ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
32.

В приложение II от Закона за бежанците от 1996 г. се посочва, че Refugee Appeals Tribunal се състои от председател и от обикновени членове, за които Minister for Justice, Equality and Law Reform, със съгласието на Minister for Finance [министъра на финансите], счита, че са необходими за бързото решаване на делата на Refugee Appeals Tribunal, като всеки един от тях трябва да има най-малко пет години практически опит като barrister или като solicitor преди назначаването му. Членовете на Refugee Appeals Tribunal се назначават от Minister for Justice, Equality and Law Reform. Всеки от обикновените членове се назначава за срок от три години при условия, определени при неговото назначаване от Minister for Justice, Equality and Law Reform в изпълнение на разпоредбите от това приложение. Председателят на Refugee Appeals Tribunal упражнява своите функции по силата на писмен договор за услуга, съдържащ условията, които могат да бъдат определяни за всеки отделен случай от Minister for Justice, Equality and Law Reform със съгласието на Minister for Finance. Всеки обикновен член получава възнаграждение, надбавки и обезщетения за служебни разноски, които могат да бъдат определяни за всеки отделен случай от Minister for Justice, Equality and Law Reform със съгласието на Minister for Finance.
20.

Запитващата юрисдикция посочва, че OPAP е разширило дейността си в чужбина. Всъщност, както е изложено в мотивираното становище на Комисията на Европейските общности от 28 февруари 2008 г., адресирано до Република Гърция, към 31 март 2005 г. ОРАР вече е създало 206 представителства в Кипър въз основа на специално гръцко-кипърско споразумение. През 2003 г. ОРАР създава дружеството OPAP Kyprou Ltd, а през 2004 г. — дружеството OPAP International Ltd; от 2003 г. то притежава 90 % от акционерния капитал на дружеството OPAP Glory Ltd и 20 % от дружеството Glory Technology Ltd, а през 2004 г. създава в Гърция дружеството OPAP Parochis Ypiresion AE.
55.

Поради това, както се посочва в писменото становище на Комисията, наличните обстоятелства изцяло се различават от тези, които Съдът е разгледал по дело A.T., което се отнася до замяната на акции. По това дело установените в Германия прехвърлящи дружества са били лишени в резултат от действието на приложимото германско право от възможността да осъществят замяна на акции по данъчно неутрален начин. Това се е дължало на факта, че съгласно въпросното германско законодателство прехвърлящото дружество е могло да продължи да използва счетоводната стойност на прехвърлените му акции само ако придобиващото дружество в друга държава членка също използва счетоводната стойност по отношение на получените акции. По дело A.T. придобиващото (френско) дружество е оценило капиталовото участие не по счетоводната, а по пазарната му стойност. При тези обстоятелства данъчният неутралитет в Германия несъмнено е зависел от „допълнителни условия“ ( 20 ), основани на взаимността, каквито Директива 90/434 не е предвиждала. Поради посочените от мен по-горе причини наложените от италианското право и от правото на Съюза счетоводни изисквания изобщо не са подобни на предвидените в оспореното по дело A.T. германско законодателство.
20.

Писмени становища са представили Сдружението, Федералния орган по конкуренцията, Donau Chemie AG и Donauchem GmbH, Brenntag CEE GmbH, Ask Chemicals GmbH и ASK Chemicals Austria GmbH ( 10 ), DC Druck Chemie Süd GmbH & Co KG, правителствата на Австрия, Белгия, Германия, Испания и Италия, Комисията и Надзорният орган на ЕАСТ. Всички те, с изключение на италианското правителство, са представени в съдебното заседание, провело се на 4 октомври 2012 г., както и Френската република.
46.

За момент бих искала да се отклоня и да отбележа, че макар думите „likely to have [an] effect [може да окаже значително влияние]“, използвани в текста на английски език ( 18 ), да могат незабавно да напомнят за необходимостта от установяване на степен на вероятност — т.е. да се създаде впечатлението, че изискват незабавно, а по всяка вероятност и подробно определяне на въздействието на въпросния план или проект върху територията, — изразите, използвани на други езици, са по-общи. Например на френски език изразът е „susceptible d’affecter“ на немски „beeinträchtigen könnte“, на нидерландски се говори за план или проект, който „gevolgen kan heben“, докато на испански се използва изразът „pueda afectar“. Всяка от тези редакции показва, че проверката се прави по-общо и въпросът е само дали съответният план или проект може да окаже влияние. Именно в този смисъл следва да се разбира и английският израз „likely to“ ( 19 ).
13.

