Дело T-155/06

Tomra Systems ASA и др.

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Злоупотреба с господстващо положение — Пазар на автомати за събиране на употребяван амбалаж от напитки — Решение, с което се установяват нарушения на член 82 ЕО и на член 54 от Споразумението за ЕИП — Споразумения за предоставяне на изключителни права, за поемане на ангажименти за количество и за отстъпки за търговска лоялност като част от стратегия за отстраняване на конкурентите от пазара — Глоба — Пропорционалност“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Използване като доказателство на вътрешните документи на участвало в нарушението предприятие — Допустимост

(членове 81 ЕО и 82 ЕО)

2. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Договори за изключително снабдяване — Договор, сключен между предприятие и център за търговия на едро

(член 82 ЕО)

3. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Понятие — Обективно понятие, отнасящо се до поведението, което е от естество да въздейства на структурата на пазара и вследствие на което се препятства поддържането или развитието на конкуренцията — Задължения на предприятието с господстващо положение — Конкуренция, основана само на качества

(член 82 ЕО)

4. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Договори за изключително снабдяване — Отстъпки за лоялност

(член 82 ЕО)

5. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Отстъпки, които имат препятстващо действие върху пазара — Отстъпки за лоялност — Квалифициране на дадена практика като злоупотреба

(член 82 ЕО)

6. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Отстъпки за количество — Допустимост — Условия — Система на отстъпки, представляваща злоупотреба — Критерии за преценка

(член 82 ЕО)

7. Конкуренция — Административно производство — Решение за установяване на нарушение — Задължение за мотивиране — Обхват

(членове 82 ЕО и 253 ЕО)

8. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Понятие — Затваряне на съществен дял от пазара от предприятие с господстващо положение

(член 82 ЕО)

9. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Отстъпки със задна дата — Характер на злоупотреба — Критерии за преценка

(член 82 ЕО)

10. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Понятие — Поведение, чиито последици или цел препятстват поддържането или развитието на конкуренцията

(член 82 ЕО)

11. Конкуренция — Господстващо положение — Злоупотреба — Договори за изключително снабдяване — Задължения за индивидуализирани количества, които представляват злоупотреба

(член 82 ЕО)

12. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Критерии за преценка — Повишаване на общото ниво на глобите — Допустимост — Условия

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

13. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Вземане предвид на общия оборот или на съответния оборот на даденото предприятие — Граници

(член 15, параграф 2 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие на Комисията 98/C 9/03)

1. Вътрешната документация на дадено предприятие може да доказва нарушаването от негова страна на правилата на конкуренцията. Подобна документация всъщност може да посочи дали е било замислено отстраняване на конкурентите или, напротив, да подскаже друго обяснение на разглежданите практики. Тя може например да позволи на Комисията да постави тези практики в съответния контекст и да подкрепи с доказателства преценката ѝ за тях.

При използването на тази документация, за да мотивира своето решение, напълно естествено е Комисията да се съсредоточи предимно върху антиконкурентното поведение на предприятието, доколкото е оправомощена да установи дали е налице именно такова поведение, а не върху посочените в някои вътрешни документи негови правомерни действия, без едновременно с това да прикрива съществуването на документи, които хвърлят друга светлина.

(вж. точки 35 и 36)

2. За да може да се установи наличието на злоупотреба при използването на господстващото положение по смисъла на член 82 ЕО, не е необходимо практиките на предприятието с господстващо положение да обвързват купувачите с формално задължение за изключителни права. Достатъчно е в тези практики да се съдържа стимул за клиентите да не се обръщат към други конкурентни доставчици и да се снабдяват изцяло или за значителна част от нуждите си изключително от това предприятие, така че не е необходимо да се анализира изключителният характер на оспорваните споразумения въз основа на приложимото национално законодателство.

Що се отнася до споразуменията, сключени между предприятие и центрове за търговия на едро, които са с принудителен за страните характер, отговорът на въпроса дали те не влияят и на покупателното поведение на снабдяващите се от тях членове, не зависи от един формален анализ. В действителност, когато договорените условия зависят от закупуването от центъра за търговия на едро като цяло на определени целеви количества, присъщо за договарянето на споразумение от този вид е то да стимулира закупуването от страна на снабдяваните от него членове с цел постигане на определените количества.

(вж. точки 59, 61 и 62)

3. Понятието за злоупотреба е обективно понятие, визиращо поведението на предприятие с господстващо положение, което може да повлияе върху структурата на пазара, където именно вследствие на присъствието на въпросното предприятие степента на конкуренция вече е по-слаба и което със средства, различни от управляващите нормалната конкуренция на стоките или услугите въз основа на престациите на икономическите оператори, води до създаване на пречки за поддържането на степента или за развитието на все още съществуващата на пазара конкуренция. Следователно член 82 ЕО забранява на предприятие с господстващо положение да елиминира конкурентите и така да засилва позицията си, като прибягва до средства, различни от тези, свързани с основана на заслуги конкуренция. Прогласената в тази разпоредба забрана е оправдана също от грижата да не бъдат причинявани вреди на потребителите.

Следователно, дори самата констатация за наличие на господстващо положение да не съдържа какъвто и да било упрек към дадено предприятие, същото следва да носи, независимо от причините за едно такова положение, особена отговорност да не засяга с поведението си ефективната и ненарушена конкуренция на общия пазар. Освен това дори наличието на господстващо положение да не лишава предприятие в такова положение от правото да защитава собствените си търговски интереси, когато те са застрашени, и дори това предприятие да има в разумна степен възможност да извършва действия, които счита за подходящи за запазване на посочените интереси, такова поведение все пак е неприемливо, когато има за цел да укрепи господстващото положение и да злоупотреби с него.

(вж. точки 38, 206 и 207)

4. Предприятие, намиращо се в господстващо положение на пазара, което обвързва купувачите, дори това да е по тяхно искане, със задължение или с обещание да се снабдяват изцяло или за значителна част от нуждите си изключително от това предприятие, злоупотребява с господстващо положение по смисъла на член 82 ЕО, независимо дали въпросното задължение е безвъзмездно или срещу него се предоставя отстъпка. Това важи и когато посоченото предприятие, без да обвързва купувачите с формално задължение за изключителни права, прилага било по силата на предишни споразумения с тези купувачи, било едностранно схема на отстъпки за лоялност, т.е. отстъпки, свързани с условието клиентът да се снабдява изцяло или за значителна част от нуждите си изключително от предприятието в господстващо положение.

Всъщност подобни ангажименти за изключително снабдяване със или без предоставяне на отстъпка като насрещна престация или с предоставяне на отстъпка за лоялност, за да се насърчи купувачът да се снабдява изключително от предприятието в господстващо положение, са несъвместими с целта на лоялната конкуренция в общия пазар, защото не се основават на икономическа престация, обосноваваща това задължение или това предимство, а целят да отнемат или ограничат възможността на купувача да избира източниците си на снабдяване и да препречат достъпа на производителите до пазара.

(вж. точки 208, 209, 295 и 296)

5. Отстъпка за лоялност, която се предоставя като насрещна престация срещу ангажимент от страна на клиента да се снабдява изключително или почти изключително от предприятие с господстващо положение, противоречи на член 82 ЕО поради произтичащото от това препятстващо въздействие върху пазара. Всъщност целта на такава отстъпка е чрез предоставянето на финансови предимства да се попречи на клиентите да се снабдяват от конкурентни производители.

(вж. точки 210 и 211)

6. Обикновено се счита, че прилаганите от предприятие с господстващо положение схеми за количествени отстъпки, които са свързани изключително с обема на направените от него покупки, нямат забраненото от член 82 ЕО препятстващо действие върху пазара. Ако увеличаването на доставеното от това предприятие количество води до по-нисък разход за доставчика, той действително има право да предостави на своя клиент това намаление посредством една по-благоприятна тарифа. Следователно се приема, че количествените отстъпки отразяват подобряване на ефективността и мащабни икономии, реализирани от предприятието в господстващо положение.

От това следва, че схема на количествени отстъпки, при която процентът на отстъпката се увеличава в зависимост от закупения от предприятието с господстващо положение обем, не нарушава член 82 ЕО, освен ако критериите и условията за предоставяне на отстъпката ясно сочат, че схемата не се основава на икономически обоснована насрещна престация, а подобно на отстъпката за лоялност и за постигнати цели е предназначена да възпрепятства снабдяването на клиентите от конкурентни производители.

