BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :99 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
14 септември 2010 година
Дело F-79/09
AE
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Длъжностни лица — Социално о сигуряване — Осигуряване за злополука и 
професионално з аболяване — Член 73 о т Правилника — Отказ да се признае професионалният 
характер н а заболяване — Свръхчувствителност към електромагнитните полета“
Предмет:Жалба, подадена на основание членове 236 ЕО и 152 АЕ, с к оято AE иска отмяната 
на ре шението на Комисията от 15 декември 2008 г., отказващо да признае болестта, 
от която страда жалбоподателят, за професионално з аболяване, и н а ре шението на 
Комисията, с к оето се отхвърля подадената от него административна жалба срещу 
това ре шение, както и о съждането н а К омисията да заплати 12 000  EUR з а 
поправяне на неимуществените вреди, които жалбоподателят с чита, че е п ретърпял
Решение:Осъжда Комисията да плати сумата от 2 000  EUR. Отхвърля жалбата в о станалата ѝ 
част. Комисията понася, наред с н аправените от нея съдебни разноски, и ед на 
четвърт от разноските на жалбоподателя. Жалбоподателят п онася три четвърти от 
направените от него съдебни разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Лекарска комисия — Избор на лекари
(член 73 от П равилника за длъжностните лица; член 22 от П равилата от носно осигуряването 
за рисковете „злополука“ и „професионално заболяване“)
2. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Медицинска експертиза — Отказ на един от чл еновете на лекарската комисия 
да подпише доклада
(член 73 от П равилника за длъжностните лица)
3. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Медицинска експертиза — Право на преценка на лекарската комисия
(член 73 от П равилника за длъжностните лица; член 23 от П равилата от носно осигуряването 
за рисковете „злополука“ и „професионално заболяване“)
2 ECLI:EU:F:2010 :99РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-79/09
AE/КОМИСИЯ
4. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Определяне на професионалния характер на заболяването
(член 73 от П равилника за длъжностните лица; член 3 от П равилата от носно осигуряването 
за рисковете „злополука“ и „професионално заболяване“)
5. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Професионално заболяване — Понятие
(член 73 от П равилника за длъжностните лица; член 3, параграф 2 от П равилата от носно 
осигуряването з а рисковете „злополука“ и „професионално заболяване“)
6. Право н а С ъюза — Принципи — Спазване н а р азумен с рок — Нарушение в 
административно производство — Последици
(член 41, параграф 1 от Х артата на основните права на Европейския съюз)
7. Право н а С ъюза — Принципи — Спазване н а р азумен с рок — 
Административно производство — Критерии з а преценка
1. В о бщите правила относно о сигуряването за рисковете „злополука“ и „професионално 
заболяване“ на длъжностните лица на Съюза не е п редвидено н икакво особено и зискване за 
специалността на членовете на лекарската комисия и е п редоставена пълна свобода при избора 
на лекар както на засегнатото длъжностно л ице, така и н а администрацията. Наистина, член 22 
от но вите правила относно о сигуряването, влезли в с ила на 1 януари 2006 г., предвижда, че 
третият л екар разполага със „задълбочени познания в о бластта на оценяването и п оправянето 
на телесните повреди“. При все това т ази разпоредба урежда ед инствено и збора на третия 
лекар и с ледователно п о никакъв начин не накърнява п равото на засегнатото длъжностно л ице 
да посочи н апълно с вободно д оверен лекар, нито свободния избор на администрацията на 
лекар, който да я п редставлява в р амките на лекарската комисия.
Впрочем правилата относно о сигуряването не предвиждат никакво право на отвод на лекарите, 
избрани да заседават в р амките на лекарска комисия, тъй като правата на длъжностното лице 
са защитени с п рисъствието на неговия доверен лекар и н а лекар, избран със съгласието на 
този доверен лекар.
(вж. точки 51 и 54)
Позовава не на:
Съд — 14 юли 1981 г., Suss/Комисия, 186/80, Recueil, стр. 2041 , точки 9—11
2. Докладът на лекарската комисия не е о порочен от неспазване на формата, поради това ч е 
един от нейните членове е о тказал да го подпише, ако е у становено, че членът, който се е 
въздържал да го подпише, е и мал възможност да представи своето становище пред др угите 
двама членове.