С решение от 16 април 2008 г. House of Lords потвърждава решението на Court of Appeal, с което последният отхвърля подадената от г-жа Pallikaropoulos въззивна жалба. На 18 юли 2008 г. House of Lords постановява решение за присъждане на съдебните разноски, с което възлага на г-жа Pallikaropoulos в пълен размер съдебните разноски във връзка с производството по обжалване пред House of Lords.
11.

В текстовете на шестте езика, на които първоначално е съставена Шеста директива (датски, нидерландски, английски, френски, немски и италиански език), изразът „пътуващо лице“ или еквивалентът му е използван навсякъде в член 26, с изключение на текста на английски език, където терминът „customer“ [„клиент“] е използван само веднъж — при определянето на обхвата на режима в член 26, параграф 1: „where the travel agents deal with customers in their own name and use the supplies and services of other taxable persons in the provision of travel facilities“ [„когато туристическите агенти работят с получатели от свое име и при предоставяне на туристически услуги използват стоки и услуги от други данъчнозадължени лица“] [неофициален превод] ( 7 ).
2.

Преюдициалните въпроси са отправени в рамките на спор между Ottica New Line di Accardi Vincenzo (наричано по-нататък „Ottica New Line“) и comune di Campobello di Mazara по повод на решение на последната, с което разрешава на Fotottica Media Vision di Luppino Natale Fabrizio e C. S.n.c. (наричано по-нататък „Fotottica“) да упражнява трайно дейността оптик на територията на тази община.
85.

От това следва, че на една последваща дата (датата Y) спрямо тази на произнасянето на първото решение по член 260, параграф 2 ДФЕС (датата X), размерът на периодичната имуществена санкция може да бъде намален или увеличен, считано от датата Y, съгласно силата на пресъдено нещо и принципа non bis in idem. Струва ми се съвсем нормално в материята на принудителните мерки да се предвиди възможността за промяна на периодичната имуществена санкция с действие ex nunc според степента на напредък на изпълнението на задължението, визирано в решението на съда или администрацията.
14.

Член 28 от Закон 42/2004 (Lei de Arte Cinematográfica e do Audiovisual, Law on Cinematographic and Audiovisual Arts) от 18 август 2004 г. предвижда: „1. Търговска реклама, излъчвана в киносалоните и разпространявана по телевизията, тоест реклами, спонсориране, телепродажби, телетекст, позициониране на продукти, както и реклама, съдържаща се в електронно програмирани справочници, независимо от платформата за разпространение, се облагат с такса за излъчване в тежест на рекламодателя, равна на 4 % от платената цена. 2. Определянето на размера, начисляването и контролът върху сумите, събрани посредством таксата за излъчване, се уреждат с отделен законодателен акт“.
40.

Разглежданата от Съда фактическа обстановка наподобява тази по настоящото главно производство. N. S. е афганистански гражданин, който пристига в Обединеното кралство и същия ден подава молба за убежище. Преди да пристигне в Обединеното кралство, той е пътувал през няколко европейски страни, включително Гърция, където не е подал молба за убежище, но е бил задържан в продължение на четири дни. Secretary of State for the Home Department изпраща на Република Гърция искане да поеме отговорността за разглеждането на молбата за убежище на N.S. Република Гърция не отговаря на искането и поради това се счита, че тя е приела да поеме отговорността за разглеждането на молбата на жалбоподателя.
5.

В частност, жалбоподателят по дело C‑232/11 P, Siemens Transmission & Distribution Ltd (по-рано Reyrolle Ltd, а впоследствие VA Tech Reyrolle Ltd, наричано по-нататък „Reyrolle“) през периода 1988—1998 г. е бил дъщерно дружество на групата Rolls-Royce. На 20 септември 1998 г. то е придобито от VA Technologie AG (наричано по-нататък „VA Technologie“), което на свой ред на 13 март 2001 г. го апортира като непарична вноска — посредством изцяло притежавано от него дъщерно дружество, VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG (наричано по-нататък „KEG“) — в рамките на операция, целяща създаването на ново дружество, VA Tech Schneider High Voltage GmbH (наричано по-нататък „VAS“). Първоначално VA Technologie AG притежава 60 % от капитала на VAS, а Schneider Electric SA (наричано по-нататък „Schneider“) притежава 40 % от същия ( 7 ).
24.

