Дело T‑39/06

Transcatab SpA

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Италиански пазар за изкупуване и първична преработка на суров тютюн — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Определяне на цените и разпределяне на пазара — Отговорност за неправомерното поведение — Глоби — Пропорционалност — Тежест и продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Общностни правила — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества

(член 81 ЕО)

2. Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изложение на възраженията — Необходимо съдържание

(член 81 ЕО; член 27, параграф 1 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

3. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Максимален размер — Изчисляване — Оборот, който следва да бъде взет предвид

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

4. Актове на институциите — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите, налагани при нарушение на правилата на конкуренцията — Акт, целящ да произведе външно действие — Обхват

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

5. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Нарушения, квалифицирани като много сериозни единствено с оглед на техния характер

(Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А от Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

6. Конкуренция — Глоби — Решение за налагане на глоби — Задължение за мотивиране — Обхват

(член 81 ЕО и член 253 ЕО; член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

7. Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изложение на възраженията — Необходимо съдържание

(член 27 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

8. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Свобода на преценка, предоставена на Комисията — Граници — Спазване на принципа на пропорционалност — Обхват

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

9. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Възпиращ характер на глобата

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 5, буква б) от Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

10. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Неприлагане на практика на споразумение

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А, първа и трета алинея, второ тире от Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

11. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Преустановяване на нарушението веднага след първата намеса от страна на Комисията — Обхват

(член 81, параграф 1 ЕО; член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 3, трето тире от Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

12. Право на Съюза — Принципи — Защита на оправданите правни очаквания — Условия

13. Земеделие — Правила на конкуренция — Регламент № 26 — Прилагане на дерогацията, предвидена за споразуменията, решенията и практиките, необходими за постигане на целите, залегнали в член 33 ЕО — Условия

(член 33 ЕО и член 81, параграф 1 ЕО; член 2 от Регламент № 26 на Съвета)

14. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Съдействие от страна на обвиненото предприятие извън приложното поле на Известието относно сътрудничеството — Условия

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 3, шесто тире от Съобщение на Комисията 98/C 9/03 и Съобщение на Комисията 2002/С 45/03)

15. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Първи случай на прилагане на правилата за конкуренция към определен сектор от икономиката — Свобода на преценка на Комисията

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 3 от Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

16. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Лошо финансово положение в разглеждания сектор — Свобода на преценка на Комисията

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Съобщение на Комисията 98/C 9/03)

17. Производство — Искова молба или жалба — Изисквания за форма

(член 21 от Статута на Съда; член 44, параграф 1, буква в) и член 48, параграф 2 от Процедурния правилник на Общия съд)

18. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Намаляване на размера на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Условия

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 23, последна алинея от Съобщение на Комисията 2002/C 45/03)

19. Конкуренция — Картели — Споразумения и съгласувани практики, представляващи едно-единствено нарушение

(член 81, параграф 1 ЕО)

1. В областта на конкуренцията поведението на дъщерно дружество може да се вмени на дружеството майка по-конкретно когато това дъщерно дружество, макар да има отделна правосубектност, не определя по самостоятелен начин поведението си на пазара, а изпълнява главно указанията, дадени му от дружеството майка, с оглед в частност на икономическите, организационните и юридическите връзки между тези два правни субекта. Действително в подобна ситуация, тъй като дружеството майка и неговото дъщерно дружество са част от една и съща стопанска единица и по този начин формират едно предприятие по смисъла на член 81 ЕО, Комисията може да адресира до дружеството майка решение за налагане на глоби, без да се изисква да е доказано личното участие на последното в нарушението.

В особения случай, когато дружество майка притежава 100 % от капитала на своето дъщерно дружество, извършило нарушение на правилата за конкуренция, от една страна, това дружество майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението на това дъщерно дружество и от друга страна, съществува оборима презумпция, според която посоченото дружество майка действително упражнява такова влияние. В този смисъл Комисията може да презюмира, че последното упражнява решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество, без да е длъжна да представи допълнителни доказателства, установяващи, че дружеството майка действително е упражнило такова влияние или е било дори бегло осведомено за нарушението или за участието на посоченото дъщерно дружество в него. Става въпрос за оборима презумпция, която може да отпадне чрез доказване на противното. При това положение дружеството майка следва да обори тази презумпция, като представи доказателства, годни да установят, че дъщерното му дружество определя самостоятелно насоката на дейността си на пазара и че следователно двете дружества не представляват едно-единствено стопанско образувание. В противен случай необорването на презумпцията, изведена от притежаването на целия капитал, доказва упражняването на контрол.

След като едно дъщерно дружество разполага със собствено местно управление и със собствени средства, това само по себе си не доказва, че то определя поведението си на пазара независимо от своето дружество майка. Всъщност поверяването на управлението на текущите дейности на местното управление на дъщерно дружество, което е изцяло притежавано от дружеството майка, е разпространена практика и следователно не може да докаже действителната самостоятелност на дъщерните дружества.

(вж. точки 92—94, 103 и 106)

2. В областта на конкуренцията зачитането на правото на защита изисква на заинтересованото предприятие да е била дадена възможност в хода на административното производство да изложи ефективно своето становище относно истинността и релевантността на твърдените факти и обстоятелства, както и относно документите, възприети от Комисията в подкрепа на твърдението ѝ за наличието на нарушение на Договора.

Член 27, параграф 1 от Регламент № 1/2003 отразява този принцип, доколкото предвижда изпращането до страните на изложение на възраженията, което трябва да посочва по ясен начин всички съществени елементи, върху които се основава Комисията на този етап на производството, за да се даде възможност на заинтересованите лица действително да се запознаят с поведението, в което ги упреква Комисията, и да изложат надлежно своята защита, преди Комисията да приеме окончателно решение. Това изискване е спазено, ако в посоченото решение не се твърди, че заинтересованите лица са извършили нарушения, различни от посочените в изложението на възраженията, и ако са взети предвид само фактите, по които заинтересованите лица са имали възможност да дадат обяснения.

Същевременно това посочване може да бъде направено обобщено, а окончателното решение не трябва непременно да бъде копие на изложението на възраженията, тъй като последното е подготвителен документ, съдържащ фактически и правни преценки с напълно неокончателен характер. Ето защо са допустими допълнения към изложението на възраженията, направени в светлината на писмения отговор на страните, чиито доводи доказват, че те са могли действително да упражнят правото си на защита. Предвид административното производство Комисията също може да ревизира или добавя фактически или правни доводи в подкрепа на формулираните от нея възражения.

Освен това, що се отнася до възможността за вменяване на дружеството майка на отговорността за нарушението, извършено от изцяло притежаваните от него дъщерни дружества, Комисията не е длъжна да представи на стадия на изложението на възраженията елементи, различни от доказателството относно притежаването от дружеството майка на капитала на неговите дъщерни дружества.

(вж. точки 115—117 и 123)

3. Таванът от 10 % от оборота, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, трябва да се изчислява въз основа на сбора от оборотите на всички дружества, които съставляват стопанското образувание, действащо като предприятие по смисъла на член 81 ЕО, тъй като единствено сборът от оборотите на съставляващите го дружества може да представлява указание за размера и икономическата мощ на въпросното предприятие.

(вж. точки 129 и 130)

4. Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, са инструмент, предназначен при спазване на нормите от по-висок ранг да уточни критериите, които Комисията възнамерява да прилага при упражняване правото си на преценка при определяне размера на глобите, което ѝ е предоставено от член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Насоките не са правното основание на решението за налагане на глоба, което почива на Регламент № 1/2003, но те определят общо и абстрактно методологията, която Комисията се е задължила да прилага за целите на определяне на размера на наложените от това решение глоби, и следователно гарантират правната сигурност на предприятията.

В този смисъл, независимо че не могат да се разглеждат като правна норма, която администрацията във всеки случай е длъжна да спазва, Насоките съдържат правило за поведение, поясняващо практиката, която трябва да се следва, и от което в конкретен случай администрацията не може да се отклони, без да изложи причини.

С приемането на Насоките Комисията сама ограничава правото си на преценка, без това да е несъвместимо със запазването на широката ѝ свобода на преценка. Всъщност това, че посредством Насоките Комисията е уточнила подхода си относно преценката на тежестта на нарушението, не пречи тя да прецени този критерий общо, в зависимост от всички релевантни обстоятелства, включително тези, които не са изрично упоменати в Насоките.

(вж. точки 141—143)

5. От Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, следва, че хоризонталните картели, целящи в частност определяне на цени, могат да бъдат квалифицирани като „много сериозни“ въз основа само на характера им, без Комисията да бъде задължена да доказва действително отражение на нарушението върху пазара и без ограниченият размер на засегнатия географски пазар да попречи на такава квалификация. Този извод се потвърждава от факта, че макар описанието на сериозните нарушения изрично да споменава отражението върху пазара и наличието на резултати в обширни зони от общия пазар, описанието на много сериозните нарушения не споменава никакво изискване за действително отражение върху пазара, нито за настъпване на резултати в определена географска зона.

За да се прецени тежестта на нарушението на правилата на конкуренцията, решаващо е да се установи, че членовете на картела са направили всичко, което зависи от тях, за да осъществят конкретно намеренията си. Тъй като реално постигнатите впоследствие пазарни цени са могли да бъдат повлияни и от други фактори извън контрола на членовете на картела, последните не биха могли да си припишат заслугите за външните факти, противопоставили се на техните усилия, като ги превърнат в обстоятелства, обосноваващи намаляване на глобата.

Когато прилагането на картела е установено, не може да се изисква от Комисията да доказва систематично, че споразуменията действително са позволили на засегнатите предприятия да достигнат равнище на цената при сделка, по-високо или, както в случая на изкупуващите картели, по-ниско от това, което би преобладавало при липсата на картел. Би било непропорционално да се изисква такова доказване, което би погълнало значителни ресурси, имайки предвид, че то би наложило прибягване до хипотетични изчисления, основани на икономически модели, чиято точност трудно може да се провери от съда и чийто безпогрешен характер изобщо не е доказан.

Освен това обхватът на географския пазар не е самостоятелен критерий, в смисъл че единствено нарушенията, които засягат по-голямата част от държавите членки, могат да получат квалификацията „много сериозно“ нарушение. Нито Договорът, нито Регламент № 1/2003, Насоките или съдебната практика позволяват да се приеме, че единствено ограниченията на конкуренцията с голям географски обхват могат да бъдат квалифицирани по този начин. Впрочем споразумения, насочени по-конкретно към определянето на изкупните цени и разпределянето на закупените количества, могат да се квалифицират като „много сериозно“ нарушение само въз основа на характера им, без за окачествяването им да е необходим особен географски обхват. От това следва, че дори ако се допусне, че размерът на съответния географски пазар е ограничен, той не препятства квалификацията на установеното в случая нарушение като „много сериозно“.

