BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :121 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
30 септември 2010 година
Дело F-43/09
Carlo van H euckelom
срещу
Е вропейс ка полицейс ка служба (Е вропол)
„Публична служба — Правилник за персонала на Европол — Член 29 — Повишаване в с тъпка 
въз о снова н а атестационни доклади — Възражение за незаконосъобразност на решението 
относно п олитиката за опреде ляне на степените и с тъпките — Съответни правомощия на 
директора и н а управителния съвет на Европол — Право на преценка на директора на 
Европол — Ограничения“
Предмет:Жалба на основание член 40, параграф 3 от Конвенцията, съставена на основание 
член К.3 о т Д оговора за Е вропейския с ъюз, за създаването н а Е вропейска 
полицейска служба (Конвенцията за Европол) и ч лен 93, параграф 1 от Правилника 
за персонала на Европол, с к оято г-н Van Heuckelom и ска отмяна на ре шението на 
директора на Европол от 14 юли 2008 г. за повишаването му само с ед на стъпка, 
считано о т 1 април 2008 г., както и о тмяна на ре шението от 19 януари 2009 г. за 
отхвърляне на административната ж алба, подадена от него срещу посоченото 
решение
Решение:Отхвърля ж албата на ж албоподателя. Всяка страна понася направените от нея 
съдебни разноски.
Резюм е
1. Жалба за от мяна — Правен интерес — Физически или юр идически лица
(член 263, четвърта алинея ДФЕС)
2. Длъжностни л ица — Жалба — Предварителна а дминистративна жа лба — 
Съгласуваност н а административната жа лба със съдебната жа лба — Идентичност н а 
предмет и о снование — Възражение за незаконосъобразност на правно основание, различно от 
посоченото в а дминистративната жа лба — Допустимост
(членове 90 и 91 от П равилника за длъжностните лица)
3. Длъжностни лица — Служители на Европол — Повишаване в с тъпка на всеки две години
(членове 28 и 29 от П равилника за персонала на Европол)
4. Длъжностни лица — Служители на Европол — Повишаване в с тъпка на всеки две години
(член 29 от П равилника за персонала на Европол)
2 ECLI:EU:F:2010 :121РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-43/09
VANHEUCKELOM/ЕВРОПОЛ
1. Жалбата за отмяна, подадена от физическо или юридическо лице, е д опустима само ако това 
лице има правен интерес от отмяната на обжалвания акт. Такъв интерес съществува, когато 
отмяната на този акт сама по себе си може да има правни последици, или казано п о различен 
начин, когато жалбата може чрез резултата си да донесе полза на страната, която я е п одала.
(вж. точка 31)
Позовава не на:
Съд — 24 юни 1986 г., AKZO Ch emie и A KZO Ch emie UK/Комисия, 53/85, Recueil, стр. 1965 , точка 21
Първоинстанционен съд — 14 септември 1995 г., Antillean Rice M ills и др ./Комисия, T-480/93 и T -483/93, 
Recueil, стр. II-2305 , точки 59 и 60 и ц итираната съдебна практика; 20 юни 2001 г., Euroalliages/Комисия, 
T-188/99, Recueil, стр. II-1757 , точка 26; 28 септември 2004 г., MCI/Комисия, T-310/00, Recueil, стр. II-3253 , 
точка 44
2. Правилото за съответствие м ежду административната и с ъдебната ж алба и зисква п о 
същество с ъответствие м ежду п редмета и о снованието н а съдебната ж алба и т ези н а 
административната жалба. Това и зискване следва д а се тълкува г ъвкаво. Така правилото за 
съответствие може да се вземе предвид само в с лучай че съдебната жалба променя предмета 
или основанието на административната жалба, като понятието „основание“ трябва д а се тълкува 
разширително. С о глед н а това т ълкуване и п о отношение на искане за отмяна под „основание 
на с пора“ с ледва д а с е р азбира о спорването о т ж албоподателя н а м атериалната 
законосъобразност н а о бжалвания а кт и ли — к ато а лтернатива — о спорването н а 
процесуалната му законосъобразност.