Що се отнася до съдебната практика, съгласно която жалбоподателят можа да запази правния си интерес да постигне съдебна отмяна на решение за налагане на ограничителни мерки, което е отменено ex nunc и заменено ( 14 ), Общият съд установява в точка 35 от обжалваното определение, че тази съдебна практика е изведена в особен и различен от настоящия контекст. Всъщност, за разлика от Регламент № 1330/2008, разглежданите по тези дела актове не само са били отменени ex nunc, но и са били заменени с нови актове, като ограничителните мерки по отношение на засегнатите образувания са били оставени в сила. Така първоначалните последици от отменените ex nunc актове запазват действието си по отношение на засегнатите образувания чрез заменящите ги актове. В настоящия случай обаче Регламент № 36/2011 чисто и просто заличава името на жалбоподателя в спорния списък, като по този начин отменя ex nunc Регламент № 1330/2008, доколкото той се отнася до жалбоподателя, без да го заменя. Следователно произведените от последния регламент последици не запазват действието си. Освен това посочената съдебна практика се основавала на съществуващите разлики между последиците от отмяната ex nunc и тези от съдебната отмяна на даден акт — обстоятелство, което не е релевантно в настоящия случай, както личи от точка 32 от обжалваното определение.
55.

На четвърто място, Kala Naft припомня съображение 25 от Решение 2010/413, съгласно което „[това] решение зачита основните права и спазва принципите, признати по-специално от Хартата […], най-вече правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, правото на собственост и правото на защита на личните данни. Настоящото решение следва да се прилага в съответствие с тези права и принципи“, както и абзаца от писмото на Съвета от 29 юли 2010 г., с което Kala Naft се уведомява за включването му в списъка, и което уточнява: „[…] your attention is also drawn to the possibility of challenging the Council’s decision before the General Court of the European Union, in accordance with the conditions laid down in Article 275, 2nd paragraph, and Article 263, 4th and 6th paragraphs, of the Treaty on the Functioning of the European Union“.
9.

В приложение II е посочена „информацията, която трябва да бъде предоставена на притежателя на полица, преди да се сключи договорът (А) или по време на действието му (Б)“ [неофициален превод]. Тази информация трябва да бъде „предоставена ясно и точно, в писмена форма, на официален език на държавата членка на задължението“ [неофициален превод]. Част А съдържа таблица: в лявата колона е посочена информация относно застрахователното предприятие, а в дясната колона — информация относно самото задължение. В рубрика 13 от последната колона са посочени в текста на френски език „modalités d’exercise du droit de renonciation“, а в текста на английски език „[a]rrangements for application of the cooling-off period“ [„[у]словия за прилагането на срока за отказ“] [неофициален превод], т.е. срокът, в който може да бъде упражнено правото на отказ. ( 7 ) Текстът на немски език, в който се съдържа изразът „Ausübung des Widerrufs[-] und Rücktritt[s]rechts“, изглежда се отнася до различни аспекти на правото на отказ.
10.

Релевантната национална правна уредба се съдържа в Environmental Information Regulations 2004 (SI No. 3391) (Наредба за информацията за околната среда от 2004 г., наричана по-нататък „EIR 2004“), чрез която се транспонира Директива 2003/4. Член 2, параграф 2 от наредбата съдържа следното определение за публични власти: „Без да се засяга предвиденото в параграф 3, „публични власти“ означава: a) правителствени служби; b) всички други публични власти по смисъла на член 3, параграф 1 от [Freedom of Information Act 2000 (Закон за свободата на информацията от 2000 г., наричан по-нататък „FIA 2000“)]; c) всички други образувания или лица, които изпълняват публични административни функции, или d) всички други образувания или лица, които са под контрола на лице, посочено в буква a), b) или c), и i) имат публични отговорности във връзка с околната среда; ii) изпълняват публични функции във връзка с околната среда, или iii) предоставят публични услуги, свързани с околната среда. […]“.
14.

Ministério da Agricultura, do Mar, do Ambiente e do Ordenamento do Território (Министерството на земеделието, морето, околната среда и териториалното планиране, наричано по-нататък „министерството“), ответник в главното производство, от своя страна посочва пред запитващата юрисдикция, че Директива 93/38 е адресирана не само до държавите членки, но и до всички възложители, както са определени в посочената директива. Според министерството, в качеството му на концесионер на обществена услуга, ползващ се от изключителен режим в района на концесията, Portgás е обвързано от задълженията по посочената директива.
11.

В член 18, параграф 2 от Правилника за имиграцията се посочва, че Secretary of State for the Home Department (наричан по-нататък „Secretary of State“) е длъжен да издаде карта за постоянно пребиваване в шестмесечен срок от датата, на която лицето е подало съответното заявление и е доказало, че има това право.
10.

