Дело C-518/06 
Комисия на Европейските общности 
срещу 
Италианска република 
„Неизпълнение на задължения от държава членка — Застраховка „Гражданска 
отговорност“ за моторни превозни средства — Членове 43 ЕО и 49 ЕО — 
Директива 92/49/ЕИО — Национално законодателство, налагащо задължение за 
сключване на договор на застрахователните предприятия — Ограничение на 
свободата на установяване и на свободното предоставяне на услуги — Социална 
закрила на пострадалите при пътнотранспортни произшествия — 
Пропорционалност — Свобода на застрахователните предприятия при 
определяне на ставките на премиите — Принцип на надзор от държавата членка 
по произход“ 
Заключение на генералния адвокат г-н J. Mazák, представено на 9 септември 
2008 г. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . I - 3495 
Решение на Съда (голям състав) от 28 април 2009 г. . . . . . . . . . I - 3531  
Резюме на решението 
1. Свободно движение на хора — Свобода на установяване — Свободно предоставяне на 
услуги — Ограничения  
(членове 43 ЕО и 49 ЕО)  
2. Свободно движение на хора — Свобода на установяване — Свободно предоставяне на 
услуги — Пряко застраховане, различно от животозастраховане — Директива 92/49 
(членове 6, 29 и 39 от Директива 92/49 на Съвета ) 
I - 3491 
РЕЗЮМЕ — ДЕЛО C-518/06 
3. Свободно движение на хора — Свобода на установяване — Свободно предоставяне на 
услуги — Пряко застраховане, различно от животозастраховане — Директива 92/49 
(член 9 от Директива 92/49 на Съвета ) 
1.  Наложеното от правната уредба на 
държава членка задължение застра-
ховка „Гражданска отговорност“ за 
моторни превозни средства да се 
сключва от всички застрахователни 
предприятия, включително застрахова-
телните предприятия със седалище 
в друга държава членка , които обаче 
упражняват дейността си в първата 
държава членка , ограничава свободата 
на установяване и свободното предос -
тавяне на услуги, установени от членове 
43 ЕО и 49 ЕО. Всъщност подобна мярка 
засяга достъпа до пазара на съответните 
оператори, по-специално когато налага 
на застрахователните предприятия не 
само задължението да приемат всички 
предложени им рискове, но и изиск-
вания за намаляване на ставките на 
полиците. Доколкото води до съще-
ствени адаптации и разходи за посоче-
ните предприятия, задължението за 
сключване на договор прави по-малко 
привлекателен достъпа до пазара на 
тази държава членка и в случай на 
достъп до този пазар, намалява възмож-
ностите на тези предприятия от самото 
начало да конкурират ефикасно пред-
приятията , които традиционно упраж-
няват дейността си на този пазар. 
Това задължение обаче е в състояние да 
гарантира осъществяването на преслед-
ваната цел и не надхвърля необходи-
мото за постигането и`. Така самата цел 
на задължителната застраховка „Граж -
данска отговорност“ за моторни 
превозни средства е да гарантира обез -
щетяването на пострадалите при пътно-транспортни произшествия. Тази цел за 
социална закрила , която по същество се 
изразява в гарантиране на подходящо 
обезщетяване на пострадалите, може да 
бъде взета предвид като императивно 
съображение от обществен интерес. От 
друга страна , с оглед на критерия за 
пропорционалност не е задължително 
приетата от органите на държава членка 
ограничителна мярка да съответства на 
концепция, споделяна от всички 
държави членки по отношение на 
способите за закрила на законния 
интерес. Ето защо обстоятелството, че 
някои държави членки са решили да 
установят различен режим, за да гаран-
тират, че всеки собственик на превозно 
средство ще може да сключи договор за 
застраховка „Гражданска отговорност“ 
за моторни превозни средства при 
ставка на премии, която не е прекомерно 
висока , не може да докаже, че задълже-
нието за сключване на договор 
надхвърля необходимото за постигане 
на преследваната цел. На последно 
място, с оглед на критерия за пропор-
ционалност задължението за сключване 
на договор не възпрепятства застрахо-
вателните предприятия да изчисляват 
по-висока ставка за притежател на 
полица с местожителство или седалище 
в зона , която се характеризира с голям 
брой произшествия, отколкото за 
притежател на полица с местожител-
ство или седалище в зона с по-слабо 
изразен риск. 