За да се определи дали схемата на количествени отстъпки представлява злоупотреба, следва да се преценят всички обстоятелства, и по-специално критериите и условията за предоставяне на отстъпките, и да се изследва дали чрез предимство, което не почива на никаква обосноваваща го икономически престация, с отстъпките се цели да се отнеме или да се ограничи възможността на купувача да избира източниците си на снабдяване, да се препречи достъпът на конкурентите до пазара, да се прилагат спрямо търговски партньори различни условия по отношение на еквивалентни сделки или да се укрепва господстващото положение, като се нарушава конкуренцията.

(вж. точки 212—214)

7. Изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка и да защитят правата си, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. По отношение на решение, прието съобразно член 82 ЕО, този принцип изисква в спорното решение да се посочват фактическите елементи, от които зависи правната обосновка на мярката и съображенията за приемане на решението.

(вж. точка 227)

8. Затварянето на съществен дял от пазара от предприятие с господстващо положение не може да бъде оправдано с доказването на това, че възможният за овладяване пазарен дял продължава да бъде достатъчен, за да се отстъпи място на ограничен брой конкуренти. От една страна, клиентите, които попадат в затворения дял, би следвало да имат възможност да се възползват от всяка степен на конкуренция на пазара и конкурентите би трябвало да могат да се конкурират според своите предимства на целия пазар, а не само на част от него. От друга страна, ролята на предприятието в господстващо положение не е да определя колко на брой рентабилни конкуренти е допустимо да го конкурират във все още възможния да бъде завладян дял от търсенето.

От анализирането на конкретните обстоятелства е възможно да се установи дали практиките на едно предприятие в господстващо положение могат да премахнат конкуренцията, като би било изкуствено да се определя предварително какъв е обвързаният пазарен дял, отвъд който практиките на предприятие с господстващо положение биха могли да отстраняват конкуренти.

(вж. точки 241 и 242)

9. Механизмът за отстраняване на конкуренцията, който се съдържа в отстъпката със задна дата, не изисква заделянето на печалби от предприятието в господстващо положение, тъй като стойността на отстъпката се оказва разпределена върху голям брой продадени единици. С предоставянето със задна дата на отстъпката получената от господстващото предприятие средна цена може да е далеч по-висока от себестойността и да осигури висок среден марж на печалба. За клиента обаче схемата на отстъпка със задна дата води до това реалната цена на последно закупените преди надхвърлянето на определения праг единици да бъде много ниска поради засмукващото действие на схемата.

(вж. точка 267)

10. За да се установи нарушение на член 82 ЕО, не е необходимо да се доказва конкретен резултат от разглежданата злоупотреба на предприятието в господстващо положение върху съответните пазари. Достатъчно е да се докаже, че тя би могла да ограничи конкуренцията, или с други думи, че съответното поведение поради своето естество или въздействие може да доведе до такъв резултат.

(вж. точка 289)

11. Дори да се приеме, че купувачът не е обвързан с формално задължение за изключителни права по силата на поетите индивидуализирани ангажименти за количество, за които бъде установено след анализ, който не е само чисто формален от правна гледна точка, но взема предвид и специфичния икономически контекст, в който се вписват съответните споразумения, че те фактически обвързват и/или насърчават купувача да се снабдява изцяло или за значителна част от нуждите си изключително от предприятието в господстващо положение и не се основават на икономическа престация, обосноваваща това задължение или това предимство, а целят да отнемат или ограничат възможността на купувача да избира източниците си на снабдяване и да препречат достъпа на производителите до пазара, то тези споразумения представляват злоупотреба с господстващо положение по смисъла на член 82 ЕО.

(вж. точки 297 и 298)

12. Задължението за зачитане на принципа на равно третиране, както и фактът, че Комисията е прилагала в миналото глоби с определен размер за определени видове нарушения, не могат да я лишат от възможността да повиши този размер в границите, посочени в Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 ЕО и 82 ЕО, ако това е необходимо, за да се гарантира прилагането на общностната политика на конкуренция.

Тежестта на нарушенията трябва да се установява въз основа на голям брой елементи, например специфичните обстоятелства по преписката, нейния контекст и възпиращия ефект на глобите, без да има изработен обвързващ или изчерпателен списък на критериите, които задължително трябва да бъдат взети предвид. Релевантните данни като пазари, продукти, държави, предприятия и разглеждани периоди обаче са различни по всяко дело. Следователно Комисията не може да бъде задължена по сходни според тежестта на извършеното нарушение дела да налага на предприятията глоби, чийто размер представлява еднакъв процент от съответния им оборот.

Глобите представляват способ на Комисията за осъществяване на политиката на конкуренция и тя трябва да разполага с право на преценка при определяне на размера им, за да насочва поведението на предприятията към зачитане правилата на конкуренция.

(вж. точки 310—313)

13. По отношение на определянето на размера на глобата, с която се санкционира нарушението на общностните правила на конкуренцията, то при спазване на горната граница, предвидена в член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 ЕО и 82 ЕО, и отнасяща се до общия оборот на съответното предприятие, Комисията може да взема предвид оборота на предприятието, за да прецени тежестта на нарушението при определянето на размера на глобата, без обаче да му придава несъразмерно значение в сравнение с останалите елементи на преценка.

Методът на изчисляване, предвиден в Насоките относно определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, предвижда при преценката на тежестта на нарушението да се вземат предвид голям брой фактори за определяне на размера на глобата, сред които по-специално са характерът на нарушението, действителното му въздействие, ако то може да се изчисли, географският обхват на засегнатия пазар и необходимото възпиращо действие на глобата. Въпреки че Насоките не предвиждат размерът на глобите да се изчислява в зависимост от общия оборот или от релевантния оборот, те допускат тези обороти да бъдат взети предвид при определяне на размера на глобата, за да се спазят основните принципи на общностното право и когато обстоятелствата изискват това.

Следователно, въпреки че несъмнено свързаният с разглежданите продукти оборот може да е подходяща основа за оценка на вредите за конкуренцията на пазара на тези продукти в рамките на Европейското икономическо пространство, това все пак не е единственият критерий, по който Комисията следва да определя тежестта на нарушението.

(вж. точки 316—318)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (пети състав)

9 септември 2010 година( )

„Конкуренция — Злоупотреба с господстващо положение — Пазар на автомати за събиране на употребяван амбалаж от напитки — Решение, с което се установяват нарушения на член 82 ЕО и на член 54 от Споразумението за ЕИП — Споразумения за предоставяне на изключителни права, за поемане на ангажименти за количество и за отстъпки за търговска лоялност като част от стратегия за отстраняване на конкурентите от пазара — Глоба — Пропорционалност“

По дело T‑155/06

Tomra Systems ASA, установено в Asker (Норвегия),

Tomra Europe AS, установено в Asker (Норвегия),

Tomra Systems GmbH, установено в Hilden (Германия),

Tomra Systems BV, установено в Apeldoorn (Нидерландия),

Tomra Leergutsysteme GmbH, установено във Виена (Австрия),

Tomra Systems AB, установено в Sollentuna (Швеция)

Tomra Butikksystemer AS, установено в Asker (Норвегия),

представлявани първоначално от г‑н A. Ryan, solicitor и адв. J. Midthjell, адвокат, впоследствие от г‑н A. Ryan и г‑н N. Frey, solicitors,

жалбоподатели,

срещу

Европейска комисия, за която се явява г‑н É. Gippini Fournier, в качеството на представител,

ответник,

с предмет искане за отмяна на Решение C (2006) 734 окончателен на Комисията от 29 март 2006 г. относно процедура по прилагане на член 82 EО и член 54 от Споразумението за ЕИП (преписка COMP/E.38‑113/Prokent-Tomra),

ОБЩИЯТ СЪД (пети състав),

състоящ се от: г‑н M. Vilaras, председател, г‑н M. Prek и г‑н V. M. Ciucă (докладчик), съдии,

секретар: г‑н N. Rosner, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 14 януари 2010 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства в основата на спора

1 Tomra Systems ASA е дружеството майка в групата Tomra. В рамките на групата Tomra Europe AS координира дейността на европейските дъщерни дружества за дистрибуция. Засегнатите от настоящото дело дъщерни дружества за дистрибуция са Tomra Systems GmbH в Германия, Tomra Systems BV в Нидерландия, Tomra Leergutsysteme GmbH в Австрия, Tomra Systems AB в Швеция и Tomra Butikksystemer AS в Норвегия (наричани по-нататък заедно с Tomra Systems ASA и Tomra Europe AS „жалбоподатели“). Групата Tomra произвежда автомати за изкупуване на амбалаж от напитки („reverse vending machines“, наричани по-нататък „RVM“), представляващи устройства за събиране на използван амбалаж от напитки, които го разпознават по някои параметри, каквито са формата и/или баркодът, а също така изчисляват размера на сумата, подлежаща на връщане на клиента. Групата Tomra предоставя в целия свят и свързани с RVM услуги. През 2005 г. тя има оборот от около 300 милиона евро и наброява 1900 служители.