Що се отнася до възраженията за незаконосъобразност, макар те да се отнасят д о различно о т 
посоченото в а дминистративната ж алба правно о снование, тях ната недопустимост поради 
неспазване н а п равилото з а с ъответствие б и н арушила б аланса м ежду з ащитата н а 
процесуалните п рава н а д лъжностното л ице и ц елта н а д осъдебната п роцедура и б и 
представлява н есъразмерна и н еоправдана санкция за длъжностното лице. Всъщност поради 
вътрешноприсъщия правен характер н а възраженията за незаконосъобразност, както и п оради 
мотивите, к оито п одтикват з аинтересованото л ице д а т ърси и д а и зтъква т акава 
незаконосъобразност, не може да се изисква о т длъжностните лица или служителите, които 
подават а дминистративна ж алба и н е п ритежават з адължително п одходящата п равна 
квалификация, да повдигат такова в ъзражение в д осъдебната фаза, като в п ротивен случай 
впоследствие ж албата би б ила недопустима. Още повече повдигането н а възражение за 
незаконосъобразност в д осъдебната ф аза ед ва л и м оже да доведе д о това и сканията на 
жалбоподателя да бъдат уважени на този етап, тъй като е м алко вероятно а дминистрацията да 
не приложи де йстваща разпоредба, която евентуално н е е с ъобразена с п равна но рма от 
по-висок ранг, с ед инствената цел да позволи извънсъдебното уреждане на спора.
(вж. точки 43 и 44)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 1 юли 2010 г., Mandt/Парламент, F-45/07, точки 109, 115 и 119 и ц итираната 
съдебна практика, както и т очка 121
3. Съгласно де йстващата в Е вропол система за опреде ляне на степените и с тъпките съществуват 
две отделни процедури: от ед на страна, атестирането, което е у реде но в ч лен 28 о т Правилника 
за персонала на Европол и з а което е к омпетентен оценителят, и о т др уга — п овишаването в 
стъпка, което е п редвидено в ч лен 29 о т посочения правилник и з а което е к омпетентен 
директорът на Европол.
ECLI:EU:F:2010 :121 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-43/09
VANHEUCKELOM/ЕВРОПОЛ
Съгласно ч лен 29, първа а линея, първо изречение от П равилника за персонала на Европол 
решенията на директора на Европол относно п редоставянето на всеки две години на стъпки на 
персонала н а Е вропол с е п риемат въз о снова н а „оценка“, отчитаща и зпълнението н а 
служебните задължения на всеки служител. Следователно, когато член 29, първа а линея, трето 
изречение от П равилника за персонала на Европол предвижда, че „конкретните правила за 
провеждане на процедурата по оценяване се опреде лят о т управителния съвет“, тази разпоредба 
препраща към п роцедурата за оценяване и а тестиране н а и зпълнението н а служебните 
задължения на служителите на Европол. Ето защо тя н е изисква у правителният с ъвет на 
Европол да опреде ля правилата за провеждане на процедурата за повишаване в с тъпка.
(вж. точки 48—50)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 22 март 2006 г., Mausolf/Европол, T-209/02 и T -210/04, Recueil FP, стр. I-A-2-79 
и II-A-2-335, точка 37
4. Съгласно ч лен 29 о т Правилника за персонала на Европол директорът може да предостави 
най-много две стъпки за период от две години въз о снова н а оценка и к ато отчита качеството 
на работата на заинтересованото лице. На директора на Европол трябва д а се признае широко 
право н а п реценка п ри п рилагане н а тази р азпоредба, като п ризнатото н а о ргана п о 
назначаването при прилагане на член 45 о т Правилника за длъжностните лица.
В член 5, параграф 1 от приетата от директора политика за опреде ляне на степените и с тъпките 
на персонала на Европол се установяват критериите за предоставяне на стъпки. Като се основава 
на оценките за двете последни години, директорът предоставя две стъпки на служителите, които 
постоянно и ли често са надхвърляли очакваните ре зултати, нито ед на стъпка на тези, които са 
постигнали само отчасти или въобще не са постигнали очакваните ре зултати и ед на стъпка на 
всички останали служители.
От посочения член 5, параграф 1 следва, че директорът предоставя две стъпки само в с лучаите, 
в които качеството на работата на съответния служител е и зключително в исоко и т ой не се е 
ограничил само до това д а постигне очакваните ре зултати през всяка от двете ре ферентни 
години. С т ези критерии, които н есъмнено с а м ного високи, се цели д а се възнагради 
постоянството при полагане на усилия. Не може да се отрече, че политиката за насърчаване на 
служителите постоянно д а полагат усилия, за да постигнат по-високи от очакваните ре зултати, 
приета от директора на Европол при упражняване на предоставеното м у от член 29 о т 
Правилника за персонала на Европол право на преценка, е в и нтерес на службата.
Доколкото директорът не разполага с п раво на преценка при прилагане на член 5, параграф 1 от 
посочената по-горе п олитика и т рябва с триктно д а спазва у становените в т ази разпоредба 
критерии, ограничаването с п осочените к ритерии н а п равомощието м у в о бластта н а 
повишаването в с тъпка му позволява д а следи за това к андидатурите да бъдат разглеждани 
внимателно, справедливо и п ри спазване на принципа на равно т ретиране.
(вж. точки 59 и 61—63)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — M ausolf/Европол, посочено п о-горе, точка 67