(вж. точки 67, 70, 71, 74, 75, 83, 85, 91 
и 93) 
I - 3492 
КОМИСИЯ/ ИТАЛИЯ 
2.  Членове 6, 29 и 39 от Директива 92/49 
относно координирането на законо-
вите, подзаконовите и административ-
ните разпоредби, свързани с прякото 
застраховане, различно от животоза-
страховането и за изменение на Дирек-
тиви 73/239/EИО и 88/357/EИО (Трета 
директива за застраховането, различно 
от животозастраховане), забраняват на 
държава членка да въвежда режим на 
предварително одобрение или на 
системно съобщаване на ставките на 
премиите, които застрахователното 
предприятие предлага да използва на 
нейната територия в отношенията си 
с притежателите на полици. Такъв не 
е случаят на национална правна уредба , 
която: 
—  на първо място, не въвежда система 
на предварително одобрение или на 
системно съобщаване на ставките 
на премиите, 
—  на второ място, не задължава 
застрахователните предприятия да 
доближат ставките си до средните 
стойности на пазара , а напротив, 
предвижда , че застрахователните 
предприятия изчисляват своите 
ставки на премии в съответствие 
със собствените си технически 
условия, като едновременно с това 
пояснява , че когато не съществуват 
такива технически условия, застра-
хователните предприятия могат да 
използват пазарните статистики, и 
—  на трето място, доколкото може да 
окаже въздействие върху ставките 
на премиите, тъй като очертава 
техническите правила , в рамките на които застрахователните пред-
приятия трябва да изчисляват 
своите премии, въвежда ограни-
чение на свободата на определяне 
на ставките на премиите, което не 
е забранено от Директива 92/49. 
Всъщност при липсата на ясно 
изразена воля в този смисъл от 
страна на общностния законодател 
не може да се предположи, че 
е налице пълна хармонизация на 
ставките на премиите в областта на 
застраховането, различно от живо-
тозастраховане, изключваща 
всякакви национални мерки, които 
могат да въздействат върху опреде-
лянето на ставките на премиите. 
(вж. точки 100 и 103—106) 
3.  Член 9 от Директива 92/49 относно 
координирането на законовите, подза-
коновите и административните разпо-
редби, свързани с прякото застрахо-
ване , различно от животозастрахова-
нето и за изменение на Директиви 
73/239/EИО и 88/357/EИО (Трета 
директива за застраховането, различно 
от животозастраховане) определя по 
неизчерпателен начин приложното 
поле на принципа на надзор от страна 
на държавата членка по произход, като 
посочва , че финансовият надзор 
„включва“ проверка на състоянието на 
платежоспособност и на формирането 
на техническите резерви. Тази разпо-
редба обаче не може да се тълкува 
в смисъл, че съгласно общностния 
законодател държавата членка по 
произход има изключителна компе-
тентност за надзор, която обхваща 
търговското поведение на застрахова-
телните предприятия. От това следва , 
I - 3493 
РЕЗЮМЕ — ДЕЛО C-518/06 
че тази разпоредба не изключва 
възможността за контрол от приема-
щата държава членка върху подробните 
правила , съгласно които застраховател-
ните предприятия, упражняващи 
дейност в тази държава в съответствие 
със свободата на установяване или със 
свободното предоставяне на услуги, изчисляват своите застрахователни 
премии, както и за прилагането на 
санкции. 
(вж. точки 109, 116 и 117) 
I - 3494