(вж. точки 148, 149, 168, 169 и 172)

6. При определяне на глобите поради нарушаването на правото на конкуренцията задължението за мотивиране е изпълнено, когато Комисията посочи в решението си обстоятелствата, които са ѝ дали възможност да определи тежестта и продължителността на нарушението.

В рамките на анализа относно нарушенията на член 81 ЕО член 253 ЕО не може да бъде тълкуван в смисъл, че задължава Комисията да обяснява в решенията си причините, поради които при изчисляването на размера на глобата не възприема подходи, алтернативни на действително възприетия в обжалваното решение.

(вж. точки 175 и 177)

7. Когато в изложението на възраженията Комисията посочва изрично, че ще прецени дали следва да се налагат глоби на съответните предприятия, и излага основните фактически и правни обстоятелства, които могат да доведат до налагането на глоба, като например тежестта и продължителността на предполагаемото нарушение и факта дали то е извършено умишлено, или по непредпазливост, тя изпълнява задължението си да зачете правото на изслушване на съответните предприятия. Така тя им предоставя данните, необходими за защита не само срещу установяването на нарушението, но и срещу налагането на глоба.

За сметка на това Комисията, щом като е посочила фактическите и правните обстоятелства, върху които ще основе своето изчисление на размера на глобите, не е задължена да уточнява начина, по който ще си служи с всяко от тези обстоятелства, за определянето на нивото на глобата. Освен това предвид административното производство в решението си Комисията също може да ревизира или добавя фактически или правни доводи в подкрепа на формулираните от нея твърдения за нарушения.

От това следва, че във връзка с определянето на размера на глобите правото на защита на съответните предприятия се гарантира пред Комисията от възможността им да представят своите становища относно продължителността, тежестта и антиконкурентния характер на деянията, в които са обвинени.

(вж. точки 180—182)

8. В рамките на образуваните от Комисията производства за санкциониране на нарушенията на правилата на конкуренцията прилагането на принципа на пропорционалност предполага, че глобите не трябва да са несъразмерни спрямо преследваните цели, т.е. спрямо спазването на тези правила, и че размерът на наложената на предприятие глоба за нарушение в областта на конкуренцията трябва да бъде съразмерен на нарушението, преценено в неговата цялост, като се държи сметка по-специално за тежестта на последното. Принципът на пропорционалност предполага в частност Комисията да определи глобата пропорционално на взетите предвид при преценката на тежестта на нарушението фактори и в това отношение да приложи тези фактори последователно и обективно обосновано.

В тази връзка нито Регламент № 1/2003, нито Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, предвиждат, че размерът на глобите трябва да се определя в пряка зависимост от размера на засегнатия пазар, който не е задължителен, а само един от релевантните критерии при преценката на тежестта на нарушението. Следователно тези разпоредби сами по себе си не налагат на Комисията да държи сметка за ограничения размер на пазара на стоките.

Приложимото право също не познава принцип с общо действие, съгласно който санкцията трябва да бъде пропорционална на оборота, реализиран от предприятието на съответния пазар. С оглед на определянето на размера на глобата могат да се вземат предвид както общият оборот на предприятието, който предоставя данни, макар приблизителни и несъвършени, за неговия размер и икономическа мощ, така и частта от този оборот, която произтича от продажбата на стоките, предмет на нарушението, и която следователно е от естество да предостави данни за неговия мащаб. На никои от тези цифрови данни не трябва да се отдава значение, несъразмерно спрямо другите фактори за преценка, поради което определянето на подходяща по размер глоба не може да бъде резултат от обикновено изчисление, основано върху общия оборот. Това е особено вярно, когато разглежданите стоки представляват само малка част от този оборот. Освен това, доколкото окончателният размер на глобата не надвишава 10 % от общия оборот на заинтересованото предприятие през последната година на нарушението, глобата не би могла да бъде считана за непропорционална единствено поради факта че надхвърля оборота, реализиран на съответния пазар.

(вж. точки 189, 190, 196, 197 и 199)

9. При изчисляването на глобата за нарушаване на правилата на конкуренцията, тъй като целта за постигане на възпиращ ефект е свързана с поведението на предприятията в рамките на Съюза, възпиращият коефициент се оценява, като се вземат предвид множество елементи, а не само конкретното положение на съответното предприятие.

При определяне на размера на глобата Комисията не е длъжна да отчита лошото финансово състояние на дадено предприятие, тъй като признаването на такова задължение би довело до предоставяне на неоправдано конкурентно предимство на най-малко приспособените към условията на пазара предприятия. В този смисъл дадено дружество не би могло да оспорва прилагането на коефициента на увеличение с възпираща цел, основавайки се на обстоятелството, че е претърпяло загуби през периода на прилагане на картела, поради което вече не е осъществявало дейност на засегнатия от картела пазар след започване на административното производство.

Освен това правото на Съюза не забранява постановена от институция мярка сама по себе си да предизвика обявяването в несъстоятелност или ликвидацията на предприятие. Всъщност ликвидацията на предприятие в съответната правно-организационна форма, макар да може да накърни финансовите интереси на собствениците, акционерите или притежателите на дялове, не води на свой ред до загуба на стойността и на персоналните, материалните и нематериалните елементи, включени в предприятието.

(вж. точки 221—224)

10. Смекчаващото обстоятелство, предвидено в точка 3, второ тире от Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, изведено от неприлагането на практика на неправомерните споразумения или практики, се основава на собственото поведение на всяко предприятие. От това следва, че за целите на преценката на това смекчаващо обстоятелство следва да се вземе предвид не резултатът от цялото нарушение, който трябва да бъде отчетен при преценката на действителното отражение на нарушението върху пазара, за да се прецени неговата тежест (точка 1 А, първа алинея от Насоките), а индивидуалното поведение на всяко предприятие с цел да се разгледа относителната тежест на участието на всяко предприятие в нарушението.

При всички положения за да са ползват от точка 3, второ тире от споменатите насоки, нарушителите трябва да докажат, че са възприели конкурентно поведение или поне че ясно и съществено са нарушили задълженията, насочени към прилагането на картела, до такава степен че да затруднят самото му функциониране, и че не са се присъединили към споразумението привидно и така са насърчили други предприятия да приложат въпросния картел.

(вж. точки 273 и 275)

11. В съответствие с точка 3, трето тире от Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, основният размер на определената от Комисията глоба може да бъде намален, когато обвиненото предприятие преустанови нарушението веднага след намесата на Комисията.

Това намаляване на глобата обаче не може да бъде автоматично, а зависи от преценката на Комисията за обстоятелствата в конкретния случай в пределите на дискреционните ѝ правомощия. Следователно обстоятелствата по конкретния случай могат да накарат Комисията да не предостави подобно намаляване на основния размер на глобата на предприятие, което е страна в незаконосъобразно споразумение.

Да се признае ползването от смекчаващо обстоятелство в ситуации, при които едно предприятие е страна в явно незаконосъобразно споразумение, за което то е осъзнавало или не е можело да пренебрегне, че съставлява нарушение, би могло да насърчи предприятията да продължат действието на тайно споразумение възможно най-дълго, като се надяват, че тяхното поведение никога няма да бъде разкрито, и като осъзнават, че ако поведението им бъде разкрито, би им била наложена намалена глоба, ако тогава те преустановят нарушението. Подобно признаване би лишило наложената глоба от всякакъв възпиращ ефект и би накърнило полезния ефект на член 81, параграф 1 ЕО.

Освен това преустановяването на умишлено нарушение не може да се счита за смекчаващо обстоятелство, когато е предизвикано от намесата на Комисията.

(вж. точки 282—284)

12. Правото да се противопостави принципът на оправданите правни очаквания предполага наличието на три условия. Първо, администрацията трябва да е предоставила на заинтересуваното лице конкретни, безусловни и непротиворечиви уверения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници. Второ, тези уверения трябва да са от естество да породят оправдано очакване в съзнанието на този, до когото са адресирани. Трето, дадените уверения трябва да бъдат съобразени с приложимите норми.

В областта на конкуренцията единствено обстоятелството, че в предходната си практика при вземане на решения Комисията е приела, че някои факти представляват смекчаващи обстоятелства за целите на определяне на размера на глобата, не означава, че тя има задължение да направи същата преценка в последващо решение. При това положение съответното предприятие не би могло да черпи доводи от факта, че това смекчаващо обстоятелство е било приложено в други случаи на нарушения, за да се позовава на оправдани правни очаквания в тази връзка.

(вж. точки 289 и 291)

13. Регламент № 26 относно прилагане на някои правила за конкуренция при производство и търговия със селскостопански продукти, и по-специално член 2 от него, установява дерогация от приложимостта на член 81, параграф 1 ЕО за споразуменията, решенията и практиките, които се отнасят до производството или продажбата на продуктите, изброени в приложение І към Договора за ЕО, които са неразделна част от националната организация на пазара или са необходими за постигането на целите, залегнали в член 33 ЕО.

Във връзка с дерогацията на правилото за обща приложимост на член 81, параграф 1 ЕО член 2 от Регламент № 26 следва да се тълкува ограничително. Освен това член 2, параграф 1, първо изречение от Регламент № 26, който предвижда посоченото изключение, се прилага само ако съответното споразумение благоприятства постигането на всички цели по член 33 ЕО. Освен това, видно от самия текст на член 2, параграф 1, първо изречение от Регламент № 26, съответното споразумение трябва да е „необходимо“ за постигането на споменатите цели.

В това отношение в отсъствието на съобщение и формално производство предприятието, което е участвало в явно и много сериозно нарушение на член 81 ЕО в сектора на суровия тютюн, не би могло да твърди, че е хранело съмнение относно възможността съответното споразумение да попада в приложното поле на дерогацията, предвидена с Регламент № 26. Освен това в система като предвидената от Регламент № 26 е изключена възможността частни оператори да искат да заместят със собствената си преценка тази на Комисията, що се отнася до това кои средства са най-подходящи за постигането на установените от член 33 ЕО цели, като в този смисъл предприемат незаконосъобразни инициативи, обосновани с преследването на тези цели. Освен това запазването на действителна конкуренция на пазарите на селскостопански продукти е част от целите на общата селскостопанска политика и общата организация на разглежданите пазари. При тези условия подобно предприятие не би могло да твърди, че явно антиконкурентните споразумения, в които е участвало, преследват целите, посочени в член 33, параграф 1 ЕО.

(вж. точки 298—300, 303 и 305)

14. Съгласно точка 3, шесто тире от Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, основният размер на глобата може да се намали поради ефективно сътрудничество на предприятието в процедурата извън обсега на Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели. Това специфично смекчаващо обстоятелство се прилага само за нарушенията, които не попадат в приложното поле на Известието относно сътрудничеството.