2 На 26 март 2001 г. в Комисията на Европейските общности постъпва оплакване от Prokent AG, германско дружество, осъществяващо дейност също в областта на събирането на амбалаж от напитки и свързаните с него изделия и услуги. Prokent иска от Комисията да предприеме разследване, за да установи дали жалбоподателите са допуснали злоупотреба с господстващо положение, преграждайки достъпа му до пазара.

3 На 26 и 27 септември 2001 г. Комисията извършва проверка в помещенията на Tomra Systems GmbH в Германия и на Tomra Systems BV в Нидерландия. По искане на Комисията Надзорният орган на Европейската асоциация за свободна търговия (наричана по-нататък „ЕАСТ“) извършва проверка в помещенията на Tomra Systems ASA и на нейните дъщерни дружества в Норвегия. Впоследствие Комисията прави искане за предоставяне на информация от Tomra Systems ASA и от множество нейни конкуренти и клиенти съгласно член 11 от Регламент № 17 на Съвета от 6 февруари 1962 г., Първи регламент за прилагане на членове [81 ЕО] и [82 ЕО] (OВ 13, 1962 г., стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3).

4 На 23 декември 2002 г. в писмо до Комисията жалбоподателите заявяват, че прекратяват споразуменията за предоставяне на изключителни права и че вече не прилагат отстъпките за търговска лоялност.

5 На 30 март 2004 г. жалбоподателите представят програма на групата Tomra за съответствие с правилата на конкуренция, приложима от 1 април 2004 г.

6 На 1 септември 2004 г. Комисията изпраща изложение на възраженията си до Tomra Systems ASA, Tomra Europe AS и до дъщерните дружества на групата Tomra в шест държави от Европейското икономическо пространство (наричано по-нататък „ЕИП“), на което жалбоподателите отговарят на 22 ноември 2004 г. На 7 декември 2004 г. се провежда изслушване. На 19 април 2005 г. Комисията иска допълнителна информация, която жалбоподателите предоставят на 25 април и 3 май 2005 г.

Обжалваното решение

7 На 29 март 2006 г. Комисията приема Решение C (2006) 734 окончателен, относно процедурата по прилагане на член 82 [EО] и на член 54 от Споразумението за ЕИП (наричано по-нататък „обжалваното решение“; резюме на това решение е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 28 август 2008 г., ОВ С 219, стр. 11). В него тя установява, че жалбоподателите са нарушили член 82 ЕО и член 54 от Споразумението ЕИП в периода 1998—2002 г. с прилагането на стратегия за отстраняване на конкуренти от немския, нидерландския, австрийския, шведския и норвежкия пазар на RVM чрез сключването на споразумения за предоставяне на изключителни права, за поемане на индивидуализирани ангажименти за количество и за прилагане на схеми за индивидуализирани отстъпки със задна дата, с което са затворили пазарите за конкуренцията.

I – Разглежданият пазар

8 По отношение на разглеждания пазар в обжалваното решение се посочва, че в преценката си Комисията се основава на виждането, че съществува един специфичен пазар на автомати и на други устройства с високи показатели за събиране на празен амбалаж, включващ всички RVM, които могат да се инсталират през стена и да се свържат с оборудване в техническо помещение, както и един глобален пазар, включващ както автоматите с високи показатели, така и автоматите с ниски показатели. Комисията решава да възприеме за основа на своята работа най-широката дефиниция за пазар, тъй като с нейното прилагане се получават данни, които са по-благоприятни за жалбоподателите.

9 По отношение на географския обхват на разглеждания пазар в обжалваното решение Комисията приема, че в обсъждания период конкурентните условия в ЕИП не са еднородни и че географските пазари са с национална значимост.

II – Господстващо положение

10 След като в обжалваното решение Комисията посочва конкретно, че в годините до 1997 г. пазарните дялове на жалбоподателите в Европа постоянно са над 70 %, а от 1997 г. те надхвърлят 95 % и че на всички разглеждани пазари притежаваният от жалбоподателите пазарен дял е в пъти по-голям от този на техните конкуренти, тя прави заключението, че групата Tomra е предприятие, което има господстващо положение по смисъла на член 82 ЕО и член 54 от Споразумението за ЕИП.

III – Злоупотреба

11 В обжалваното решение се посочва, че в практиката си, както и в обсъжданията помежду си, в рамките на групата, жалбоподателите са разработили стратегия с антиконкурентна цел или резултат. Комисията твърди, че жалбоподателите искали да запазят господстващото си положение и пазарните си дялове чрез способи, състоящи се най-вече в това да се възпрепятства навлизането на нови оператори на пазара, да бъдат отслабвани конкурентите чрез ограничаване на възможностите им за растеж, като в крайна сметка те бъдат отслабени и елиминирани посредством изкупуването им или с други способи. Уточнява се, че тази стратегия е поставена в действие с подписването между 1998 г. и 2002 г. на 49 споразумения между жалбоподателите и определен брой вериги от супермаркети под формата на споразумения за предоставяне на изключителни права, споразумения за налагане на дадена индивидуализирана количествена цел и споразумения, въвеждащи схеми за индивидуализирани отстъпки със задна дата.

12 Също така, видно от обжалваното решение, въпреки че прилаганите конкретни споразумения, клаузи и условия съдържат различни елементи, като например изрични или de facto клаузи за предоставяне на изключителни права, ангажименти или обещания от страна на клиентите да закупуват количества, съответстващи в значителна степен на техните нужди или схеми за отстъпка със задна дата в зависимост от тези нужди или пък съчетание от тези елементи, според Комисията споразуменията следва да се разглеждат в контекста на общата политика на жалбоподателите, насочена към възпрепятстване на навлизането на пазара, на достъпа до него и на развитието на съществуващите или на потенциалните конкуренти и в крайна сметка към тяхното отстраняване от пазара, така че да се създаде едно квазимонополно положение.

13 Най-напред, съгласно обжалваното решение, клаузите за предоставяне на изключителни права по своето естество биха могли да имат за резултат отстраняване на конкуренцията, доколкото те задължават клиентите да се снабдяват от доставчик с господстващо положение, за да покрият изцяло или в значителна степен своите нужди. От това че в конкретния случай, след като жалбоподателите заемат на пазара господстващо положение и след като тези клаузи за предоставяне на изключителни права са прилагани към една част от общото търсене, която според Комисията може да се определи като значителна, тя прави извода, че сключените от жалбоподателите споразумения са били от естество да породят и действително са породили като резултат отстраняване на конкуренцията, което довело до деформирането на пазара. В обжалваното решение се установява обаче, че в случая не са налице обстоятелства, които биха могли по изключение да оправдаят клаузите за предоставяне на изключителни права или други подобни договорености, и че също така жалбоподателите не са успели да оправдаят своите практики с икономии на разходи.

14 По-нататък, в обжалваното решение се допълва, че намаленията, предоставяни за индивидуализирани количества, които съответстват на всички или почти всички нужди на клиента, оказват същото въздействие като изричните клаузи за предоставяне на изключителни права, доколкото принуждават клиента да се снабдява изцяло или почти изцяло за своите нужди от доставчик с господстващо положение. Същото се отнася до отстъпките за търговска лоялност, т.е. за отстъпките, които са обвързани с условието клиентите да се снабдяват изцяло или почти изцяло за своите нужди от доставчик с господстващо положение. Според Комисията това, че ангажиментите за закупуване на определени обеми са изразени в абсолютна стойност или в проценти, не е определящо за дискриминационния характер на споразуменията или на разглежданите условия. По отношение на сключените от жалбоподателите споразумения в обжалваното решение се уточнява, че определените количествени цели представляват индивидуализирани ангажименти, различни за всеки отделен клиент, независимо от неговите мащаби или от обема на закупените количества, които съответстват на общите нужди на клиента, на голяма част от тях или дори ги превишават. В обжалваното решение се добавя, че политиката на жалбоподателите за обвързване на клиентите, и по-конкретно на основните клиенти, със споразумения, целящи отстраняване на конкурентите от пазара и лишаването им от всякаква възможност за развитие, е видна ясно от документите, свързани със стратегията на жалбоподателите, с техните преговори и с офертите, които правили на клиентите си. Предвид естеството на пазара на устройствата за събиране на амбалаж и особеностите на самия продукт, по-конкретно на прозрачността и на относително предвидимия характер на търсенето на RVM за клиент и за година, Комисията установява, че жалбоподателите са познавали пазара в достатъчна степен, за да могат да направят реалистична преценка за приблизителното търсене от страна на всеки отделен клиент.