Съмненията, които запитващата юрисдикция изпитва по отношение на правилното тълкуване, което трябва да бъде извършено на член 7 от Директива 2003/88, когато е налице възнаграждение, състоящо се от фиксирана и променлива част, изглежда се дължат по-специално на Решение на Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) от 27 ноември 2002 г. по дело Evans срещу Malley Organisation Ltd (T/A First Business Support) ( 4 ). Всъщност в ситуацията, аналогична на разглежданата в настоящото дело, служителят ищец изтъква, че възнаграждението му във връзка с годишния отпуск трябвало да се базира на средния му доход, за да включва едновременно както основното му възнаграждение, така и средните му доходи от комисиони. Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) отхвърля довода на служителя. Той постановява, че възнаграждението му не зависи от престираното количеството труд и че следователно се прилага член 221, параграф 2 от Закона от 1996 г. относно правата на работниците (Employment Rights Act 1996) ( 5 ). Поради това съдът решава, че служителят има право да му бъде изплатено само основното възнаграждение за времето на неговия годишен отпуск, като за периодите на платен годишен отпуск той следователно няма право да получи сума, равна по размер на неговия среден доход от комисиони.
14.

С други думи, следва ли да се приеме, че въздушни превозвачи като Vueling, Ryanair Ltd, easyJet Airline Co. Ltd или още HOP ! или Germanwings нарушават правото на Съюза, като таксуват регистрирането на багажа на пътниците като незадължителна услуга?
13.

С решение от 30 януари 2012 г. Tribunal Administrativo e Fiscal de Almada уважава жалбата и обявява за недействителен договора, сключен между CHS и SUCH. Посочената юрисдикция приема, че не е доказано изпълнението на условията за прилагане на изключението, предвидено в член 5, параграф 2 от кодекса за обществени поръчки, и че поради това за възлагането на предвидените в договора услуги е необходимо провеждане на процедура по възлагане на обществена поръчка. CHS и SUCH обжалват първоинстанционното решение пред Tribunal Central Administrativo do Sul, който с решение от 26 април 2012 г. отхвърля техните жалби. Както CHS, така и SUCH подават жалби срещу това решение пред Supremo Tribunal Administrativo, запитващата юрисдикция.
14.

Съгласно Maternity and Parental Leave etc. Regulations 1999 (Закон от 1999 г. за отпуските по майчинство и за отглеждане на дете и т.н.) отпускът по майчинство (maternity leave) се полага само на жени във връзка с бременността им. Paternity and Adoption Leave Regulations 2002 (Закон от 2002 г. за отпуските по бащинство и при осиновяване) предвижда за осиновявания при определени условия по-специално право на отпуск при осиновяване (adoption leave). Лица, на които със съдебно разпореждане е предоставена родителската отговорност за дете, родено от заместваща майка, могат да получат неплатен отпуск при определени условия.
46.

За разлика от тях текстът на френски език е „percevoir une contrepartie provenant essentiellement de l’entrée d’autres consommateurs dans le système plutôt que de la vente ou de la consommation de produits“, на испански е „la oportunidad de recibir una compensación derivada fundamentalmente de la entrada de otros consumidores en el plan, y no de la venta o el consumo de productos“, а на полски език е „w zamian za możliwość otrzymania wynagrodzenia, które jest uzależnione przede wszystkim od wprowadzenia innych konsumentów do systemu, a nie od sprzedaży lub konsumpcji produktów“. Текстът на английски език е сходен с тях, тъй като предвижда: „receive compensation that is derived primarily from the introduction of other consumers into the scheme rather than from the sale or consumption of products“. Ще нарека текстовете на тези езици „с условие за връзка“ ( 21 ).
1.

Настоящото дело е образувано по жалба, подадена от холдинговото дружество MasterCard Incorporated и двете му дъщерни дружества, наричани по-нататък съответно „MasterCard Inc.“, „MasterCard International Inc.“ и „MasterCard Europe“, а общо „жалбоподателите по главната жалба“), и две насрещни жалби, подадени съответно от The Royal Bank of Scotland Plc (наричана по-нататък „RBS“) и от Lloyds TSB Bank Plc (наричана по-нататък „LTSB“) и Bank of Scotland Plc (наричана по-нататък „BOS“), срещу Решение от 24 май 2012 г. по дело MasterCard и др./Комисия, T‑111/08 (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“) ( 2 ), с което Общият съд отхвърля жалбата на жалбоподателите за отмяна на Решение C (2007) 6474 окончателен от 19 декември 2007 г. относно производство по член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/34.579 — MasterCard, дело COMP/36.518 — EuroCommerce, дело COMP/38.580 — Commercial Cards, наричано по-нататък „спорното решение“).
16.