Във връзка с това прилагането на точка 3, шесто тире от Насоките не може да има за последица да лиши Известието относно сътрудничеството от полезното му действие. Всъщност то определя рамката за възнаграждаване на сътрудничеството, оказвано при разследването на Комисията от предприятия, които участват или са участвали в тайни картели, засягащи Съюза. Следователно от текста и от структурата на посоченото известие произтича, че по принцип предприятията могат да получат намаление на глобата на основание на сътрудничеството си само когато отговарят на стриктните условия, предвидени от това известие.

Ето защо, за да се запази полезното действие на Известието относно сътрудничеството, Комисията може да предостави намаление на глобата на определено предприятие въз основа на точка 3, шесто тире от Насоките само в изключителни случаи. Такъв е по-конкретно случаят, когато сътрудничеството на предприятието, освен че надхвърля законовите му задължения за съдействие, без обаче да му дава право на намаление на глобата на основание на Известието относно сътрудничеството, същевременно е от обективна полза за Комисията.

(вж. точки 327—330)

15. Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, не предвиждат изрично никакво смекчаващо обстоятелство, свързано с липсата на прецеденти на засегнатия от нарушението пазар. Точка 3, последно тире от Насоките предвижда обаче възможността Комисията да вземе предвид други обстоятелства, освен посочените в предходните тирета, при предоставяне на намаление на основния размер на глобата. В това отношение Комисията разполага със свобода на преценка при прилагането на смекчаващи обстоятелства. По-специално Комисията не е задължена да смекчава глобите, когато действа за първи път в даден сектор.

(вж. точки 342 и 343)

16. Когато налага глоба за нарушаване на правилата на конкуренцията, Комисията не е длъжна да приема за смекчаващо обстоятелство лошото финансово положение в разглеждания сектор. Действително картелите се създават по правило в момент, когато даден сектор изпитва затруднения. Следователно, ако Комисията беше задължена да отчита тези затруднения, глобата би трябвало да се намалява в почти всички случаи на картели.

Макар че в практиката на Комисията при вземане на решения структурните кризи понякога се считат за смекчаващи обстоятелства, отчитането в предходни дела от Комисията на икономическото положение на сектора като смекчаващо обстоятелство не означава, че тя трябва непременно да продължи да спазва тази практика.

(вж. точки 352 и 353)

17. За да се гарантират правната сигурност и доброто правораздаване, е необходимо, за да бъде допустима исковата молба или жалбата, съществените правни и фактически обстоятелства, на които тя се основава, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или жалба. В това отношение, ако съдържанието на исковата молба или жалбата може да бъде обосновавано и допълвано по конкретни въпроси чрез препращане към извлечения от приложени към нея доказателства, общото препращане към други документи, дори и приложени към жалбата, не може да компенсира липсата на съществените елементи от правните доводи, които следва да бъдат посочени в исковата молба или жалбата. Освен това не е задача на Общия съд да издирва и да идентифицира в приложенията правните основания и доводите, за които би могъл да приеме, че са основанието на жалбата, тъй като приложенията имат единствено доказателствена и документираща функция.

В този смисъл би означавало да се даде възможност за заобикаляне на императивните изисквания на член 44, параграф 1 буква в) от Процедурния правилник на Общия съд, ако се приемат за допустими правни основания, които не са изложени в достатъчна степен в исковата молба или жалбата, а препращат към хипотетично повдигнати от трето лице по друго дело правни основания, дело, към което исковата молба или жалбата препраща имплицитно.

При всички положения Общият съд е задължен да отхвърли като недопустимо искане в подадена пред него искова молба или жалба, когато основните фактически и правни елементи, на които се основава това искане, не произтичат последователно и разбираемо от самия ѝ текст и отсъствието им от нея може да се поправи единствено чрез тяхното представяне в съдебното заседание.

(вж. точки 366, 371 и 372)

18. Присъщо е обаче на логиката на Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели, че търсеният с него ефект е да се създаде климат на несигурност сред картелите, като се насърчи оповестяването им на Комисията. Тази несигурност обаче произтича именно от факта, че участниците в картела знаят, че само един от тях може да се ползва от пълно освобождаване от глоба, като издаде останалите участници в нарушението и по този начин ги изложи на риска да им бъдат наложени глоби. В рамките на тази система и по същата логика се предполага, че предприятията, които най-бързо окажат съдействие, ще се ползват от намаления на глобите, които в противен случай биха им били наложени, по-големи от намаленията за предприятията, които не окажат съдействие също толкова бързо. Хронологичният ред и бързината на предлаганото от членовете на картела съдействие представляват следователно основни елементи от въведената с Известието относно сътрудничеството система.

Тълкуването на целта на разпоредба от Известието относно сътрудничеството трябва да бъде в съответствие със специфичната му логика. В този ред на мисли точка 23, последна алинея от това известие трябва да се тълкува като насочена към възнаграждаване на предприятието, макар и то да не е било първото, представило заявление за освобождаване от глоба във връзка със съответния картел, ако то първо предостави на Комисията доказателства за неизвестни ѝ факти, които имат пряко отражение върху тежестта или продължителността на картела. С други думи, ако предоставените от предприятие доказателства се отнасят до факти, които позволяват на Комисията да измени преценката си към този момент относно тежестта или продължителността на картела, предприятието, което предостави тези доказателства, се възнаграждава с освобождаване от глоба във връзка с преценката на фактите, които тези доказателства могат да установят.

В този смисъл точка 23, последна алинея от Известието относно сътрудничеството не се отнася за случаите, в които предприятието само представя нови или по-пълни доказателства за факти, които вече са известни на Комисията. Споменатата алинея не се прилага и за случаите, в които предприятието представя нови факти, които обаче не могат да променят преценката на Комисията относно тежестта или продължителността на картела. За сметка на това тази разпоредба се прилага изключително за случаите, в които са изпълнени две условия: първо, съответното предприятие е първото, което доказва по-рано неизвестни на Комисията факти, и второ, след като тези факти имат пряко отражение върху тежестта или продължителността на предполагаемия картел, те позволяват на Комисията да направи нови изводи във връзка с нарушението.

(вж. точки 379—382)

19. Предприятие, което е участвало в нарушение на правилата на конкуренцията със своите собствени действия, които попадат в обхвата на понятията за споразумение или за съгласувана практика с антиконкурентна цел по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО и които са целели да спомогнат за цялостното осъществяване на нарушението, е отговорно за целия период на участието си в посоченото нарушение за действията, извършени от други предприятия в рамките на същото нарушение.

Освен това предприятията могат да носят отговорност за цялостен картел, дори да се установи, че са участвали пряко само в един или няколко от съставните елементи на този картел, след като са знаели или са били длъжни да знаят, от една страна, че тайното споразумение, в което участват, се вписва в общ план и от друга страна, че този общ план обхваща всички съставни елементи на картела.

(вж. точки 394 и 395)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети състав)

5 октомври 2011 година( )

„Конкуренция — Картели — Италиански пазар за изкупуване и първична преработка на суров тютюн — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО — Определяне на цените и разпределяне на пазара — Отговорност за неправомерното поведение — Глоби — Пропорционалност — Тежест и продължителност на нарушението — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

По дело T‑39/06

Transcatab SpA, установено в Caserte (Италия), за което се явяват адв. C. Osti и адв. A. Prastaro, avocats,

жалбоподател,

срещу

Европейска комисия, за която първоначално се явяват г‑н F. Amato, впоследствие г‑н V. Di Bucci, и накрая г‑н É. Gippini Fournier и г‑н L. Malferrari, в качеството на представители, подпомагани от адв. F. Ruggeri Laderchi, avocat,

ответник,

с предмет, на първо място, искане за частична отмяна на Решение C (2005) 4012 окончателен на Комисията от 20 октомври 2005 година относно производство по прилагане на член 81, параграф 1 [ЕО] (дело COMP/C.38.281/B.2 — Суров тютюн — Италия), на второ място, искане за намаляване на размера на глобата, наложена на Transcatab с това решение, и на трето място, насрещно искане на Комисията за увеличаване на посочения размер,

ОБЩИЯТ СЪД (трети състав),

състоящ се от: г‑н J. Azizi, председател, г‑жа E. Cremona (докладчик) и г‑н S. Frimodt Nielsen, съдии,

секретар: г‑н J. Palacio González, главен администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 30 ноември 2010 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1 Жалбоподателят, Transcatab SpA, е италианско дружество, понастоящем в ликвидация, чиято основна дейност е първоначалната преработка на суров тютюн. В момента на настъпване на фактите, предмет на настоящото дело, Transcatab е италианското дъщерно дружество, притежавано изцяло от Standard Commercial Corp. (наричано по-нататък „SCC“), един от най-едрите самостоятелни търговци на тютюн на листа в света. На 13 май 2005 г., т.е. в хода на административното производство, SCC се слива с Dimon Inc., в резултат от което се създава ново образувание, известно като Alliance One International, Inc. (наричано по-нататък „Alliance One“), което изцяло контролира Transcatab.

1. Административното производство

2 На 15 януари 2002 г. Комисията на Европейските общности на основание член 11 от Регламент № 17 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове [81 EО] и [82 EО] (OВ 13, 1962 г., стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3) е отправила до италианските професионални сдружения на преработвателите и производителите на тютюн, а именно съответно Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani (APTI, Професионално сдружение на италианските преработватели на суров тютюн) и Unione italiana tabacco (Unitab, Италиански тютюнев съюз), искания за предоставяне на сведения относно италианския пазар на суров тютюн.

3 На 19 февруари 2002 г. Комисията получава заявление за освобождаване от глоба по реда на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3, наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството“) от страна на Deltafina SpA, преработвател — член на APTI.

4 На 4 април 2002 г. е проведена среща на ръководството на APTI. По време на тази среща Deltafina информира присъстващите, сред които Transcatab и Dimon Italia Srl (дъщерно дружество на Dimon, впоследствие Mindo Srl), относно заявлението си за освобождаване от глоба и относно решението на Комисията да му предостави условно освобождаване от глоба.

5 Същия ден Комисията получава заявление за освобождаване от глоба на основание точка 8 от Известието относно сътрудничеството и при условията на евентуалност — за намаляване размера на глобата, въз основа на точки 20—27 от посоченото известие, от страна на Dimon Italia, както и заявление за намаляване на размера на глобата, на същото основание, от страна на Transcatab.

6 На 9 април 2002 г. Комисията потвърждава получаването на заявлението, представено от Transcatab в приложение на точка 25 от Известието относно сътрудничеството. Transcatab изпраща ново заявление на 10 април 2002 г., състоящо се от писмено обяснение и 44 приложения. На 30 април 2002 г. Комисията потвърждава и неговото получаване в съответствие с точка 25 от Известието относно сътрудничеството.