15 Освен това по отношение на практикуваните отстъпки Комисията посочва в обжалваното решение, че схемите за отстъпки са индивидуализирани за всеки клиент и праговете са свързани с пълния обем на нуждите му или с голяма част от тях. Те били съставяни въз основа на прогнозните нужди на клиента и/или на закупените в миналото количества. Според обжалваното решение обаче стимулът за снабдяване единствено или предимно от жалбоподателите е особено силен в случаите, в които прагове като прилаганите от тях, са съчетавани със схема, при която печалбата, свързана с превишаването на прага за получаване на бонус или на по-изгоден праг, според случая, се отразява върху всички покупки, направени от клиента за дадения период, а не само върху обема на покупките, надвишаващ въпросния праг. За клиента, започнал да се снабдява от жалбоподателите, което било твърде вероятно развитие предвид силната им пазарна позиция, схемата с обратно действие във времето създавала силен стимул за достигане на желания праг за намаляване на общата цена на неговите покупки от жалбоподателите. Посочва се, че този стимул нараства с доближаването на този праг от клиента. Комисията обаче установява, че съчетаването на схемата за отстъпки със задна дата с един или няколко прага, съответстващи на общия обем на нуждите на клиента или на съществена част от него, представлява значителен стимул за снабдяване с необходимото оборудване изцяло или почти изцяло от жалбоподателите и същевременно изкуствено увеличава разходите, свързани с преминаването към друг доставчик дори за малък брой единици. От това Комисията прави извода, че съгласно практиката на Съда разглежданите схеми за отстъпки би следвало да се квалифицират като способи за създаване на търговска лоялност, т.е. като отстъпки за лоялност.

16 Накрая, в обжалваното решение се посочва, че макар и по делата, по които Първоинстанционният съд [понастоящем Общият съд] постановил Решение от 30 септември 2003 г. Michelin/Комисия (T‑203/01, Recueil, стр. II‑4071, наричано по-нататък „Решение по дело Michelin II“, точка 239) и Решение от 17 декември 2003 г., British Airways/Комисия (T‑219/99, Recueil, стр. II‑5917, точка 293), Съдът да приема, че за да се установи злоупотреба по смисъла на член 82 ЕО, е достатъчно да се докаже, че съставляващото злоупотреба поведение на предприятието с господстващо положение цели да ограничи конкуренцията, или с други думи, че по своето естество поведението му води или може да доведе до такъв резултат, Комисията допълва своя анализ, като разглежда вероятните последици от практиките на жалбоподателите за пазара на RVM. Във връзка с това в обжалваното решение се посочва, че за целия относим период от 1998 г. до 2002 г. пазарният дял на жалбоподателите във всяка една от петте разглеждани държави остава относително постоянен. Същевременно положението на техните конкуренти било твърде слабо и нестабилно. Един от тях, а именно внеслият жалбата, постига успех на пазара, но се оттегля от него през 2003 г., след като през 2001 г. успява да заеме 18 % от германския пазар. Други конкурентни предприятия, които доказват възможността и способността си да придобият по-значими дялове от пазара, са елиминирани чрез изкупуването им от страна на жалбоподателите, каквито са случаите с Halton и Eleiko. Освен това стратегията на жалбоподателите за отстраняване на конкурентите, прилагана през целия период 1998—2002 г., според Комисията се изразява в преразпределяне на дяловете на обвързаните пазари и в осъществявани от пазарните участници продажби. Също така, съгласно обжалваното решение, някои клиенти започват да закупуват по-голям брой конкурентни продукти след изтичане на техните споразумения с жалбоподателите за предоставяне на изключителни права. Освен липсата на повишаване на ефективността на разходите, което би оправдало практиките на жалбоподателите, не можело да бъдат установени и ползи за потребителите. По този начин от обжалваното решение става ясно, че цените на RVM не намаляват след увеличаването на обема на продажбите на жалбоподателите, а напротив, се запазват и дори се повишават през разглеждания период.

IV – Глоба

17 В обжалваното решение се уточнява, че при преценката на тежестта на извършената от жалбоподателите злоупотреба следва да се има предвид обстоятелството, че те прилагат умишлено разглежданите практики в рамките на стратегията си за отстраняване на конкурентите от пазара, както и географският обхват на тази злоупотреба, а именно фактът, че тя обхваща територията на пет държави, които са част от ЕИП — Германия, Нидерландия, Австрия, Швеция и Норвегия. И обратно, според Комисията следва да се има предвид също така, че нарушението не се осъществява през целия период на всички от разглежданите национални пазари, както и това, че на всеки един от тези пазари интензитетът му се променя във времето.

18 По-конкретно съображение 394 от обжалваното решение уточнява, че нарушението се отнася до следните територии и периоди:

– Германия: 1998—2002 г.

– Нидерландия: 1998—2002 г.

– Австрия: 1999—2001 г.

– Швеция: 1999—2002 г.

– Норвегия: 1998—2001 г.

19 Комисията преценява, че става дума за тежко нарушение и определя основния размер на глобата на 16 милиона евро, като се основава на петгодишния период от 1998 г. до 2002 г. Началният размер на глобата е увеличен с 10 % за всяка пълна година на нарушението. Накрая, в обжалваното решение се посочва, че не са налице утежняващи или смекчаващи обстоятелства.

20 Разпоредителната част на обжалваното решение има следната редакция:

„Член 1

[Жалбоподателите] са нарушили член 82 [EО] и член 54 от Споразумението за ЕИП в периода 1998—2002 г., като са прилагали на пазарите [германски, нидерландски, австрийски, шведски и норвежки] на [RVM] стратегия за отстраняване на конкурентите чрез сключването на споразумения за предоставяне на изключителни права, за поемане на индивидуализирани ангажименти за количество и за създаване на схеми за индивидуализирани отстъпки със задна дата, като по този начин са затворили пазарите за конкуренцията.

Член 2

За посоченото по-горе нарушение на [жалбоподателите] се налага солидарно глоба в размер на 24 милиона EUR.

[…]“

Производство и искания на страните

21 Жалбоподателите подават настоящата жалба в секретариата на Първоинстанционния съд на 14 юни 2006 г.

22 Предвид промяната в съставите на Общия съд съдията докладчик е включен в пети състав, на който впоследствие е разпределено настоящото дело.

23 Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (пети състав) решава да започне устната фаза на производството. В проведено на 14 януари 2010 г. съдебно заседание са изслушани устните състезания на страните и отговорите на поставените им от Общия съд въпроси.

24 Жалбоподателите искат от Общия съд:

– да отмени обжалваното решение,

– при условията на евентуалност да отмени глобата или съществено да намали нейния размер,

– да осъди Комисията да понесе съдебните разноски, включително разноските на жалбоподателите за предоставяне на банкова гаранция, обезпечаваща задължението им за заплащане на глобата.

25 Комисията иска от Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.

От правна страна

26 Жалбоподателите изтъкват шест правни основания. Първите пет по същество са насочени към отмяна на обжалваното решение, а шестото — към отмяна или намаляване на глобата. Първото правно основание е изведено от използването от страна на Комисията на явно неточни и недостоверни доказателства, за да се установи, че жалбоподателите прилагат стратегия за отстраняване на конкурентите от пазарите. Второто правно основание е изведено от явната грешка в преценката, която Комисията допуснала, като приела, че практиките на жалбоподателите били в състояние да елиминират конкуренцията, както и от липсата на мотиви. Третото правно основание е изведено от наличието на явни грешки в преценката на Комисията относно това дали тези практики действително са елиминирали конкуренцията. Четвъртото правно основание е изведено от явната грешка в прилагането на правото, произтичаща от квалифицирането на практиките на жалбоподателите като неправомерни per se. Петото правно основание е изведено от явната грешка, която Комисията допуснала, приемайки, че необвързващи ангажименти можело да доведат до нарушение на член 82 ЕО. Накрая, шестото правно основание е изведено от нарушаването при налагането на глобата на принципите на пропорционалност и на недопускане на дискриминация.