(вж. точка 56)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 21 юни 1990 г., Sabbatucci/Парламент, T-31/89, Recueil, стр. II-265, публикувано 
резюме, точка 2; 27 февруари 2003 г., Комисия/Camacho-Fernandes, T-20/00 O P, Recueil FP, стр. I-A-75 
и II-405, точки 47 и 48
ECLI:EU:F:2010 :99 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-79/09
AE/КОМИСИЯ
3. Задачата н а лекарската комисия, предвидена в ч лен 23 о т о бщите п равила относно 
осигуряването за рисковете „злополука“ и „професионално з аболяване“ на длъжностните лица на 
Съюза, да дава н апълно о бективна и н езависима преценка по медицински въпроси, налага тази 
комисия, от ед на страна, да разполага с в сички данни, които могат да ѝ б ъдат полезни, и о т 
друга страна, да има пълна свобода на преценка. Самите медицински преценки, изразени от 
лекарската комисия, трябва д а бъдат считани за окончателни, когато са били направени по 
надлежен начин. Съдът е о правомощен да провери ед инствено, от ед на страна, дали посочената 
комисия е б ила учреде на и е де йствала законно , и о т др уга страна, дали нейното становище е 
редовно, по-специално д али то съдържа мотиви, позволяващи да се преценят с ъображенията, 
на които са основани съдържащите се в н его заключения, и д али е у становена понятна връзка 
между медицинската преценка, която това становище съдържа, и з аключенията, до които стига. 
Когато лекарската комисия е с езирана със сложни въпроси от медицинско естество, свързани с 
трудна за поставяне диагноза или с п ричинно-следствената връзка между заболяването, от 
което страда заинтересованото лице, и у пражняването на неговата професионална де йност в 
рамките на институция, тя е д лъжна по-специално д а посочи в с воето становище данните от 
досието, на което се основава , и д а уточни в с лучай на значително р азминаване причините, 
поради които тя с е разграничава о т някои по-ранни, относими медицински доклади, които са 
по-благоприятни за заинтересованото лице.
(вж. точки 64 и 65)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 15 декември 1999 г., Latino/Комисия, T-300/97, Recueil FP, стр. I-A-259 и II-1263 , 
точки 41 и 78; 15 декември 1999 г., Nardone/Комисия, T-27/98, Recueil FP, стр. I-A-267 и II-1293 , точки 30, 68 
и 87; 26 февруари 2003 г., Latino/Комисия, T-145/01, Recueil FP, стр. I-A-59 и II-337, точка 47
Съд на публичната служба — 28 юни 2006 г. Beau/Комисия, F-39/05, Recueil FP, стр. I-A-1-51 и II-A-1-175, 
точка 35
4. По силата на член 3, параграф 2 от общите правила относно о сигуряването за рисковете 
„злополука“ и „професионално з аболяване“ на длъжностните лица на Съюза, когато въпросното 
заболяване не е п осочено в е вропейския списък на професионалните заболявания, приложен 
към Препоръка 90 /326 н а Комисията, засегнатото длъжностно л ице трябва д а докаже надлежно, 
че неговите здравословни п роблеми са възникнали п ри и зпълнението н а служебните м у 
задължения или по повод на изпълнението на тези задължения в р амките на институциите на 
Съюза. По тази причина при съмнение относно п одобен характер к омпетентният о рган има 
право да откаже да признае професионалния характер н а заболяването, тъй като няма правило, 
нито принцип, който да предвижда, че при съмнение въпросът следва д а се ре ши в п олза на 
длъжностното лице.
(вж. точка 82)
Позовава не на:
Съд — 11 февруари 2004 г., Latino/Комисия, C-180/03 P, Сборник, стр. I-1587 , точки 36—39
5. В сложни ситуации, при които заболяването на длъжностно л ице се дължи на множество 
причини — п рофесионални и и звънпрофесионални, физически или психически, — в сяка от 
които е д опринесла за неговата поява, лекарската комисия има задачата да опреде ли дали 
изпълнението на служебните задължения в и нституциите на Съюза има пряка връзка със 
заболяването на длъжностното лице, например к ато първопричина за възникването на това 
заболяване. В п одобен случай за признаването на професионалния характер н а заболяването не 
се изисква и зпълнението на служебните задължения да е ед инствената, основна, преобладаваща 
или доминираща причина за това заболяване.