7 На 18 и 19 април 2002 г. Комисията извършва проверки по реда на член 14 от Регламент № 17 в помещенията на Dimon Italia и Transcatab, както и в помещенията на Trestina Azienda Tabacchi SpA и Romana Tabacchi SpA.

8 На 8 октомври 2002 г. Комисията уведомява Dimon Italia и Transcatab, че те са съответно първото и второто предприятие, представили доказателства за нарушението по смисъла на Известието относно сътрудничеството, и поради това има намерение да им предостави в края на административното производство намаление в размер съответно между 30 % и 50 % и между 20 % и 30 % от глобата, която би им била наложена въз основа на евентуално установените нарушения в отсъствието на сътрудничество.

9 На 25 февруари 2004 г. Комисията приема изложение на възраженията, което изпраща на 10 предприятия или сдружения на предприятия, сред които Transcatab, Deltafina, Dimon Italia и Romana Tabacchi (наричани по-нататък „преработвателите“) и на дружествата майки на някои от тях, и по-специално на SCC, Dimon и Universal Corp., дружество майка на Deltafina. Адресатите на изложението на възраженията са имали възможност да отговорят писмено и по време на изслушването, проведено на 22 юни 2004 г.

10 След като на 21 декември 2004 г. Комисията приема допълнение на посоченото изложение на възраженията относно нарушение на задължението за сътрудничество от страна на Deltafina, предвидено в Известието относно сътрудничеството, във връзка с оповестяването на заявлението му за освобождаване от глоба (вж. точка 4 по-горе), на 1 март 2005 г. се провежда повторно изслушване.

11 След като се допитва до Консултативния комитет по ограничителни практики и господстващо положение и взема предвид окончателния доклад на служителя по изслушването, Комисията приема Решение С (2005) 4012 окончателен от 20 октомври 2005 г. относно производство по прилагане на член 81, параграф 1 [ЕО] (дело COMP/С.38.281/В.2 — Суров тютюн — Италия) (наричано по-нататък „обжалваното решение“), резюме от което е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз на 13 февруари 2006 г. (ОВ L 353, стp. 45).

2. Обжалваното решение

12 Обжалваното решение се отнася, на първо място, до хоризонтален картел, създаден от преработвателите на италианския пазар на суров тютюн.

13 В рамките на този картел през периода от 1995 г. до началото на 2002 г. преработвателите са определяли условията на сделките по изкупуване на суров тютюн в Италия, що се отнася както до пряко изкупуване от производителите, така и до изкупуване от „трети лица низачи“, в частност чрез определянето на цените и разпределянето на пазара.

14 Обжалваното решение се отнася и до две други нарушения, отделни от създадения от преработвателите картел, извършени между началото на 1999 г. и края на 2001 г., които са се състояли за APTI — в определяне на договорните цени, които то договаряло за сметка на членовете си, с оглед на сключването на междубраншови споразумения с Unitab, и за последното — в определяне на цените, които то договаряло с APTI за сметка на своите членове с оглед на сключване на същите споразумения.

15 В обжалваното решение Комисията приема, че практиките на преработвателите съставляват единно продължавано нарушение на член 81, параграф 1 ЕО (вж. по-специално съображения 264—269 от обжалваното решение).

16 В член 1, параграф 1 от обжалваното решение тя вменява отговорността за картела на преработвателите, както и на Universal и Alliance One, като дружество създадено от сливането на Dimon и SCC.

17 В член 2 от обжалваното решение Комисията налага глоби на предприятията, посочени в предходната точка, както и на APTI и Unitab (вж. точка 71 по-долу).

Адресати на обжалваното решение

18 В съображения 325—351 се определят адресатите на обжалваното решение.

19 Комисията се позовава най-напред на постоянната съдебна практика, според която понятието за предприятие в контекста на конкурентното право трябва да бъде схващано като обозначаващо една стопанска единица от гледна точка на предмета на разглежданото споразумение дори ако — от юридическа гледна точка — тази стопанска единица е съставена от няколко физически или юридически лица (съображение 325 от обжалваното решение).

20 След това Комисията посочва, че е установено, че Deltafina, Dimon Italia, Transcatab и Romana Tabacchi, както и APTI и Unitab са участвали пряко в констатираните нарушения през съответните периоди и че вследствие на това всяко от тези предприятия и сдружения е адресат на обжалваното решение (съображение 327 от обжалваното решение).

21 Комисията продължава анализа си, като разглежда въпроса дали съответните дружества майки трябва да носят отговорност за неправомерното поведение на някои дъщерни дружества (Deltafina, Dimon Italia и Transcatab). Тя припомня в това отношение, че през периода на нарушенията Deltafina е било изцяло дъщерно дружество на Universal, Dimon Italia — изцяло дъщерно дружество на Dimon, и Transcatab — изцяло дъщерно дружество на SCC (съображение 328 от обжалваното решение).

22 Комисията посочва в частност, че според съдебната практика дружество майка може да носи отговорност за неправомерното поведение на свое дъщерно дружество, когато последното не може да определя самостоятелно поведението си на пазара. В това отношение тя припомня, че когато дружеството майка притежава изцяло капитала на своето дъщерно дружество, може да се предположи, че то упражнява решаващо влияние върху поведението на същото, когато то извършва нарушение на член 81, параграф 1 ЕО (съображения 329 и 330 от обжалваното решение).

23 В съображение 331 от обжалваното решение тя заключава, че що се отнася до Deltafina, Dimon и Transcatab, основателно може да се предположи, че те „не са самостоятелни“, тъй като са или са били, в случая на Dimon Italia, притежавани изцяло от съответните им дружества майки.

24 Като отхвърля тезата, поддържана от посочените дружества в отговорите им на изложението на възраженията, според която, за да се докаже упражняването на решаващо влияние, са необходими и други данни освен пълния контрол, Комисията уточнява, че всяка презумпция за такова влияние в случая на изцяло контролирано дъщерно дружество е оборима. Страната, която иска да обори тази презумпция, трябва да представи „солидни доказателства“ за противното, които не могат да бъдат просто общи сведения, неподкрепени с убедителни доказателства (съображение 334 от обжалваното решение).

25 В това отношение Комисията последователно разглежда доводите, представени от дружествата майки — адресати на обжалваното решение.

26 Комисията отхвърля най-напред общия довод, изтъкнат от засегнатите дружества майки относно пълната отговорност на местното управление за дейността на съответните им дъщерни дружества. Според нея фактът, че при придобиването на 100 % на съответните им дъщерни дружества Dimon и SCC са запазили съществуващото управление, не би могъл да изключи упражняването от посочените дружества майки на решаващо влияние върху съответните им италиански дъщерни дружества, защото управлението на текущите дейности е обичайно да се повери на местното управление на изцяло притежавано дъщерно дружество (съображение 338 от обжалваното решение).

27 Според Комисията никое от тези предприятия не е доказало общо някаква особеност на своята група, която да прави дейността на дъщерното му дружество в значителна степен независима от неговото влияние (съображение 339 от обжалваното решение).

28 В това отношение Комисията анализира здравината на съществуващите между Deltafina, Dimon Italia, Transcatab и съответните им дружества майки икономически връзки, които биха доказали, че италианските дъщерни дружества съставляват една стопанска единица с останалата част от тяхната група. За тази цел Комисията отбелязва, че засегнатите групи са били най-едрите търговци на тютюн на листа в света и че те често са придобивали и търгували закупения от техните италиански дъщерни дружества тютюн (съображение 340 от обжалваното решение).

29 Що се отнася до SCC, Комисията отбелязва, че преди да придобие целия капитал на Transcatab, то вече е контролирало последното съвместно със своя италиански партньор. Следователно фактът, че то „не [е] променил[о] нищо в управлението“ на дъщерните дружества в резултат на това придобиване, не може да бъде разглеждан като доказателство, че то не е упражнявало никакво влияние върху управителите, след като е станало едноличен собственик. Относно делегирането на изпълнителни правомощия на генералния директор на Transcatab Комисията декларира, че не разполага с никаква информация, позволяваща ѝ да установи, че той не е бил назначен от SCC, също както и останалите членове на управителния съвет (съображения 341 и 342 от обжалваното решение).

30 Комисията отхвърля по-нататък довода на SCC, че не са съществували никакви комуникационни връзки между него и дъщерните му дружество (съображения 343 и 344 от обжалваното решение).

31 В това отношение тя отбелязва, че дейността на Transcatab е считана за дейност на Standard Commercial Tobacco Co., Inc., холдингово дружество в рамките на групата SCC, изцяло притежавано от SCC, и че тя е била анализирана в рамките на дейността на групата, включваща продажбите от групата SCC на производителите на цигари. От това тя заключава, че резултатите от дейността на Transcatab са били докладвани на висшестоящите в групата и впоследствие консолидирани (съображение 344 от обжалваното решение).

32 Комисията уточнява, че предвид факта, че групите, към които са принадлежали Transcatab и Dimon Italia през времетраенето на нарушението, са преустановили съществуването си в резултат на тяхното сливане в новото образувание Alliance One, последното в качеството си на правоприемник на тези две групи е адресат на обжалваното решение (съображение 349 от обжалваното решение).

33 С оглед на различните гореизложени данни в съображение 351 от обжалваното решение Комисията заключава, че Deltafina, Universal, Mindo (по-рано Dimon Italia), Transcatab, Alliance One, Romana Tabacchi, APTI и Unitab трябва да носят отговорност за нарушенията и да са адресати на обжалваното решение.

Определяне на размера на глобата

34 В съображения 356—404 от обжалваното решение Комисията определя размера на глобите, които да бъдат наложени на неговите адресати.

35 Комисията определя размера на глобите в зависимост от тежестта и продължителността на разглежданите нарушения, тоест съобразно двата критерия, изрично посочени в член 23, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стp. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) и в член 15, параграф 2 от Регламент № 17 (съображения 356 и 357 от обжалваното решение).

Определяне на началния размер на глобите

36 Във връзка с тежестта на разглежданото нарушение Комисията напомня, че за да направи оценка във връзка с този фактор, тя трябва да вземе предвид неговия характер, действителното му отражение върху пазара, където това може да бъде определено, и размера на съответния географски пазар (съображение 365 от обжалваното решение).

37 Комисията отбелязва след това, че производството на суров тютюн в Италия съответства на 38 % от производствената квота в Европейския съюз, което представлява 67 338 милиона евро през 2001 г., последната пълна година от нарушението (съображение 366 от обжалваното решение).