I – По исканията за отмяна на обжалваното решение





А – По първото правно основание, изведено от използването на явно неточни и недостоверни доказателства за установяване на стратегията за отстраняване на конкурентите от пазарите, както и за доказване на съществуването и определяне на съдържанието на някои споразумения между жалбоподателите и клиентите им

27 Това правно основание се състои от две части. Първо, жалбоподателите посочват, че обжалваното решение не съдържа достоверни доказателства, от които да се установи, че те са разработили стратегия за елиминиране на конкуренцията. Второ, те сочат, че обжалваното решение се основава на неточни и недостоверни доказателства, за да се докаже съществуването и съдържанието най-малко на 26 от 49-те споразумения, на които се позовава обжалваното решение.

1. По първата част, изведена от липсата на достоверни доказателства за установяване на съществуването на стратегия за отстраняване на конкурентите от пазарите

а) Доводи на страните

28 На първо място, жалбоподателите оспорват използването от страна на Комисията на тяхната вътрешна кореспонденция в качеството на доказателство. Във връзка с това те посочват, че събраните от Комисията документи нямат връзка помежду си и са напълно извадени от техния контекст. Освен това жалбоподателите считат, че Комисията пропуснала доказателства, които сочат, че напротив, техните намерения били да се съобразят със съществуващите на пазара правила за конкуренция. Според жалбоподателите обжалваното решение не взема предвид документите, които показват намеренията им да използват правомерни способи за конкуренция.

29 На второ място, жалбоподателите заявяват, че в обжалваното решение Комисията не разглежда обстоятелството дали групата Tomra се ползва с успех на пазара на RVM между 1998 г. и 2002 г., тъй като от 1997 г. до 2001 г. тя е единственият доставчик на RVM, оборудвани с „нова революционна технология“. Според тях тази грешка е от естество да доведе до отмяната на обжалваното решение; конкурентното им предимство била технологията, с която разполагали, и именно въз основа на това предимство решили да осъществяват дейност на пазара.

30 На трето място, жалбоподателите изтъкват, че като се позовава на споразуменията, за които се твърди, че са насочени срещу конкуренцията, като на доказателства за съществуването на стратегия за отстраняване на конкурентите от пазара, Комисията използва кръгов довод, тъй като на други места в обжалваното решение тя сочи стратегията им за отстраняване на конкурентите от пазара като довод за това, че тези споразумения били насочени срещу конкуренцията. В резултат на това същите споразумения не можело да бъдат използвани като доказателство за съществуването на каквато и да било стратегия за отстраняване на конкурентите от пазара. Дори Комисията да е успяла да представи примери за споразумения, нарушаващи член 82 ЕО, тя пак не би могла да даде разяснения относно начина, по който този факт би доказал съществуването в рамките на цялото предприятие на стратегия за премахване на конкуренцията между 1998 г. и 2002 г.

31 На четвърто място, жалбоподателите твърдят, че в обжалваното решение Комисията, от една страна, не разглежда започналите по тяхна инициатива производства за установяване на нарушения на патенти или придобиването на други дружества от тях като част от нарушението, но от друга страна, възприема тези производства и придобиване на дружества като обстоятелства, доказващи следваната от тях стратегия за отстраняване от пазара. Комисията обаче не представила ни най-малко доказателство за това, че защитата от страна на жалбоподателите на техните патенти или практиките на сътрудничество с други дружества, или придобиването на такива дружества потвърждават съществуването на стратегия за отстраняване на конкурентите от пазара. По-конкретно жалбоподателите изтъкват, че съгласно постоянна съдебна практика, според която съществуването на права на индустриална собственост нарушава правото на конкуренцията само в случаите, в които то съставлява злоупотреба, един опит за защита на патент или на друго право на индустриална собственост пред националните юрисдикции не би могъл да наруши общностното право на конкуренцията.

32 Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.

б) Съображения на Общия съд

33 Най-напред следва да се посочи, че в съображения 97 и сл. от обжалваното решение се обобщава накратко това, което Комисията възприема като антиконкурентна стратегия на жалбоподателите. В това отношение се посочва, че:

„Стратегията на [групата] Tomra е била основана на политика, стремяща се да запази нейното господстващо положение и пазарен дял чрез използването на средства като […] препятстване на навлизането на нови оператори на пазара, […] постъпки за отслабване на конкурентите чрез ограничаване на възможностите им за развитие […], тяхното отслабване и елиминиране чрез изкупуването им или по друг начин, [особено] на конкурентите, за които [групата] Tomra е считала, че биха могли да се превърнат в по-сериозни съперници. За постигане на тази цел [групата] Tomra прибягва до различни антиконкурентни практики, каквито са споразуменията за предоставяне на изключителни права и споразуменията за привилегирован доставчик, а също и споразуменията, съдържащи индивидуализирани ангажименти за количество или създаващи схеми за индивидуализирани отстъпки със задна дата.“

34 По-нататък в обжалваното решение се уточнява, че „[о]бщата стратегия на [групата] Tomra не само се потвърждава от различните прилагани от групата практики, [но] многократно е предмет на усилено обсъждане в групата на заседания, конференции или с размяна на кореспонденция, например по електронна поща“.

35 С оглед на това следва да се отбележи, че Комисията, след като споменава различните прилагани от жалбоподателите антиконкурентни практики, с основание е обсъдила тяхната вътрешна документация. Тази документация може да предостави данни за това дали е било замислено отстраняване на конкурентите или, напротив, да подскаже друго обяснение на разглежданите практики. В случая вътрешната кореспонденция на жалбоподателите е позволила на Комисията да постави техните практики в съответния контекст и да подкрепи с доказателства преценката си за тях. Освен това трябва да се добави, че заключенията на Комисията в обжалваното решение не са основани само на един или друг документ на жалбоподателите взети поотделно, а на цяла поредица от различни елементи.

36 На първо място, що се отнася до твърдението, че както изглежда, обжалваното решение не било съобразено с документите, изразяващи намерението на жалбоподателите да използват законни средства за конкуренция, следва да се посочи, че е напълно естествено обжалваното решение да се съсредоточи предимно върху антиконкурентното поведение на жалбоподателите, а не върху правомерните им действия, щом като Комисията е оправомощена да установи дали е налице именно такова поведение. Трябва от самото начало да се подчертае, че обжалваното решение не пропуска да спомене обстоятелството, че в някои вътрешни документи на жалбоподателите се сочат други, напълно правомерни способи на конкуренция (вж. напр. съображение 100 от обжалваното решение).

37 На второ място, що се отнася до твърдяното технологично предимство на жалбоподателите, следва да се посочи, че споменаването на това предимство в обжалваното решение не би могло да повлияе на направените от Комисията изводи. Всъщност жалбоподателите не посочват по какъв начин разработената от тях технология би могла да послужи за оправдаване на техните практики. Освен това, ако посочената технология действително е превъзхождала определено тази на конкурентите дотолкова, че клиентите никога да не биха закупили продукция от последните, още по-трудно е да се оправдае прибягването до сключване на споразумения за предоставяне на изключителни права, както и на такива за поемане на ангажименти за количество и създаващи други схеми за индивидуализирани отстъпки.

38 На трето място, що се отнася до твърдения в обжалваното решение кръгов характер на разсъжденията на Комисията във връзка с отношението на антиконкурентните споразумения към стратегията за отстраняване на конкурентите от пазара, следва да се посочи, че съгласно постоянната съдебна практика понятието за злоупотреба с господстващо положение е обективно понятие, визиращо поведението на предприятие с господстващо положение, което може да повлияе върху структурата на пазара, където именно поради присъствието на въпросното предприятие степента на конкуренция е вече отслабена, и което чрез средства, различни от тези, от които се ръководи едно нормално съревнование на стоки или услуги въз основа на престациите на икономическите субекти, води до създаване на пречки за поддържането на степента или за развитието на все още съществуващата на пазара конкуренция (Решение на Съда от 13 февруари 1979 г. по дело Hoffmann-La Roche/Комисия, 85/76, Recueil, стр. 461, точка 91 и Решение на Първоинстанционния съд от 14 декември 2005 г. по дело General Electric/Комисия, T‑210/01, Recueil, стр. II‑5575, точка 549).

