правила за снабдяване, някои процедурни правила и някои допълнителни преходни разпоредби (ОВ L 179, 19.6.2014 г., стр. 17).

(3) Регламент за изпълнение (ЕС) № 668/2014 на Комисията от 13 юни 2014 година за определяне на правила за прилагането на Регламент (ЕС) № 1151/2012 на Европейския парламент и на Съвета относно схемите за качество на селскостопанските продукти и храни (ОВ L 179, 2014 г., стр. 36).
C 148/11

Жалба, подадена на 28 декември 2018 г. от Mamas and Papas Ltd срещу решението на Общия съд (втори състав), постановено на 23 октомври 2018 г. по дело T-672/17 — Mamas and Papas/EUIPO

(Дело C-825/18 P)

(2019/C 148/11)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Mamas and Papas Ltd (представители: S. Malynicz QC, B. Whitehead, J. Dainty, Solicitors)

Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост

Искания на жалбоподателя

Жалбоподателят моли Съда:

— да отмени решение на Общия съд T-672/17, Mamas and Papas Ltd/EUIPO,

— да се произнесе по въпроса за предходното оповестяване;

— да върне делото на Общия съд за разглеждане на останалите основания, които са били изтъкнати пред Общия съд, но по които той не се е произнесъл,

— да осъди Службата и встъпилата страна да понесат направените от тях разноски, както и разноските на жалбоподателя.

Основания и основни доводи

Първо, Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, що се отнася до правомощието на EUIPO да направи преценка на обстоятелствата във връзка с оповестяването по-ранния дизайн съгласно член 63, параграф 1 от Регламента относно промишления дизайн на Общността (1). Когато титулярът на дизайна изрично твърди, че е имало такова оповестяване, EUIPO не може да направи друг извод по този въпрос.

Второ, във всички случаи по отношение на преценката на доказателствата за предходно оповестяване Общият съд е изопачил доказателствата и е направил неправилна преценка на фактите и неговото решение съдържа неточност във фактическите констатации, направени въз основа на представените му документи, както ясно следва от преписката по делото.

(1) Регламент (ЕО) № 6/2002 на Съвета от 12 декември 2001 година относно промишления дизайн на Общността (ОВ L 3, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 33, стр. 70).
C 112/34

Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad/Комисия

(Дело C-55/19 P)

(2019/C 112/40)

Език на производството: испански

Страни

Жалбоподател: Prosegur Compañía de Seguridad, S.A. (представители: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателя

— да се отмени решение на Общия съд от 15 ноември 2018 г.;

— да се уважи жалбата за отмяна и са се отмени окончателно обжалваното решение и

— да се осъди Европейската комисия да плати съдебните разноски.

Основания и основни доводи

На 15 ноември 2018 г. Общият съд постановява решение по дело T-406/11, Prosegur Compañía de Seguridad, S.A./Комисия (1), срещу което е насочена настоящата жалба. С решението се отхвърля жалбата на жалбоподателя срещу решение на Комисията от 12 януари 2011 година (2), относно „финансовата репутация“, уредена в член 12, параграф 5 от испанския Impuesto sobre Sociedades [Закон за корпоративния данък].

В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно единствено основание, което е грешки при прилагане на правото при тълкуването на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с понятието за „избирателност“.

По-специално в жалбата се твърди, че обжалваното съдебно решение е опорочено от грешки при прилагане на правото:

— при определянето на референтната система на първия етап от анализа на избирателността;

— при определянето на целта, изхождайки от която се сравняват различните фактически и правни положения на втория етап от анализа на избирателността;

— в резултат от гореизложеното е допусната грешка и при определянето на тежестта на доказване, както и при прилагането на принципа на пропорционалност;

— при условията на евентуалност, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в анализа си относно твърдяната липса на доказателства за причинно-следствената връзка между невъзможността дружествата да се слеят в чужбина и придобиването на дялови участия в чужбина и

— при условията на евентуалност, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е отхвърлил възможността за разделяне на мярката в зависимост от процента на контрол.

— Освен това съдебното решение съдържа неправилни от юридическа гледна точка мотиви, като в много отношения Общият съд замества доводите на обжалваното решение със свои, като по този начин допуска допълнителни грешки при прилагане на правото.

(1) Решение от 15 ноември 2018 г., Prosegur Compañía de Seguridad/Комисия (T-406/11, непубликувано, EU:T:2018:793).

(2) Решение на Комисията 2011/282/ЕС от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведен[а] в действие от Испания (ОВ L 135, 2011 г., стр. 1).
C 112/32

Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Banco Santander, S.A. и Santusa Holding, S.L. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-399/11 RENV, Banco Santander и Santusa/Комисия

(Дело C-53/19 P)

(2019/C 112/38)

Език на производството: испански

Страни

Жалбоподатели: Banco Santander, S.A. и Santusa Holding, S.L. (представители: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Други страни в първоинстанционното производство: Кралство Испания, Федерална република Германия и Ирландия

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателя

— да бъде отменено решението на Общия съд от 15 ноември 2018 г.,

— да бъде уважена жалбата за отмяна и да бъде отменено окончателно обжалваното решение, и

— да бъде осъдена Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Основания и основни доводи

На 15 ноември 2018 г. Общият съд приема решение по дело T-399/11 RENV, Banco Santander, S.A. и Santusa Holding, S.L. срещу Европейската комисия (1), срещу което е насочена настоящата жалба за отмяна. С това решение се отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решение на Европейската комисия от 12 януари 2011 г. (2), относно „финансовата репутация“, регулирана в член 12.5 от испанския Ley de Impuesto sobre Sociedades [Закон за корпоративното облагане].