38 Относно характера на нарушението Комисията го разглежда като много сериозно, тъй като то се изразява в определянето на цените за изкупуване на сортове суров тютюн в Италия, както и в разпределянето на изкупените количества. Комисията добавя, като се позовава на частта от обжалваното решение, посветена на анализа на ограничаването на конкуренцията (съображения 272 и следв.), че картел, свързан с изкупуване, може да осуети желанието на производителите да генерират определен добив, както и да ограничи конкуренцията между преработвателите по веригата надолу на пазара. Тя твърди още, че това е така, в частност, както в настоящия случай, когато стоката, предмет на картела — в случая суровият тютюн, представлява важна „суровина“ за дейността на участниците надолу по веригата, в случая първичната преработка на тютюна и продажбата на преработен тютюн (съображения 367 и 368 от обжалваното решение).

39 В съображение 369 от обжалваното решение, въз основа на изложените доводи Комисията стига до извода, че нарушението, извършено от Deltafina, трябва да бъде квалифицирано като много сериозно.

40 По-нататък, в съображения 370—376 от обжалваното решение Комисията разглежда въпроса за „специфичната тежест“ и за „възпиращия ефект“. В това отношение тя посочва, че при определяне на размера на глобата следва да се вземе предвид „специфичното значение на всяко предприятие и вероятното отражение от неговите незаконосъобразни действия“ (съображение 370 от обжалваното решение).

41 В този смисъл Комисията преценява, че глобите трябва да бъдат определени в зависимост от положението на пазара на всяка от страните (съображение 371 от обжалваното решение).

42 В това отношение Комисията счита, че началният размер на глобата на Deltafina трябва да бъде най-висок, защото то се е оказало най-големият купувач, с пазарен дял от приблизително 25 % през 2001 г. (съображение 372 от обжалваното решение).

43 Като се има предвид по-ограниченият дял на релевантния пазар през 2001 г. от приблизително 9—11 % на Transcatab, Dimon Italia и Romana Tabacchi, Комисията счита, че те „трябва да бъдат обединени“ и че началният размер на техните глоби трябва да бъде по-нисък (съображение 373 от обжалваното решение).

44 Същевременно Комисията смята, че начален размер на глобата, отразяващ единствено положението на пазара, няма да има достатъчен възпиращ ефект върху Deltafina, Dimon Italia (Mindo) и Transcatab, защото въпреки относително ограничения си оборот всяко от тях принадлежи — или в случая на Mindo е принадлежало — към многонационални групи със значителна икономическа и финансова мощ, които са били основните световни търговци на тютюн, действащи на различни равнища в тютюневата индустрия и на различни географски пазари (съображение 374 от обжалваното решение).

45 Следователно, за да придаде възпиращ ефект на глобата, Комисията приема, че следва да приложи коефициент на увеличение 1,5 — т.е. увеличение с 50 % — към началния размер, определен за Deltafina, и коефициент на увеличение 1,25 — т.е. увеличение с 25 % — към началния размер, определен за Dimon Italia (Mindo) и Transcatab (съображение 375 от обжалваното решение).

46 Така в съображение 376 от обжалваното решение Комисията определя началния размер на глобите по следния начин:

– Deltafina: 37,5 милиона евро,

– Transcatab: 12,5 милиона евро,

– Dimon Italia (Mindo): 12,5 милиона евро,

– Romana Tabacchi: 10 милиона евро.

Определяне на основния размер на глобите

47 В съображения 377 и 378 от обжалваното решение Комисията разглежда въпроса за продължителността на нарушението.

48 Тя приема, че картелът на преработвателите е започнал да действа на 29 септември 1995 г. и съгласно изявленията им е престанал да съществува на 19 февруари 2002 г. В този смисъл Комисията счита, че следва да приложи увеличение с 60 % на началния размер на глобите, наложени на преработвателите с изключение на Romana Tabacchi, чието участие е по-кратко.

49 При това положение основните размери на глобите, наложени на адресатите на обжалваното решение, са установени, както следва:

– Deltafina: 60 милиона евро,

– Transcatab: 20 милиона евро,

– Dimon Italia (Mindo): 20 милиона евро,

– Romana Tabacchi: 12,5 милиона евро.

Смекчаващи обстоятелства

50 В съображения 380—398 от обжалваното решение Комисията разглежда дали са налице смекчаващи обстоятелства.

51 Що се отнася в частност до положението на Transcatab, Комисията отхвърля всичките му доводи, представени с цел да се ползва от смекчаващи обстоятелства.

52 Най-напред Комисията отбелязва, че създаването на картела на преработвателите няма връзка с междубраншовите споразумения, сключени в рамките на APTI. Въз основа на това тя стига до извода, че италианската правна уредба не насърчава действията на преработвателите, които следователно не могат да се ползват от никакво намаление на сумата на глобата въз основа на този аргумент (съображение 381 от обжалваното решение).

53 След това Комисията отхвърля довода на преработвателите, съгласно който те трябва да получат намаление, след като са преустановили нарушението преди намесата на Комисията. В това отношение Комисията напомня съдебната практика, съгласно която по делата за сериозни нарушения на правилата на конкуренция, по които страните са знаели или е трябвало да знаят, че действията им в основата си са неправомерни, тяхното преустановяване преди намесата на Комисията по принцип не трябва да води до намаляване на глобата при изчисляване на нейния размер (съображение 382 от обжалваното решение).

54 Комисията заявява също, че не е в състояние да приеме, че картелът не е бил приложен, след като от описанието на фактите е видно, че страните са осигурили неговото прилагане, по-специално чрез участието си в редовни срещи и чрез редовен обмен на информация относно цените и количествата в рамките на периода на изкупуване (съображение 383 от обжалваното решение).

55 Накрая, Комисията отхвърля довода, приведен от Transcatab, съгласно който при определяне на размера на глобата трябва да се вземе предвид специфичният социално-икономически контекст на пазара на суров тютюн в Италия в приложение на точка 5, буква б) от Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 [ВС] (ОВ C 9, 1998 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 69, наричани по-нататък „Насоките“). Комисията отбелязва, че прилагането на посочената точка 5, буква б) от Насоките представлява изключение и че характеристиките на настоящото дело не са сходни или идентични с тези по делото, посочено от Transcatab в подкрепа на неговия довод. Комисията добавя също, че не се допуска възможността съществуването на неправомерни практики, засягащи сектора на тютюна в някои италиански региони, да е имало определящо значение, предизвиквайки разглежданите практики, както и че реформата на общата организация на пазарите се е отличавала с твърде неясни и отдалечени във времето последици, за да оправдае отчитането на смекчаващо обстоятелство (съображение 384 от обжалваното решение).

56 По-нататък Комисията разглежда особеното положение на Deltafina и стига до извода, че следва да намали неговата глоба с 50 % заради оказаното от него съдействие (съображения 385—398 от обжалваното решение).

57 В резултат от прилагането на смекчаващите обстоятелства Комисията определя размера на глобите по следния начин (съображение 309 от обжалваното решение):

– Deltafina: 30 милиона евро,

– Dimon Italia (Mindo): 20 милиона евро,

– Transcatab: 20 милиона евро,

– Romana Tabacchi: 8,75 милиона евро.

58 Накрая Комисията напомня, че съгласно член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 за всяко предприятие и сдружение на предприятия, което има участие в нарушението, санкцията не може да надвишава 10 % от общия размер на оборота му за предходната стопанска година. Тя добавя, че когато разглежданите предприятия принадлежат към една група, е установено, че тези предприятия са под решаващото влияние на своите дружества майки и че вследствие на това, понеже последните са солидарно отговорни за наложените на дъщерните им дружества глоби, за да се определи посоченият по-горе таван от 10 %, трябва да се вземе предвид световният оборот на групата (съображения 400 и 401 от обжалваното решение).

59 На тази основа Комисията посочва, че наложената на Romana Tabacchi глоба не трябва да надвишава 2,05 милиона евро и че не е необходимо другите глоби да се намаляват на основание на посочената разпоредба (съображения 402 и 403 от обжалваното решение).

Прилагане на Известието относно сътрудничеството

60 В съображения 405—500 от обжалваното решение Комисията се произнася по прилагането в настоящия случай на Известието относно сътрудничеството.

61 Deltafina, Dimon Italia и Transcatab са поискали да се ползват от прилагането на това известие. По отношение на Deltafina Комисията напомня, че му е предоставила условно освобождаване от глоба. Освен това тя уточнява, че достига до предварителния извод, че Dimon Italia и Transcatab съответно са първото и второто предприятие, които са предоставили доказателства за предполагаемото нарушение, които добавят съществена стойност в сравнение с доказателствата, с които тя вече разполага по смисъла на точка 22 от Известието относно сътрудничеството (съображения 405—407 от обжалваното решение).

62 След като разглежда положението на Deltafina и стига до извода, че то не може да бъде освободено от глоба, поради това че не е изпълнило задължението си за сътрудничество, предвидено в Известието относно сътрудничеството (вж. съображения 408—484 от обжалваното решение и точки 4 и 10 по-горе), Комисията разглежда случаите на Dimon Italia и Transcatab.

63 Първо, Комисията стига до извода, че непредоставянето на окончателно освобождаване от глоба на Deltafina няма никакво значение с оглед на начина, по който Известието относно сътрудничеството трябва да се приложи по отношение на Dimon Italia и на Transcatab (съображения 485—491 от обжалваното решение).

64 Второ, тя определя намаляването на глобите, което може да се предостави по-специално на Transcatab по силата на посоченото известие.

65 В тази връзка Комисията най-напред установява, че Transcatab изпълнява наложените му условия, а именно че преустановява участието си в нарушението не по-късно от датата на представяне на доказателствата (съображения 492 и 493 от обжалваното решение).

66 По-нататък Комисията заявява, че за да определи размера на намаляването, тя отчита момента на предоставяне на доказателствата, доколко представляват съществена добавена стойност, както и обхвата и непрекъснатия характер на сътрудничеството от страна на предприятията след предоставяне на доказателствата (съображение 494 от обжалваното решение).

67 В този смисъл, на първо място, Комисията отбелязва, че Transcatab подава заявлението си за освобождаване от глоба, преди тя да е предприела активни действия за проверка, че неговото заявление обхваща целия период на нарушението и че предоставените доказателства потвърждават в редица насоки тези, с които Комисията вече е разполагала (съображение 495 от обжалваното решение).

68 На второ място, що се отнася конкретно до документите, предоставени от Transcatab, Комисията приема, че изложението на фактите, произтичащо от тях, е особено подробно и е особено полезно, за да се разбере нарушението, и по-специално някои от неговите елементи (като сключването на междубраншово споразумение през 1999 г. за излишъка от произведен през 1998 г. тютюн). Тя отбелязва обаче, че никой от фактите, за които Transcatab предоставя доказателства, не ѝ е бил неизвестен (съображение 497 от обжалваното решение).

69 Накрая, Комисията приема също, че Transcatab ѝ сътрудничи в хода на цялото производство и не оспорва фактите, на които се основава Комисията в своето изложение на възраженията (съображение 498 от обжалваното решение).