4 ECLI:EU:F:2010 :99РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-79/09
AE/КОМИСИЯ
(вж. точка 83)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 9 юли 1997 г., S/Съд, T-4/96, Recueil, стр. II-1125 , точки 79 и 80
6. Задължението за спазване на разумен срок при провеждане на административните процедури 
представлява о бщ принцип на правото на Съюза, за спазването на който съдът на Съюза следи и 
който е в ъзпроизведен като елемент от правото на добра администрация в ч лен 41, параграф 1 
от Хартата на основните права н а Европейския съюз.
Независимо от това н арушаването на принципа за спазване на разумен срок по принцип не 
може да оправдае отмяната на ре шение, взето след п ровеждане на административна процедура. 
Всъщност само когато изтичането на прекомерно д ълъг период от време може да има значение 
за самото съдържание на приетото в к рая на административната процедура ре шение, това 
несъобразяване с п ринципа за разумния срок се отразява н а валидността на административната 
процедура. Така евентуален прекомерно д ълъг срок за разглеждането на искане за признаване на 
професионалния характер н а болест не би м огъл по принцип да има значение за самото 
съдържание на становището, прието от лекарската комисия, нито върху това н а окончателното 
решение на институцията. Всъщност подобен срок не би м огъл, освен при изключителни 
обстоятелства, да измени преценката на лекарската комисия за това д али ед но з аболяване има 
професионален характер. Отмяната от Съда на публичната служба на ре шение, прието с о глед 
на преценката на лекарската комисия, би имала като основна практическа последица обратен 
ефект, изразяващ се в д опълнително у дължаване на процедурата, поради това ч е тя в ече е б ила 
прекалено д ълга.
Въпреки това съдът на Съюза има правомощието да осъди служебно а дминистрацията да плати 
обезщетение в с лучай н а превишаване на разумния срок, тъй като подобно о безщетение 
представлява н ай-удачната за длъжностно л ице форма за поправяне на вредите, при условие че 
на страните е б ила дадена възможност да представят своите становища по това р азрешение.
(вж. точки 99—101 и 104)
Позовава не на:
Съд — 13 декември 2000 г., SGA/Комисия, C-39/00 P, Recueil, стр. I-11201 , точка 44; 17 декември 2009 г., 
M/EMEA, C-197/09 R X-II, стр. 41
Първоинстанционен съд — 13 януари 2004 г., JCB S ervice/Комисия, T-67/01, Recueil, стр. II-49, точки 36 и 40, 
както и ц итираната съдебна практика; 11 април 2006 г. Angeletti/Комисия, T-394/03, Recueil FP, стр. I-A-2-95 
и II-A-2-441, точки 162—167
Общ съд — 12 май 2010 г., Bui Van/Комисия, T-491/08 P, точка 88
Съд на публичната служба — 21 октомври 2009 г., V/Комисия, F-33/08, Сборник С ПС, стр. I-A-1-403 
и II-A-1-2159 , точка 211, предмет на производство по обжалване, висящо пред О бщия съд на Европейския 
съюз, дело T-510/99 P
7. Разумният х арактер н а продължителността на административна процедура се преценява в 
зависимост от обстоятелствата, присъщи на всеки отделен случай, и п о-конкретно о т неговия 
контекст, от различните етапи на процедурата, които институцията е п ровела, от поведението 
на страните в х ода на процедурата и о т сложността и з начимостта на спора за различните 
заинтересовани страни.
ECLI:EU:F:2010 :99 5РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-79/09
AE/КОМИСИЯ
(вж. точка 105)
Позовава не на:
Съд — 17 декември 1998 г., Baustahlgewebе/Комисия, С-185/95 Р, Recueil, стр. II-8417 , точка 29; 16 юли 2009 г., 
Der Grüne Punkt — D uales System D eutschland/Комисия, C-385/07P, Сборник, стр. I-6155 , точки 182—188
Първоинстанционен съд — 22 октомври 1997 г., SCK и F NK/Комисия, T-213/95 и T -18/96, Recueil, стр. II-1739 , 
точка 55