В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено основание за отмяна, изведено от грешки при прилагането на правото, които са допуснати в обжалваното решение при тълкуването на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с понятието „селективен характер“.

По-специално в жалбата се изтъква, че в решението са допуснати следните грешки:

— При определяне на референтната система в първия етап от анализа на селективния характер;

— При определяне на целта, от която да бъдат сравнявани различните правни и фактически положения във втория етап от анализа на селективния характер;

— Вследствие на това, грешка и при разпределяне на доказателствената тежест и прилагане на принципа на пропорционалност;

— При условията на евентуалност, в анализа си на твърдяната липса на доказателство за причинно-следствена връзка между невъзможността на предприятията да се слеят в чужбина и придобиването на дяловото участие в чужбина; и

— При условията на евентуалност, като отхвърля отделимостта на мярката за сливане според процента на контрол;

— Освен че поддържа юридически неправилно съображение, съдебното решение замества в няколко от посочените точки съображенията на решението с разминаващи се собствени съображения, като по този начин допуска допълнителни грешки при прилагането на правото.

(1) Решение от 15 ноември 2018 г., Banco Santander и Santusa/Комисия (T-399/11 RENV, EU:T:2018:787).

(2) Решение 2011/282/ЕС на Комисията от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) приведено в действие от Испания (ОВ L 135, 2011 г., стр. 1).
C 112/33

Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Axa Mediterranean Holding, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-405/11, Axa Mediterranean/Комисия

(Дело C-54/19 P)

(2019/C 112/39)

Език на производството: испански

Страни

Жалбоподател: Axa Mediterranean Holding, S.A. (представители: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero, A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателя

— да бъде отменено решението на Общия съд от 15 ноември 2018 г.,

— да бъде уважена жалбата за отмяна и да бъде отменено окончателно обжалваното решение, и

— да бъде осъдена Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Основания и основни доводи

На 15 ноември 2018 г. Общият съд приема решение по дело T-405/11, Axa Mediterranean Holding, S.A. срещу Европейската комисия (1), срещу което е насочена настоящата жалба за отмяна. С това решение се отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решение на Европейската комисия от 12 януари 2011 г. (2) относно „финансовата репутация“, регулирана в член 12.5 от испанския Ley de Impuesto sobre Sociedades [Закон за корпоративното облагане].

В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено основание за отмяна, изведено от грешки при прилагането на правото, които са допуснати в обжалваното решение при тълкуването на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с понятието „селективен характер“.

По-специално в жалбата се изтъква, че в решението са допуснати следните грешки:

— При определяне на референтната система в първия етап от анализа на селективния характер;

— При определяне на целта, от която да бъдат сравнявани различните правни и фактически положения във втория етап от анализа на селективния характер;

— Вследствие на това, грешка и при разпределяне на доказателствената тежест и прилагане на принципа на пропорционалност;

— При условията на евентуалност, в анализа си на твърдяната липса на доказателство за причинно-следствена връзка между невъзможността на предприятията да се слеят в чужбина и придобиването на дяловото участие в чужбина; и

— При условията на евентуалност, като отхвърля отделимостта на мярката за сливане според процента на контрол;

— Освен че поддържа юридически неправилно съображение, съдебното решение замества в няколко от посочените точки съображенията на решението разминаващи се собствени съображения, като по този начин допуска допълнителни грешки при прилагането на правото.

(1) Решение от 15 ноември 2018 г., Banco Santander/Комисия (T-227/10, непубликувано, EU:T:2018:785).

(2) Решение 2011/282/ЕС на Комисията от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07) приведено в действие от Испания (ОВ L 135, 2011 г., стр. 1).
—

да се отмени член 1, параграф 1 от обжалваното решение, доколкото в Решение 2011/282/ЕС на Комисията от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведено в действие от Испания (2), се приема, че въпросната данъчна мярка представлява държавна помощ и
—

да се отмени член 1, параграф 1 от обжалваното решение, доколкото в Решение 2011/5/ЕО на Комисията от 28 октомври 2009 година относно данъчна амортизация на финансовата репутация за придобиване на значителни дялови участия в чуждестранни дружества C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведена в действие от Испания (2), се приема, че въпросната данъчна мярка представлява държавна помощ, и
C 112/29

Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Sigma Alimentos Exterior, S.L. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-239/11, Sigma Alimentos Exterior/Комисия

(Дело C-50/19 P)

(2019/C 112/35)

Език на производството: испански

Страни

Жалбоподател: Sigma Alimentos Exterior, S.L. (представител: M. Muñoz Pérez, abogado)

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателя

— да бъде уважена жалбата,

— да бъде отменено решението на Общия съд от 15 ноември 2018 г. по дело T-239/11 (1),

— да бъде отменен член 1, параграф 1 от Решение 2011/282/ЕС на Комисията от 12 януари 2011 г. (2),

— при условията на евентуалност, да бъде отменен член 4 от обжалваното решение,

— да бъде осъден ответникът да заплати съдебните разноски.