70 В този смисъл Комисията стига до извода, че Transcatab трябва да получи най-голямото намаляване на глобата, предвидено за съответния диапазон, а именно с 30 % (съображение 499 от обжалваното решение).

71 Съгласно член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 Комисията в крайна сметка определя (вж. член 2 от обжалваното решение) глобите на предприятията и сдруженията — адресати на обжалваното решение, както следва:

– Deltafina и Universal, солидарно: 30 милиона евро,

– Dimon Italia (Mindo) и Alliance One: 10 милиона евро, като Alliance One отговаря за цялата сума, а Mindo отговаря солидарно само за сумата от 3 990 000 EUR,

– Transcatab и Alliance One, солидарно: 14 милиона евро,

– Romana Tabacchi: 2,05 милиона евро,

– APTI: 1 000 EUR,

– Unitab: 1 000 EUR.

Производство и искания на страните

72 На 24 януари 2006 г. Alliance One подава жалба в секретариата на Общия съд, с която по-специално иска частична отмяна на обжалваното решение (дело Т‑25/06). На 3 февруари 2006 г. Transcatab подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.

73 В жалбата Alliance One иска съединяването на посоченото с настоящото дело. В своята жалба Transcatab отправя същото искане.

74 Общият съд оставя без уважение искането за съединяване.

75 На 24 ноември 2009 г. Общият съд в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от процедурния му правилник, поставя писмен въпрос на Transcatab, на който същото отговаря в определения срок. На 4 февруари 2010 г. Комисията представя становището си по отговора на Transcatab.

76 По доклад на съдията докладчик Общият съд решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия приканва страните да представят определен документ. Документът е представен в определения срок.

77 Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 30 ноември 2010 г.

78 В съдебното заседания на основание член 64 от Процедурния правилник Общият съд приканва Transcatab да представи друг документ. Transcatab представя този документ на 22 декември 2010 г.

79 Transcatab моли Общия съд:

– да отмени частично обжалваното решение,

– да намали размера на наложената му глоба,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

80 Комисията моли Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да определи размер от 15 милиона евро за глобата по силата на предоставените от член 229 ЕО правомощия,

– да осъди Transcatab да заплати съдебните разноски.

От правна страна

81 В подкрепа на жалбата си Transcatab сочи пет правни основания, някои от които се поделят на няколко части. В рамките на първото правно основание Transcatab по същество изтъква, че Комисията е допуснала грешки при прилагане на правото, заявявайки, че Alliance One отговаря за неговите действия, че Комисията не е мотивирала в достатъчна степен позицията си в това отношение и също така е нарушила правото му на защита. Второто правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, от липса на мотиви и от нелогично мотивиране, от нарушение на правото на защита, както и от нарушение на принципите на пропорционалност, равно третиране и защита на оправданите правни очаквания при определяне на глобата. Третото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото и от липса на мотиви при определяне на размера на глобата с оглед определената продължителност на нарушението, от нарушение на принципа ne bis in idem във връзка с наложената на APTI глоба, както и от нарушение на принципа на равно третиране. В рамките на четвъртото правно основание Transcatab сочи, че Комисията неправилно приема в обжалваното решение, че нито едно от смекчаващите обстоятелства, посочени от нея, не е приложимо. Накрая, в рамките на петото правно основание то сочи, че Комисията е допуснала грешки при прилагане на правото във връзка с приложението на Известието относно сътрудничеството.

82 Комисията счита, че с третото си правно основание Transcatab оттегля предходното си съдействие, изразяващо се в неоспорване на установените в изложението на възраженията факти. В този смисъл тя отправя насрещно искане до Общия съд да сведе намаляването на глобата на Transcatab от 30 % на 25 % и упражнявайки правото си на пълен съдебен контрол, да определи глоба в размер на 15 милиона евро.

1. По първото правно основание относно възлагането на отговорността за нарушението на дружеството майка на Transcatab





По първата част от първото правно основание, изведена от неправилно тълкуване на съдебната практика, от пренебрегване на представените доказателства и от нарушение на правото на защита

Доводи на страните

83 На първо място, Transcatab оспорва изводите в обжалваното решение, съгласно които самото обстоятелство, че SCC притежава изцяло неговия капитал в периода на нарушението, било достатъчно, за да се презюмира отговорността на SCC за неправомерните действия на неговото дъщерно дружество. Подобна презумпция не била в съответствие със съдебната практика. Според Transcatab Комисията трябва да докаже наличието на други улики, позволяващи да се приеме, че дружеството майка действително е упражнявало решаващо влияние върху своето дъщерно дружество. В случая Комисията се задоволила да презюмира отговорността на SCC и не представила други улики, които да могат да основат наличието на подобна отговорност. В този смисъл тя преобърнала доказателствената тежест, която не следвало да се носи от Transcatab или неговото дружество майка, а от самата Комисия.

84 На второ място, Transcatab сочи, че SCC е представило на Комисията достатъчни доказателства, за да докаже, че действията му са отделни от тези на Transcatab. Тези доказателства се отнасяли както до описанието на местните особености на италианския пазар, така и до характеристиките, с които се отличавала групата SCC, от които личала самостоятелността на нейните дъщерни дружества. Освен това те се отнасяли до автономния му управителен съвет и генерален директор.

85 В репликата Transcatab освен това сочи, че твърдението на Комисията, съгласно което било възможно да се обори презумпцията за решаващо влияние само когато по естеството си участието е изключително финансово, е в разрез със съдебната практика. Според него Комисията не е разгледала внимателно доказателствата, представени в хода на административното производство, и се ограничила да отхвърли всички доводи въз основа на недоказани допускания. Първо, твърдението, че било слабо вероятно дружество майка да може изцяло да делегира управлението на дъщерно дружество, не било основателно. Всъщност, както доказало Transcatab в административното производство, разклонената структура на групата не давала възможност за единно управление. Второ, Комисията приложила презумпцията за решаващо влияние дори за периода, през който SCC притежавало само 50 % от капитала на Transcatab, докато последното и SCC доказали, че управителният съвет и генералният директор на Transcatab, на които са били поверени всички правомощия за управлението на дружеството, били назначени, преди SCC да придобие изключителен контрол над него. Трето, обстоятелството, че някои документи са съставени на английски език, не било достатъчно, за да се докаже влияние от страна на дружеството майка върху управлението на търговската дейност на Transcatab. В заключение, Комисията неправилно отхвърлила представените доказателства, без да изложи достатъчни или логични мотиви и без да ги съпостави с други документи с поне равностойна доказателствена стойност. В този смисъл Комисията не изпълнила задължението си за безпристрастно разследване на преписката.

86 На трето място, Комисията нарушила правото на защита на Alliance One, доколкото в обжалваното решение използвала документи от преписката, които не са били упоменати в изложението на възраженията, като по този начин попречила на SCC да вземе отношение във връзка с тях и така накърнила оправданите правни очаквания на неговия правоприемник, Alliance One. Transcatab признава, че става дума за известни на страните документи. Тъй като обаче те не били упоменати в изложението на възраженията, страните основателно можели да приемат, че същите нямат значение за целите на делото и поради това не се налага да излагат позицията си във връзка с тях. В репликата по време на съдебното заседание Transcatab заявява, че се позовава на нарушение на своето собствено право на защита.

87 Комисията моли доводите на Transcatab да бъдат отхвърлени. Що се отнася по-специално до оплакването, изведено от нарушение на правото на защита на Alliance One, Комисията изразява съмнение относно допустимостта му, доколкото Transcatab не сочи нарушение на собственото си право, а на правото на друга страна. Разширяването на обхвата на оплакването по отношение на собственото право на защита на Transcatab било просрочено и поради това недопустимо.

Съображения на Общия съд

– По нарушаването на правилата относно възлагането на отговорността за практиките на дъщерното дружество на неговото дружество майка

88 Във връзка с първото оплакване, повдигнато от Transcatab, следва да се припомни, че правото на конкуренцията се отнася до дейността на предприятията (Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точка 59) и че понятието за предприятие обозначава всяко образувание, което извършва икономическа дейност, независимо от неговия правен статут и начин на финансиране (Решение на Съда от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, Recueil, стp. I‑5425, точка 112 и Решение на Съда от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, C‑97/08 P, Сборник, стp. I‑8237, точка 54).

89 От съдебната практика е видно, че понятието за предприятие, поставено в този контекст, трябва да бъде схващано като обозначаващо една стопанска единица, макар и от юридическа гледна точка тази стопанска единица да е съставена от няколко физически или юридически лица (Решение на Съда от 14 декември 2006 г. по дело Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, Recueil, стр. I‑11987, точка 40 и Решение на Съда по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 55; Решение на Общия съд от 15 септември 2005 г. по дело DaimlerChrysler/Комисия, T‑325/01, Recueil, стp. II‑3319, точка 85).

90 Когато подобна стопанска единица нарушава правилата за конкуренция, съгласно принципа на личната отговорност същата следва да отговаря за това нарушение (вж. в този смисъл Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело Комисия/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, стр. I‑4125, точка 145, Решение на Съда от 11 декември 2007 г. по дело ETI и др., C‑280/06, Сборник, стр. I‑10893, точка 39 и Решение на Съда по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 56).

91 Отговорността за нарушение на правото на конкуренцията несъмнено трябва да се носи от юридическо лице, на което могат да се налагат глоби. За целите на прилагането и изпълнението на решенията на Комисията в областта на правото на конкуренцията действително е необходимо да се определи като адресат образувание, което притежава юридическа правосубектност (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 20 април 1999 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, известно като „Решение по дело PVC II“, T‑305/94—T‑307/94, T‑313/94—T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 и T‑335/94, Recueil, стp. II‑931, точка 978).

92 От постоянната съдебна практика произтича, че поведението на дъщерно дружество може да се вмени на дружеството майка по-конкретно когато това дъщерно дружество, макар да има отделна правосубектност, не определя по самостоятелен начин поведението си на пазара, а изпълнява главно указанията, дадени му от дружеството майка, с оглед в частност на икономическите, организационните и юридическите връзки между тези два правни субекта (вж. Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 58 и цитираната съдебна практика).

93 Действително в подобна ситуация, тъй като дружеството майка и неговото дъщерно дружество са част от една и съща стопанска единица и по този начин формират едно предприятие по смисъла на член 81 ЕО, Комисията може да адресира до дружеството майка решение за налагане на глоби, без да се изисква да е доказано личното участие на последното в нарушението (вж. в този смисъл Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 59).

94 От съдебната практика е видно и че в особения случай, когато дружество майка притежава 100 % от капитала на своето дъщерно дружество, извършило нарушение на правилата за конкуренция, от една страна, това дружество майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението на това дъщерно дружество и от друга страна, съществува оборима презумпция, според която посоченото дружество майка действително упражнява такова влияние (вж. Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 60 и цитираната съдебна практика).