В съответствие с член 17, параграф 1 от Закона за бежанците, ако препоръката на Refugee Applications Commissioner е положителна, Minister for Justice, Equality and Law Reform е длъжен да предостави статут на бежанец на съответния кандидат. Когато се препоръчва да не се предостави статут на бежанец на кандидата, по силата на член 16 от този закон последният може да обжалва препоръката пред Refugee Appeals Tribunal (Ирландия). В случай че последният уважи молбата на кандидата за убежище и счете, че препоръката трябва да бъде положителна, Minister for Justice, Equality and Law Reform е длъжен в съответствие с член 17, параграф 1 от посочения закон да предостави статута на бежанец. В противен случай, ако Refugee Appeals Tribunal потвърди отрицателната препоръка на Refugee Applications Commissioner, Minister for Justice, Equality and Law Reform има право на преценка дали да предостави или не този статут.
7.

Г‑жа Saint Prix обжалва отказа да ѝ бъдат предоставени социални помощи. С решение от 4 септември 2008 г. жалбата ѝ е уважена Това решение обаче е обжалвано от Secretary of State for Work and Pensions пред Upper Tribunal, който с решение от 7 май 2010 г. се произнася в полза на Secretary of State. След това г‑жа Saint Prix обжалва решението на Upper Tribunal пред Court of Appeal. След като с решение от 13 юли 2011 г. последният отхвърля жалбата ѝ, тя подава нова жалба — този път пред Supreme Court of the United Kingdom (наричан по-нататък „Supreme Court“).
16.

Hochschul Informations System GmbH (наричано по-нататък „HIS“), жалбоподател заедно с TUHH по делото пред запитващата юрисдикция, е дружество с ограничена отговорност, с изцяло публичен капитал, като една трета от дружеството се контролира от Федерална република Германия, а две трети — от 16-те германски провинции, между които и провинция Хамбург, която притежава 4,16 % от капитала на дружеството HIS. Съгласно член 2 от неговия устав предметът на дейност на HIS се състои в предоставянето на съдействие на публичните висши училища и на компетентните административни органи, за да се гарантира целесъобразното и икономически ефективното изпълнение на тяхната задача за предоставяне на висше образование посредством, наред с другото, разработването на процедури за оптимизиране на управлението на висшето образование, както и участие във въвеждането и прилагането на тези процедури и предоставянето на информация и организирането на обмен на информация. Съгласно член 3 от неговия устав HIS развива единствено дейности от обществен интерес без стопанска цел.
24.

Текстът на член 3, параграф 1 от Директива 72/166 на английски език задължава държавите членки да вземат подходящи мерки „to ensure that civil liability in respect of the use of vehicles normally based in its territory is covered by insurance“ [с които да гарантират, че гражданската отговорност във връзка с използването на превозни средства с обичайно домуване на нейна територия е застрахована] ( 8 ). Текстовете на български, чешки, естонски, латвийски, малтийски, словашки, словенски и финландски език също препращат към понятието за използване на превозните средства.
10.

В главното производство се прилагат разпоредбите на Закон № 150/99 от 11 септември 1999 г. за кодифициране на гербовите налози (Lei n.o 150/99, de 11 de setembro de 1999, Aprova o Código do Imposto do Selo) ( 6 ) в редакцията му в сила в периода 2004—2006 г. Приложение III към този закон, озаглавено „Обща тарифа на гербовите налози (в евро)“ (Tabela Geral do Imposto do Selo (em euro), определя размера на гербовия налог за различните облагани с него транзакции. С Наредба-закон № 322‑B/2001 от 14 декември 2001 г. (Decreto-Lei n.o 322‑B/2001, de 14 de dezembro de 2001) ( 7 ) в посоченото приложение е добавена точка 26, подточка 26.3 от която гласи следното: „Увеличаване на капитала на капиталовите дружества чрез вноски на активи от всякакъв вид; върху действителната стойност на всеки актив, внесен или подлежащ на внасяне от съдружниците, след приспадане на сумите, за които дружеството се е задължило, и на направените от него разходи по всяка вноска — 0,4 %“ ( 8 ).
164.

Освен това г‑н Strack застъпва виждането, че Комисията и Общият съд е следвало да вземат предвид дали засегнатите лица предварително са дали съгласието си личните им данни да бъдат оповестявани във връзка с техните потвърдителни заявления. Поне в един от случаите това дори било видно от изпратените му документи. Там един от заявителите заявил следното: „In view of the public interest, I cannot treat this as confidential. My question was not confidential. The public interest in this issue must prevail ( 55 )“.