39 В съответствие с тази съдебна практика Комисията установява в съображения 97 и сл. от обжалваното решение, че практиките на жалбоподателите, разгледани в техния контекст и заедно с редица други елементи, включително вътрешните документи на тези жалбоподатели, са в състояние да отстранят конкурентите. В резултат на това и противно на твърдението на жалбоподателите Комисията съвсем не се основава изключително на намерението или на стратегията на жалбоподателите, за да обоснове заключението си, че е налице нарушение на правото на конкуренцията.

40 Накрая, що се отнася до процедурите за нарушени патенти и придобиването на дружества от страна на жалбоподателите, достатъчно е да се изтъкне, че обжалваното решение в съображения 106 и 107 ясно посочва, че тези практики не съставляват част от злоупотребата с господстващо положение. Следователно тук става дума само за относими факти, които позволяват практиките на жалбоподателите да бъдат поставени в техния контекст, но нямат никакво въздействие върху установяването на извършеното нарушение.

41 Поради това първата част от първото правно основание следва да бъде отхвърлена.

2. По втората част, изведена от използването на неточни и недостоверни доказателства за установяване на съществуването и определяне на съдържанието на някои от споразуменията между жалбоподателите и техните клиенти

42 Тази част може да бъде разделена на четири подчасти. Първата подчаст се отнася до споразуменията за предоставяне на изключителни права преди 1998 г., втората — до споразуменията, определящи жалбоподателите като „предпочитан доставчик, основен или първи доставчик“, третата — до индивидуализираните ангажименти за количество и схемите за индивидуализирани отстъпки със задна дата и накрая, четвъртата — до част от споразуменията, които се отнасят до четири от петте разглеждани в обжалваното решение държави и които според жалбоподателите са оценени непоследователно от Комисията.

а) По споразуменията за предоставяне на изключителни права преди 1998 г.

Доводи на страните

43 Жалбоподателите изтъкват, че 9 от 21 разглеждани споразумения за предоставяне на изключителни права предхождат периода, обхванат от обжалваното решение (1998—2002 г.), и следователно не биха могли да допринесат за отстраняването на конкурентите през този период. От това те правят извода, че 9‑те споразумения не следва да бъдат споменавани в обжалваното решение и че също така не трябва да бъдат включвани в изчисляването на размера на глобата.

44 Тъй като в писмената защита Комисията твърди, че при преценката си не е взела предвид някои от тези споразумения, жалбоподателите се питат защо тогава, щом като не са относими, те са намерили място в съображение 296 от обжалваното решение.

45 Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.

Съображения на Общия съд

46 Следва да се посочи, че действително 9 от споразуменията за предоставяне на изключителни права (а именно споразуменията, сключени с AS Butikkdrift за 1995 г. и 1996 г., с Kiwi Minipris Norge за 1996 г., с Køff Hedmark за 1996 г., с Rema 1000 за 1996 г., с AKA/Spar Norge от август 1997 г., с Rewe Wiesloch и Rewe Hungen за 1997 г., с De Boer Unigro за 1997 г. и с Samenwekende van den Broek Bedrijven за 1997 г.), споменати в съображение 296 от обжалваното решение като споразумения, сключени в нарушение на член 82 ЕО и член 54 от Споразумението за ЕИП, се отнасят за период, предхождащ периода, обхванат от обжалваното решение (1998—2002 г.). Следователно е ясно, че Комисията е допуснала грешка със споменаването на тези споразумения в посоченото съображение — нещо, което се признава от самата Комисия в писмената ѝ защита.

47 При все това следва да се посочи, че от една страна, при изчисляването на глобата не е взет под внимание никакъв факт, предхождащ 1998 г., а от друга страна, Комисията твърди, без това да се оспорва от жалбоподателите, че приложимите до 1998 г. споразумения изобщо не са взети предвид при преценката ѝ на неподлежащата на заемане от конкурентите на жалбоподателите част от търсенето и че следователно изводите, направени относно осъществяваната от жалбоподателите стратегия за отстраняване от пазара, са напълно независими от тези девет споразумения.

48 В това отношение текстът на обжалваното решение, разгледан в неговата цялост, позволява да се отстрани всяко двусмислие (вж. например съображения 134, 159, 166, 242, 264, 269, 394, 417 и 418 от обжалваното решение) и да се установи, че Комисията никъде не е взела под внимание каквото и да е нарушение отпреди 1998 г. Следователно това оплакване не може да бъде прието.

б) По споразуменията, определящи жалбоподателите като „предпочитан доставчик, основен или първи доставчик“

Доводи на страните

49 Жалбоподателите твърдят, че Комисията „автоматично“ квалифицира като споразумения за предоставяне на изключителни права споразуменията, с които клиентът се задължава да запази жалбоподателите като „предпочитан или основен, или като първи доставчик“, след като тези изрази са твърде неопределени, за да може те да бъдат квалифицирани като споразумения за предоставяне на изключителни права съгласно правото на договорите. Нещо повече, според Комисията споразуменията предоставят изключителни права въпреки факта, че тези клиенти са закупили RVM от конкуренти на жалбоподателите при действието на същите тези споразумения и при наличието на потвърждение от тяхна страна за непредоставянето на изключителни права по силата на споразуменията.

50 Според жалбоподателите в обжалваното решение Комисията е пренебрегнала разглеждането на въпроса дали от гледна точка на националното право на договорите е възникнало изпълняемо право на предоставяне на изключителни права. Обжалваното решение всъщност не съдържало никакъв анализ на споразуменията съобразно националното законодателство. Решението, както и направените от Комисията преди неговото приемане искания за разяснения поставяли на едно и също равнище формалните изпълняеми договори и неясните договорености, които не създавали обвързващо и изпълняемо договорно задължение. Жалбоподателите считат, че ако това изглежда разбираемо в контекста на един картел по смисъла на член 81 ЕО, то случаят не е такъв със споразумение за предоставяне на изключителни права, попадащо в обхвата на член 82 ЕО. Едно задължение за предоставяне на изключителни права не може да попречи на даден конкурент да продава на клиента, нито на клиента да приеме такава оферта, освен ако спазването на това задължение не може да бъде наложено по силата на националното право на договорите. По същия начин то не може да има никакво възпиращо действие ex ante спрямо клиентите.

51 Освен това в подкрепа на заключението на Комисията относно договорния статут на документите обжалваното решение се позовавало на неотносими доказателства, каквито били вътрешните докладни записки на жалбоподателите, прессъобщенията или годишният доклад на групата Tomra, представляващи нейни едностранни изявления, към които клиентите не са се присъединявали. Комисията не направила никакъв анализ на доказателствената сила на подобни изявления съобразно приложимото към договорите национално право.

52 Накрая, жалбоподателите твърдят, че споразуменията, сключени с двата търговски центъра Superunie (сключено в Нидерландия през 2001 г.) и ICA/Hakon (сключено в Швеция и в Норвегия за периода 2000—2002 г.), от правна гледна точка не налагат на дружествата в тези групи да закупуват RVM само от жалбоподателите, както и това, че не съществуват никакви доказателства споразуменията да са оказвали силен „натиск или да са представлявали мощен стимул“ за независимите търговци на дребно да закупуват всички свои RVM от жалбоподателите.

53 В частност, що се отнася до сключеното със Superunie споразумение, според жалбоподателите в обжалваното решение не се посочва никакво доказателство, от което да е видно, че то е могло да обвърже независимите магазини, членуващи в Superunie, като ги задължи да закупят 130 RVM от жалбоподателите. В този случай Комисията по-скоро обърнала тежестта на доказване с твърдението, че „не е имало доказателства в подкрепа на това, че отделните членове в групата не са се считали обвързани […]“ от споразумението. Ако тези членове са могли да направят по-изгодна покупка от конкурент на жалбоподателите, според жалбоподателите Комисията не се е опитала да обясни защо все пак те биха решили да купуват от тях по силата на едно необвързващо споразумение, сключено с групата на централно равнище.

54 Комисията оспорва изложените от жалбоподателите доводи.

Съображения на Общия съд

55 Най-напред, следва да се възрази на твърдението на жалбоподателите, че Комисията квалифицира „автоматично“ като споразумения за предоставяне на изключителни права споразуменията, с които клиентът се задължава да запази жалбоподателите като „предпочитан или основен, или като първи доставчик“. Впрочем съображения 114—122, а също съображения 286 и сл. от обжалваното решение сочат обратното, като се има предвид, че те в детайли изясняват подхода и заключенията на Комисията по този въпрос.