95 При тези условия е достатъчно Комисията да докаже, че целият капитал на дадено дъщерно дружество се притежава от неговото дружество майка, за да се презюмира, че последното упражнява решаващо влияние върху търговската политика на това дъщерно дружество. Впоследствие Комисията ще бъде в състояние да счита дружеството майка за солидарно отговорно за плащането на наложената на неговото дъщерно дружество глоба, освен ако това дружество майка, което трябва да обори тази презумпция, не представи достатъчно доказателства, които са от естество да установят, че неговото дъщерно дружество има самостоятелно поведение на пазара (вж. в този смисъл Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия, C‑286/98 P, Recueil, стр. I‑9926, точка 29 и Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 61).

96 Макар да е вярно, че в точки 28 и 29 от Решение по дело Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия, точка 95 по-горе, Съдът е посочил, освен притежаването на 100 % от капитала на дъщерното дружество, и други обстоятелства, каквито са липсата на оспорване на влиянието, което дружеството майка упражнява върху търговската политика на своето дъщерно дружество, и общото представителство на двете дружества по време на административното производство, не по-малко вярно е, че подобни обстоятелства са споменати от Съда само с цел да се изложат всички елементи, на които Общият съд е основал съждението си, а не с цел прилагането на презумпцията, спомената в точка 94 по-горе, да се постави в зависимост от представянето на допълнителни индиции, свързани с действителното упражняване на влияние от дружеството майка (вж. Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 62 и цитираната съдебна практика; Решение на Общия съд от 8 октомври 2008 г. по дело Schunk и Schunk Kohlenstoff-Technik/Комисия, T‑69/04, Сборник, стp. II‑2567, точка 57).

97 От обжалваното решение е видно, че за да вмени на едно дружество майка отговорността за нарушение, извършено от негово дъщерно дружество, Комисията изхожда от предпоставката, че това е възможно, когато дружеството майка и неговото дъщерно дружество са част от една и съща стопанска единица и следователно са едно предприятие по смисъла на член 81 ЕО (съображение 325 от обжалваното решение).

98 Централното обстоятелство, на което се основава Комисията, за да установи, че на дружеството майка може да бъде вменено неправомерното поведение на неговото дъщерно дружество, е липсата на самостоятелност на последното, що се отнася до неговото поведение на пазара. Всъщност тази липса на самостоятелност е следствие на упражняваното от дружеството майка „решаващо влияние“ върху поведението на дъщерното му дружество, като ефективното упражняване на такова влияние съгласно съдебната практика може да се презюмира, в случай че дружество майка притежава изцяло капитала на дъщерното си дружество (вж. съображения 329 и 330 от обжалваното решение).

99 Така в съображение 331 от обжалваното решение Комисията приема, че в конкретния случай Transcatab „не [е] самостоятелн[о]“, тъй като се контролира изцяло от дружеството си майка, SCC.

100 Противно на поддържаното от Transcatab в неговата реплика, а именно че в случая Комисията била превърнала една презумпция „iuris tantum“ в презумпция „iuris et de iure“, това съждение не се отклонява от логиката на оборима презумпция. Така, както при други презумпции, допустими в правото на конкуренцията, ако един факт може законосъобразно да се презюмира от Комисията, той се счита за установен, доколкото засегнатото предприятие не обори презумпцията, като представи убедителни доказателства за противното (вж. Решение на Съда по дело Комисия/Anic Partecipazioni, точка 90 по-горе, точки 121 и 126 и Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело Hüls/Комисия, C‑199/92 P, Recueil, стp. I‑4287, точки 162 и 167). От друга страна, с оглед на оборимия си характер посочената презумпция, която във всеки случай може да бъде оборена, не води до автоматично вменяване на отговорност на дружеството майка, което притежава изцяло дружествения капитал на дъщерното си дружество, тъй като такова вменяване би противоречало на принципа на личната отговорност, върху който почива правото на конкуренцията.

101 Следователно Комисията не е нарушила правилата, уреждащи възможността за вменяване на отговорност на дружество майка за поведението на дъщерното му дружество, като държи по същество SCC, правоприемник на който е Alliance One, отговорно за нарушението, извършено от Transcatab.

102 Следва да се приеме за установено, че подобен извод не може да бъде поставен под въпрос от доводите, изтъкнати от Transcatab в отговор на писмения въпрос на Общия съд относно последиците, които следва да се извлекат от Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе. Според дружеството, първо, в това решение Съдът тълкува неправилно предходната си съдебна практика, в частност Решение по дело Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия, точка 95 по-горе, и във всички случаи съдебната практика не е еднозначна в това отношение. Второ, фактическият контекст по делото се различавал от фактическия контекст в настоящия случай, тъй като много дъщерни дружества участвали в картела и следователно било по-трудно да се докаже, че дружеството майка не е знаело за антиконкурентната дейност. Що се отнася до първия довод обаче, достатъчно е да се констатира, че от Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе (вж. в този смисъл и заключението на генералния адвокат Kokott към решението по това дело, Recueil, стp. I‑8241, точки 60 и 61), е видно, че Съдът не само е взел предвид съдебната практика, върху която Transcatab основава голяма част от доводите си, и в частност Решение по дело Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия, точка 95 по-горе, но също така е дал еднозначно тълкуване на предходната си съдебната практика (Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точки 58—62). Относно втория довод е достатъчно да се констатира, че твърдяната разлика между двете дела е напълно ирелевантна, тъй като критерият за вменяване на отговорност по делото Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, изобщо не е свързан с това дали дружеството майка е запознато пряко или косвено с дейностите, извършвани от дъщерното или дъщерните му дружества. Във всеки случай, както основателно отбелязва Комисията, в това решение такова обстоятелство въобще не е било вземано предвид.

– По пренебрегването на доказателствата, представени за оборване на презумпцията

103 Както беше изложено в точки 94 и 95 по-горе, когато дружество майка притежава изцяло капитала на дъщерно дружество, Комисията може да презюмира, че дружеството майка е упражнявало решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество, без да е длъжна да представи допълнителни доказателства, установяващи, че дружеството майка действително е упражнило такова влияние или е било дори бегло осведомено за нарушението или за участието на посоченото дъщерно дружество в него. Става въпрос за оборима презумпция, която може да отпадне чрез доказване на противното. Обратно на поддържаното от Transcatab, при това положение SCC — което през периода на нарушението притежава изцяло капитала на Transcatab (вж. съображение 336 от обжалваното решение) — следва да обори тази презумпция, като представи доказателства, годни да установят, че дъщерното му дружество определя самостоятелно насоката на дейността си на пазара и че следователно двете дружества не представляват едно-единствено стопанско образувание. В противен случай необорването на презумпцията, изведена от притежаването на целия капитал, доказва упражняването на контрол (вж. в този смисъл Решение по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точки 60—62 и цитираната съдебна практика; Решение на Общия съд от 30 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, T‑175/05, непубликувано в Сборника, точка 93).

104 В настоящия случай Комисията отделя съображения 335—344 от обжалваното решение, за да разгледа доводите и доказателствата, представени от SCC в отговора му на изложението на възраженията, за да докаже липсата на решаващо влияние, упражнявано върху търговската политика на Transcatab, и не ги счита за годни да оборят презумпцията.

105 Налага се констатацията, че в жалбата Transcatab само заявява, без да доказва твърденията си, че в хода на административното производство SCC доказва, че неговото устройство е децентрализирано, че разполага със самостоятелно местно ръководство, което е напълно независимо и на което са делегирани всички функции, като се имат предвид именно особеностите на италианския пазар на суров тютюн, както и че членовете на управителния му съвет, както и неговият генерален директор са самостоятелни и нямат никаква пряка или непряка връзка със SCC. Transcatab обаче по никакъв начин не идентифицира евентуалните грешки, които Комисията допуснала в обжалваното решение във връзка с преценката на тези доказателства. Едва в репликата в отговор на някои доводи на Комисията то привежда някои съображения, за да критикува непряко обжалваното решение.

106 При всички положения следва да се отбележи, най-напред, както Комисията правилно посочва в съображение 338 от обжалваното решение, че след като едно дъщерно дружество разполага със собствено местно управление и със собствени средства, това само по себе си не доказва, че то определя поведението си на пазара независимо от своето дружество майка. Всъщност поверяването на управлението на текущите дейности на местното управление на дъщерно дружество, което е изцяло притежавано от дружеството майка, е разпространена практика и следователно не може да докаже действителната самостоятелност на дъщерните дружества. Същото се отнася до довода, изведен от твърдените характеристики на италианския пазар на суров тютюн, след като посочените характеристики не биха попречили на дружество майка да упражнява напълно ефективен контрол над дъщерното си дружество.

107 Следва, по-нататък, да се констатира, че в съображения 341 и 342 от обжалваното решение Комисията уточнява, от една страна, че преди да придобие изцяло капитала на Transcatab, SCC вече е контролирало това дружество със своя италиански партньор и че фактът, че то не е променило нищо в управлението на същото, след като е поело контрол върху него, поради това не може да бъде считан за доказателство за това, че SCC не е упражнявало никакво влияние върху дъщерното си дружество, след като го е придобило изцяло. От друга страна, Комисията изтъква, че делегирането на изпълнителните правомощия на генералния директор на Transcatab, за когото при липсата на доказателства за противното може разумно да се предположи, че е бил посочен от SCC, не е възпрепятствало останалите членове на управителния съвет да заемат изпълнителни постове и да осъществяват изпълнителни функции.

108 Поради това следва да се отбележи, че при липсата на обяснение от страна на SCC Комисията правилно е отдала значение на факта, че посоченото дружество, което, след като е станало единствен акционер, е разполагало с всички правомощия, за да извърши частично или пълно подновяване на управителния съвет, не е предприело никакви мерки в тази посока. От това следва, че запазването на членовете на управителния съвет, и в частност на генералния директор, може да бъде резултат само на решение на SCC като единствен акционер на Transcatab.

109 Освен това обстоятелството, че едно лице, а именно генералният директор, разполага със значителни, делегирани му от управителния съвет правомощия, би могло, обратно, да свидетелства за намерението на дружеството майка да опрости упражняването на контрол върху дъщерното дружество именно като ограничи ролята на управителния съвет до маргинални дейности и съсредоточи всички правомощия в ръцете на „доверен човек“. Всъщност не е правдоподобно, какъвто е случаят с Transcatab, едно многонационално дружество да делегира всички правомощия на дъщерно дружество, развиващо дейност на национален пазар — и дори да приеме, както изглежда внушава Alliance One, делегиране на правомощия, съществуващо преди придобиването на пълен контрол, — на едно физическо лице, което, действайки напълно самостоятелно и без да се твърди, че е посочено от единствения акционер, да избира на свой ред членовете на управителния съвет, лишавайки всяко друго лице от каквото и да е влияние върху управлението на дружеството, и което не се отчитало de facto на никого за своите действия.