Основания и основни доводи

В настоящата жалба се посочват две основания, като второто от тях е разделено, на свой ред, на три параграфа:

— Неправилно тълкуване на решение World Duty Free (3), което определя погрешни критерии за съвместимост, които от своя страна водят до неправомерна преценка на наличието на селективност и вследствие на това до преценка на съществуването на неправомерна помощ в нарушение на разпоредбата на член 107 ДФЕС.

— Грешка в това, че приема, че евентуалната преценка на правните пречки пред трансграничните обединения не изключва възможността спорната мярка да е селективна въз основа на неправилен анализ на метода на трите етапа, следван от Комисията за установяване на неправомерна помощ. Следователно решението е неправилно в следните аспекти: — Грешка при определянето на общия национален данъчен режим в нарушение на член 107 ДФЕС относно квалификацията на неправомерна държавна помощ. — Грешка в това, че не разглежда анализираната мярка като мярка с общ характер в нарушение също така на разпоредбата на член 107 ДФЕС. — Грешка в преценката на съществуването на изключение от общия национален режим като референтна марка в нарушение на член 107 ДФЕС.

Жалбоподателят счита, че Общият съд на различни основания е допуснал нарушение на член 107, параграф 1 ДФЕС и на принципите на данъчен неутралитет и в няколко отношения по същество допълва и дори замества съображенията на Комисията, изложени в обжалваното решение, със собствените си съображения, което само по себе си е основание за отмяна на обжалваното решение.

(1) Решение от 15 ноември 2018 г., Sigma Alimentos Exterior/Комисия (T-239/11, непубликувано, EU:T:2018:781).

(2) Решение 2011/282/ЕС на Комисията от 12 януари 2011 година относно данъчната амортизация на финансовата репутация за придобиване на дялови участия в чуждестранни дружества № C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведено в действие от Испания (ОВ L 135, 2011 г., стр. 1).

(3) Решение от 21 декември 2016 г., Комисия/World Duty Free Group и др. (C-20/15 P и C-21/15 P, EU:C:2016:981).
C 112/31

Жалба, подадена на 25 януари 2019 г. от Banco Santander, S.A. срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 15 ноември 2018 г. по дело T-227/10, Banco Santander, S.A./Европейска комисия

(Дело C-52/19 P)

(2019/C 112/37)

Език на производството: испански

Страни

Жалбоподател: Banco Santander, S.A. (представители: J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro, R. Calvo Salinero и A. Lamadrid de Pablo, abogados)

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателя

— да бъде отменено решението на Общия съд от 15 ноември 2018 г.,

— да бъде уважена жалбата за отмяна и да бъде отменено окончателно обжалваното решение, и

— да бъде осъдена Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Основания и основни доводи

На 15 ноември 2018 г. Общият съд приема решение по дело T-227/10, Banco Santander, S.A. срещу Европейската комисия (1), срещу което е насочена настоящата жалба за отмяна. С това решение се отхвърля жалбата, подадена от жалбоподателя срещу решение на Европейската комисия от 28 октомври 2009 г. (2) относно „финансовата репутация“, регулирана в член 12.5 от испанския Ley de Impuesto sobre Sociedades [Закон за корпоративното облагане].

В подкрепа на жалбата си жалбоподателят изтъква едно-единствено основание за отмяна, изведено от грешки при прилагането на правото, които са допуснати в обжалваното решение при тълкуването на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с понятието „селективен характер“.

По-специално в жалбата се изтъква, че в решението са допуснати следните грешки:

— При определяне на референтната система в първия етап от анализа на селективния характер;

— При определяне на целта, от която да бъдат сравнявани различните правни и фактически положения във втория етап от анализа на селективния характер;

— Вследствие на това, грешка и при разпределяне на доказателствената тежест и прилагане на принципа на пропорционалност;

— При условията на евентуалност, в анализа си на твърдяната липса на доказателство за причинно-следствена връзка между невъзможността на предприятията да се слеят в чужбина и придобиването на дяловото участие в чужбина; и

— При условията на евентуалност, като отхвърля отделимостта на мярката за сливане според процента на контрол.

Освен че поддържа юридически неправилно съображение, съдебното решение замества в няколко от посочените точки съображенията на решението с разминаващи се собствени съображения, като по този начин допуска допълнителни грешки при прилагането на правото.

(1) Решение от 15 ноември 2018 г., Banco Santander/Комисия (T-227/10, непубликувано, EU:T:2018:785).

(2) Решение 2011/5/ЕО на Комисията от 28 октомври 2009 година относно данъчна амортизация на финансовата репутация за придобиване на значителни дялови участия в чуждестранни дружества C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), приведена в действие от Испания (ОВ L 7, 2011 г., стр. 48).