56 Освен това, след като някои клиенти са искали да включат в споразуменията с „ предпочитан доставчик“ клауза, съгласно която те да могат да закупуват „за изпробване“ конкурентни автомати, това потвърждава заключението, че тези споразумения са били считани за предоставящи изключителни права, като възможността за закупуване на конкурентни апарати е била изключение, ограничено само до изпробването на такива автомати.

57 Също така въз основа на наличните доказателства за намеренията на страните Комисията определя в обжалваното решение споразуменията с „предпочитан доставчик“ като предоставящи изключителни права. Тези доказателства сочат, че в действителност споразуменията имат предвид предоставянето на изключителни права и са възприемани като такива, независимо от особеностите на тяхната изпълнимост според приложимото национално право на договорите.

58 Споразумението с Royal Ahold например определя групата Tomra като „основен доставчик“. При все това президентът на Tomra Systems ASA заявява в хода на преговорите с този клиент следното (вж. съображение 139 и бележката под линия на стр. 267 от обжалваното решение):

„Ние предпочитаме [групата] Tomra да бъде определяна в Ahold като световния „изключителен“ доставчик на услугите, свързани с автоматите за събиране на празен амбалаж. За да се изрази основният замисъл на страните, биха могли да бъдат измислени и други думи, различни от „изключителен“. Въпреки това, независимо от избора на думите, договореното от нас споразумение винаги трябва да означава, че [групата] Tomra следва да има право да инсталира автоматите […] във всеки нов магазин, в който има нужда от автомати за изкупуване на празен амбалаж и […] след изтичане на съществуващите договори — във всеки магазин, понастоящем обслужван от друг доставчик на такива автомати.“

59 Относно твърдението на жалбоподателите, че в обжалваното решение Комисията не анализира изключителния характер на споразуменията в съответствие с приложимото национално право, следва да се припомни, че за да може да се установи наличието на злоупотреба при използването на господстващото положение по смисъла на член 82 ЕО, не е необходимо практиките на предприятието с господстващо положение да обвързват купувачите с формално задължение. Достатъчно е в тези практики да се съдържа стимул за клиентите да не се обръщат към други конкурентни доставчици и да се снабдяват изцяло или за значителна част от нуждите си изключително от това предприятие (вж. в този смисъл Решение на Съда от 13 февруари 1979 г. по дело Hoffmann-La Roche/Комисия, 85/76, Recueil, стр. 461, точки 89 и 90).

60 В това отношение трябва да се отбележи, че често пъти разглежданите споразумения не само са определяли групата Tomra като „предпочитан или основен, или като първи доставчик“ на даден клиент, но също така са съдържали поемане на ангажименти за количество или схеми за прогресивни отстъпки със задна дата, обуславяни от закупуването на определен обем. Примери за такъв вид споразумения са сключените от 2000 г. до 2002 г. споразумения с нидерландската група Royal Ahold и с ICA/Hakon/Ahold за Швеция и Норвегия.

61 Накрая, що се отнася до споразуменията, сключени между жалбоподателите и някои центрове за търговия на едро, каквито са Superunie и ICA/Hakon, следва да се посочи, че от една страна, жалбоподателите не оспорват техния принудителен характер спрямо подписалите ги центрове за търговия на едро, а от друга страна, че отговорът на въпроса дали те не влияели и на покупателното поведение на снабдяващите се от тях членове, не зависи от един формален анализ.

62 В действителност следва да се отбележи, както прави това и Комисията, че когато договорените условия зависят от закупуването от центъра за търговия на едро като цяло на определени целеви количества, присъщо за договарянето на споразумение от този вид е то да стимулира закупуването от страна на снабдяваните от него членове с цел постигане на определените количества.

63 Впрочем обстоятелството, че определените в споразумението с ICA Ahold/Hakon количества са били достигнати (вж. съображение 171 от обжалваното решение), показва до каква степен центърът за търговия на едро е могъл да влияе върху поведението на независимите търговци на дребно.

64 Нещо повече, в споразумението със Superunie се посочва изрично всеки един от присъединилите се към него търговци и броят на автоматите, които всеки от тях е трябвало да закупи.

65 Накрая, както Комисията отбелязва основателно, следва да се подчертае, че в преписката действително се съдържат множество данни за това, че изпълнението на споразумението е наблюдавано отблизо и че е упражняван натиск върху независимите дистрибутори.

66 В това отношение следва да се посочи като пример писмото от 16 февруари 2001 г. на Tomra Europe до ICA Ahold по повод споразумението от 13 октомври 2000 г., в което се изразява загрижеността на жалбоподателите във връзка с темпа на покупки на ICA по силата на споразумението и в което се напомня, че ICA „е поело задължението да прави всичко по силите си на централно равнище, за да поддържа [групата] Tomra в цялата си верига магазини и да насърчава франчайзополучателите си да ускорят замяната на старите автомати и да се придържат на 100 % към настоящото споразумение“. Писмото уточнява, че подкрепата на централно равнище от страна на ICA „до този момент очевидно не е ефективна“ и че информирането на неговите франчайзополучатели за предоставяните по силата на споразумението стимули се е оказало недостатъчно. Вследствие на това Tomra Europe приканва ICA да предприеме спешни мерки за изпълнение на плана по споразумението.

67 Следователно с оглед на предходното това оплакване на жалбоподателите следва да бъде отхвърлено.

в) По индивидуализираните ангажименти за количество и схемите за индивидуализирани отстъпки със задна дата

Доводи на страните

68 Според жалбоподателите изобщо не е доказано, че те са били в състояние да преценят с точност нуждите на клиентите си.

69 Те изтъкват, на първо място, че в обжалваното решение Комисията приема, че по време на договорния период клиентите не са ги информирали за пълния или почти пълния обем на своите нужди от RVM.

70 На второ място те посочват, че щом като търсенето на RVM е било еднократно и нередовно, както е посочено в обжалваното решение, броят на RVM, които даден клиент е закупил през предходната година, не можел да позволи на жалбоподателите да преценят какъв ще бъде пълният или почти пълният обем на неговото търсене през следващата година.

71 Освен това жалбоподателите оспорват твърдението на Комисията, че обемът на търсенето на всеки клиент е лесно предвидим, „тъй като той се създава или увеличава с въвеждането на системи за задължително изкупуване на амбалажа“. Във връзка с това жалбоподателите посочват, че никоя от петте държави, в които се твърди, че са извършени нарушенията, не е въвеждала в периода между 1998 г. и 2002 г. система за задължително изкупуване на амбалаж.

72 На трето място, според жалбоподателите Комисията косвено признава, че те не могат да преценяват пълния или почти пълен обем на нуждите на своите клиенти от RVM, като заличила изцяло в обжалваното решение всички цифри, имащи пряко или косвено отношение към годишните обеми на закупените в предходни периоди RVM, под предлог че те представляват търговска тайна.

73 Накрая, жалбоподателите твърдят, че рядко се случвало поетите ангажименти за количество и поставените цели да съвпаднат с броя на действително осъществените от клиентите покупки. Закупеното на практика количество било много под или много над твърдяното количество, за което се отнасял поетият ангажимент, като в същото време клиентът закупувал RVM и от техни конкуренти. В подкрепа на това твърдение жалбоподателите представят изготвен от икономисти доклад, в който данните за осъществените от всеки клиент действителни покупки са съпоставени с данните, посочени като поети ангажименти за количество.

74 Съгласно жалбоподателите емпиричните констатации в този доклад сочат, че броят на осъществените в действителност покупки на RVM системно е по-голям от договорените количества. Това се дължало на обстоятелството, че жалбоподателите съумели да предложат продукт, използващ „революционна технология“, с който клиентите им желаели да разполагат в търговските си обекти на всяка цена. Това обстоятелство не можело да потвърди обаче твърдението, направено в обжалваното решение (вж. съображение 123), че предвидените съгласно споразуменията покупки съответстват „изцяло или почти изцяло“ на броя на RVM, които клиентът в крайна сметка закупува в рамките на договорения период.

75 Комисията оспорва изложените от жалбоподателите доводи.

Съображения на Общия съд

76 Относно индивидуализираните ангажименти за количество и схемите за индивидуализирани отстъпки със задна дата жалбоподателите твърдят, че нищо не доказва, че те били в състояние да преценят правилно нуждите от RVM на клиентите си в разглеждания период. Но според тях неправомерният характер на този вид практики зависи именно от способността на доставчика да предвиди нуждите на клиентите.