110 По този начин и като се има предвид и фактът, че делегирането на правомощия на генералния директор на дъщерно дружество съвсем не е необичайно, такъв довод не може да обори презумпцията за контрол, упражняван върху Transcatab от страна на дружеството майка.

111 Що се отнася по-нататък до довода, с който се критикува твърдението за направения от Комисията извод въз основа на обстоятелството, че някои документи са съставени на английски, достатъчно е да се установи, за разлика от твърденията на Transcatab, че тези документи, упоменати в съображения 343—346 от обжалваното решение, не са имали за цел нито да докажат, че дружествата майки са били в състояние да повлияят или че конкретно са повлияли на действията на своите италиански дъщерни дружества, нито пък, още по-малко, да докажат, че дружествата майки са знаели за разглеждания картел. Напротив, Комисията само използва някои документи от административната преписка, за да установи каква е била достоверността на доказателствата и доводите, представени от SCC в отговора му на изложението на възраженията, за да обори презумпцията за решаващо влияние върху Transcatab.

112 Накрая, важно е да се отбележи, че за разлика от твърденията на Transcatab в репликата, от обжалваното решение по никакъв начин не става ясно, че презумпцията за решаващо влияние би могла да се обори само ако участието на дружеството майка е изключително финансово.

113 От това следва, че оплакването, изведено от пренебрегването на доказателствата, представени с цел да се обори презумпцията, трябва да се отхвърли.

– По нарушаването на правото на защита

114 Във връзка с третото оплакване, повдигнато от Transcatab, следва да се напомни, че зачитането на правото на защита при провеждането на административните производства в областта на политиката на конкуренция представлява общ принцип на правото на Съюза, чието съблюдаване се гарантира от юрисдикциите му (вж. Решение на Съда от 3 септември 2009 г. по дело Prym и Prym Consumer/Комисия, C‑534/07 P, Сборник, стp. I‑7415, точка 26 и цитираната съдебна практика).

115 Според постоянната съдебна практика зачитането на правото на защита изисква на заинтересованото предприятие да е била дадена възможност в хода на административното производство да изложи ефективно своето становище относно истинността и релевантността на твърдените факти и обстоятелства, както и относно документите, възприети от Комисията в подкрепа на твърдението ѝ за наличието на нарушение на Договора (Решение на Съда от 7 юни 1983 г. по дело Musique Diffusion française и др./Комисия, 100/80—103/80, Recueil, стp. 1825, точка 10 и Решение на Съда от 6 април 1995 г. по дело BPB Industries и British Gypsum/Комисия, C‑310/93 P, Recueil, стp. I‑865, точка 21).

116 Член 27, параграф 1 от Регламент № 1/2003 отразява този принцип, доколкото предвижда изпращането до страните на изложение на възраженията, което трябва да посочва по ясен начин всички съществени елементи, върху които се основава Комисията на този етап на производството (вж. в този смисъл Решение по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 67), за да се даде възможност на заинтересованите лица действително да се запознаят с поведението, в което ги упреква Комисията, и да изложат надлежно своята защита, преди Комисията да приеме окончателно решение. Това изискване е спазено, ако в посоченото решение не се твърди, че заинтересованите лица са извършили нарушения, различни от посочените в изложението на възраженията, и ако са взети предвид само фактите, по които заинтересованите лица са имали възможност да дадат обяснения (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 19 март 2003 г. по дело CMA CGM и др./Комисия, T‑213/00, Recueil, стp. II‑913, точка 109 и цитираната съдебна практика).

117 Същевременно, това посочване може да бъде направено обобщено, а окончателното решение не трябва непременно да бъде копие на изложението на възраженията (вж. в този смисъл Решение по дело Musique Diffusion française и др./Комисия, точка 115 по-горе, точка 14), тъй като последното е подготвителен документ, съдържащ фактически и правни преценки с напълно неокончателен характер (вж. в този смисъл Решение на Съда от 17 ноември 1987 г. по дело British American Tobacco и Reynolds Industries/Комисия, 142/84 и 156/84, Recueil, стp. 4487, точка 70). Допустими са допълнения към изложението на възраженията, направени в светлината на писмения отговор на страните, чиито доводи доказват, че те са могли действително да упражнят правото си на защита. Предвид административното производство Комисията също може да ревизира или добавя фактически или правни доводи в подкрепа на формулираните от нея възражения (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 28 февруари 2002 г. по дело Compagnie générale maritime и др./Комисия, T‑86/95, Recueil, стp. II‑1011, точка 448 и Решение на Общия съд от 22 октомври 2002 г. по дело Schneider Electric/Комисия, T‑310/01, Recueil, стp. II‑4071, точка 438).

118 Освен това Съдът е уточнил, че вземането предвид на довод, изтъкнат от предприятие в хода на административното производство, без то да е имало възможност да вземе отношение по него преди приемането нa окончателното решение, не би могло само по себе си да представлява нарушение на неговото право на защита (Определение на Съда от 10 юли 2001 г. по дело Irish Sugar/Комисия, C‑497/99 P, Recueil, стp. I‑5333, точка 24).

119 Накрая, следва да се припомни и че според съдебната практика нарушение на правото на защита е налице, когато съществува възможност поради допусната от Комисията нередовност провежданото от нея административно производство да доведе до различен резултат. Предприятие жалбоподател установява извършването на такова нарушение, като докаже в достатъчна степен не че съдържанието на решението на Комисията би било различно, а че тя е могла да осигури по-добре неговата защита, ако нередовността липсваше, например поради факта че то е могло да използва документи, достъпът до които му е бил отказан в хода на административното производство (вж. в този смисъл Решение на Съда от 2 октомври 2003 г. по дело Thyssen Stahl/Комисия, C‑194/99 P, Recueil, стp. I‑10821, точка 31 и цитираната съдебна практика и Решение на Съда от 1 юли 2010 г. по дело Knauf Gips/Комисия, С‑407/08 Р, все още непубликувано в Сборника, точка 28).

120 В случая следва обаче да се отбележи, че в изложението на възраженията, за да обоснове отговорността на SCC за нарушението на правото на картелите, извършено от Transcatab, чийто капитал притежават изцяло, Комисията е могла по принцип, в светлината на посочените в точки 94—96 по-горе принципи от съдебна практика, да се ограничи до установяване на разпределението на капитала между дъщерните дружества и дружествата майки (вж. точки 336—338 от изложението на възраженията). В приложение на тези принципи в окончателното си решение Комисията е била длъжна да вземе отношение по доводите на страните, изложени в отговор на посоченото известие (вж. съображение 335 и сл. от обжалваното решение), целящи да оборят въпросната презумпция.

121 Освен това във връзка с твърдението на Transcatab, съгласно което в обжалваното решение Комисията използвала неупоменати в изложението на възраженията документи, следва да се отбележи, че само при преценката на доводите и доказателствата, представени от страните в хода на административното производство, Комисията действително засяга в съображения 335—344 от обжалваното решение някои специфични аспекти и документи относно връзките между SCC и Transcatab, като се позовава на документи в административната преписка. Следователно отчитането на тези аспекти и документи не може да засегне ефективното упражняване на правото на защита на Transcatab, още повече че то е имало достъп до посочените документи, с които е разполагало вече във всички случаи по време на административното производство.

122 Впрочем от преписката е видно, че SCC и Transcatab са били в състояние да отговорят на възражението, изрично посочено в изложението на възраженията, което им е било изпратено, и да изложат защитата си пред служителя по изслушването. При това положение принципът на състезателност е бил спазен в хода на административното производство.

123 При всички случаи следва също да се припомни, че както е отбелязал Съдът, след като Комисията не е длъжна, що се отнася до възможността за вменяване на нарушението, да представи на стадия на изложението на възраженията елементи, различни от доказателството относно притежаването от дружеството майка на капитала на неговите дъщерни дружества, доводът, свързан с нарушаването на правото на защита, не може да бъде уважен (вж. в този смисъл Решение от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 64).

124 В този смисъл оплакването, изведено от нарушаване на правото на защита, следва да се отхвърли по същество, без да се налага произнасяне по въпроса за допустимостта, повдигнат от Комисията.

125 В заключение с оглед на всичко изложено по-горе първата част на първото правно основание трябва да се отхвърли изцяло.

По втората част на първото правно основание, изведена от нарушение на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003

Доводи на страните

126 Transcatab твърди, че след като Комисията приема, че Alliance One отговаря за разглежданите нарушения, тя му е наложила глоба, която надвишава максималния размер от 10 % от неговия оборот за стопанската година, предхождаща приемането на обжалваното решение, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Действително глобата, която му е наложена, възлизала на 43 % от неговия оборот.

127 Във връзка с останалите въпроси Transcatab препраща към доводите, изложени от Alliance One в жалбата на последното (дело Т‑25/06), копие от която то прилага.

128 Комисията моли доводите на Transcatab да бъдат отхвърлени.

Съображения на Общия съд

129 На първо място, следва да се отбележи, че тази част е тясно свързана с първата част от настоящото правно основание, доколкото отхвърлянето на посочената част неизбежно би се отразило върху основателността на настоящата част. Следователно с оглед на съображенията, довели до отхвърлянето на първата част от настоящото правно основание, следва да се заключи, че Комисията не е допуснала грешка, като е взела консолидираните обороти на SCC като основа за изчисляването на тавана от 10 % от оборота, предвиден в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 (вж. в този смисъл Решение от 30 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 103 по-горе, точка 114).

130 Всъщност този таван трябва да се изчислява въз основа на сбора от оборотите на всички дружества, които съставляват стопанското образувание, действащо като предприятие по смисъла на член 81 ЕО, тъй като единствено сборът от оборотите на съставляващите го дружества може да представлява указание за размера и икономическата мощ на въпросното предприятие (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 20 март 2002 г. по дело HFB и др./Комисия, Т‑9/99, Recueil, стр. ІІ‑1487, точки 528 и 529 и Решение на Общия съд от 30 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 103 по-горе, точка 114).

131 Що се отнася, на второ място, до общото позоваване, направено от Transcatab на доводите, развити в жалбата, представена от неговото дружество майка, Alliance One, следва да се отбележи, че подобно позоваване, което посочва съответния приложен документ само общо и не позволява на Общия съд да установи с точност доводите, които би могъл да приеме, че допълват правните основания, развити в писмените изявления, трябва да се счита за недопустимо.

132 Действително следва да се напомни, че съгласно член 21 от Статута на Съда и член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник исковата молба или жалбата трябва да посочват предмета на спора и кратко изложение на посочените правни основания. Според постоянната съд