77 Най-напред трябва да се спомене, че в обжалваното решение Комисията действително приема, че поемането на ангажименти за количество и схемите за отстъпки със задна дата са определяни индивидуално за всеки клиент, като праговете са свързани с всички или с голяма част от нуждите на дадения клиент (вж. напр. съображение 319 от обжалваното решение).

78 Следователно може да се каже подобно на жалбоподателите, че обжалваното решение, що се отнася до съдържащото се в него твърдение, свързано с поемането на ангажименти за количество и със схемите за отстъпки, се основава на обстоятелството, че жалбоподателите са били в състояние да индивидуализират този вид споразумения, познавайки нуждите на всеки клиент. Но доводът на жалбоподателите е изведен от обстоятелството, че в действителност те не са могли да предвидят с точност нуждите на клиентите и следователно че Комисията не може да твърди, че съществуват индивидуализирани споразумения. Следователно е необходимо да се провери дали в това отношение Комисията не е допуснала грешка.

79 Първо, следва да се отбележи, че клиентът понякога е давал определена прогноза за бъдещото си търсене, какъвто например е случаят при сключването на споразумението с Rimi Svenska. Освен това в отговора си на изложението на възраженията на Комисията жалбоподателите посочват, че при преговорите за сключване на споразумението „[беше] нормално и необходимо двете страни да имат приблизителна представа за количеството, т.е. за броя автомати, които биха могли да бъдат предмет на споразумението“.

80 Второ, твърдението на жалбоподателите, според което Комисията прави извода, че целите са определяни единствено въз основа на направените покупки, е неправилно. Напротив, в обжалваното решение Комисията основателно преценява, че съобразно характеристиките на пазара на RVM търсенето на всеки клиент е могло да бъде предвидено сравнително лесно. За да предвидят бъдещите нужди на своите клиенти, жалбоподателите са имали на разположение различни данни: предоставяните им от самите клиенти данни, броят на направените от тях покупки през предходната или други минали години, общодостъпни данни за най-относимите фактори (брой и големина на търговските обекти, съществуване или прогнозирано въвеждане на схема за изкупуване на амбалаж), както и пазарните проучвания, осъществявани от самите жалбоподатели въз основа на задълбоченото им познаване на пазара (вж. съображение 298 от обжалваното решение).

81 В частност относно довода на жалбоподателите, според който между 1998 г. и 2002 г. никоя от петте разглеждани в обжалваното решение държави няма въведена система за задължително изкупуване на амбалаж, следва да се отбележи, че търсенето на RVM се е увеличавало вследствие на очакването за предстоящо въвеждане на такава схема, както това се потвърждава от примера с Германия в периода 2000—2001 г., макар в действителност там схемата да е въведена едва в края на 2002 г. (вж. съображения 188, 219 и 221 от обжалваното решение). По същия начин „доброволните“ системи за изкупуване на използван амбалаж от напитки като съществуващата в Норвегия също са въздействали явно и предвидимо върху търсенето на RVM (вж. съображение 242 от обжалваното решение).

82 От това следва, противно на довода на жалбоподателите, че едно „еднократно“ и „непостоянно“ търсене все пак може лесно да се предвиди, както е в конкретния случай.

83 Що се отнася до поверителното третиране в обжалваното решение на данните за направените от клиентите покупки от конкурентни доставчици, трябва да се отбележи, че това обстоятелство не позволява да се заключи, че жалбоподателите не са били в състояние да предвидят търсенето на своите клиенти. Искането на клиентите за поверителност само показва, че те не са желаели да разкрият пред жалбоподателите покупките, които са направили от конкурентите.

84 Накрая, относно липсата на систематична връзка между твърдяното поемане на ангажименти за количество и действително осъществените от клиентите покупки следва да се изтъкне, че представеното от жалбоподателите проучване почива на неправилен прочит на обжалваното решение. Всъщност в обжалваното решение се посочва, че поначало въпросните споразумения съответстват на всички или на голяма част от действителните нужди на клиентите в течение на даден договорен период, а не че договорените количества е трябвало да съответстват точно на цялото действително търсене, такова каквото то е установено ex post (вж. съображения 102, 108, 123, 124 и 127 от обжалваното решение).

85 Освен това обжалваното решение уточнява, че когато определените със споразуменията цели не са съответствали изцяло на нуждите на клиента, те са съответствали на една стойност в размер най-малко между 75 % и 80 % от общото му търсене (вж. например съображение 159 от обжалваното решение).

86 При всички случаи следва да се посочи, че представеното от жалбоподателите статистическо проучване изглежда потвърждава тезата, на която се основава обжалваното решение. В действителност направеният от жалбоподателите анализ a posteriori показва по същество, че обемите на действителните покупки в повечето случаи леко са превишавали поетите съгласно споразуменията количествени обеми. Това заключение се потвърждава от представената от Комисията сравнителна таблица, в която поетите ангажименти за количество и прилаганите целеви отстъпки са съпоставени с действително осъществените от клиентите покупки.

87 С оглед на изложените по-горе съображения това оплакване също следва да бъде отхвърлено.

г) По преценката на някои споразумения, сключени на територията на Германия, Нидерландия, Швеция и Норвегия

88 Жалбоподателите твърдят, че за четири от петте държави, на чиято територия, както се твърди, е извършено нарушението, повечето от посочените в обжалваното решение споразумения са непоследователно преценени. Поради това тези споразумения не следвало да бъдат вземани под внимание от Комисията, като само това основание било достатъчно да доведе до отмяна на обжалваното решение. Жалбоподателите не оспорват направения относно споразуменията в Австрия анализ. Следователно първото правно основание не се отнася до този пазар.

89 Поради това следва да се разгледат възраженията, направени по отношение на свързаните с Германия, Нидерландия, Швеция и Норвегия споразумения.

Германия

90 Жалбоподателите твърдят, че повече от половината от свързаните с Германия споразумения, на които Комисията се позовава, не съществуват или не съдържат никакви клаузи за изключителни права, за поемане на ангажименти за количество или за отстъпки със задна дата.

91 Комисията оспорва тези доводи на жалбоподателите.

– Edeka Bayern-Sachsen-Thüringen (1998—1999 г.)

92 Според жалбоподателите това споразумение не предоставя изключителни права, а предвижда само клиентът да закупува от тях конкретни RVM. При все това той имал право да изпробва конкурентни автомати, както и да ги закупува, когато те предоставят значителни предимства.

93 В допълнение жалбоподателите считат, че Комисията не е доказала изключителния характер на споразумението.

94 Следва да се изтъкне, че противно на твърдяното от жалбоподателите, от самото начало споразумението е било замислено да предоставя изключителни права. Този довод се потвърждава от установения устно контакт между двете дружества, съдържанието на което е разпространен по електронната поща в немското дъщерно дружество на групата Tomra (вж. стр. 6686 от административната преписка).

95 Също така следва да се подчертае, че когато едно споразумение не предоставя изключителни права, клиентът запазва свободата си на избор да закупува от който и да е конкурент. Обикновено за него не е необходимо да доказва наличието в конкурентната стока на „значително предимство“, както е в конкретния случай.

96 Относно довода, изведен от обстоятелството, че съгласно разглежданото споразумение Edeka Bayern-Sachsen-Thüringen е можело да изпробва конкурентни продукти, следва да се отбележи, че за да поръча закупуването на автомати от нов доставчик, клиентът трябва да ги изпробва за известно време, поради което няма несъвместимост при действието на изключителното право да бъде запазено и правото да се изпробват конкурентни автомати. Освен това поначало не съществува никакво основание споразумение, което не предоставя изключителни права, да съдържа подобна клауза.

97 Следователно трябва да се отбележи, както правилно изтъква и Комисията, че едно споразумение обикновено не съдържа клаузи, които ограничават или насочват избора на клиента при извършване на покупката. Всъщност наличието на клаузи като тези, които оставят на клиента възможността да изпробва за известно време конкурентни автомати или да закупува такива автомати само когато те предоставят значително предимство, не означава, че споразумението не предоставя изключителни права.

98 Следователно това оплакване на жалбоподателите следва да бъде отхвърлено.

– Edeka Handelsgesellschaft Hessenring (1999 г.)

99 Жалбоподателите оспорват начина, по който Комисията е направила анализ на сключеното през 1999 г. споразумение, като твърдят, че тя не предоставя никакво доказателство в подкрепа на твърдението си, че прагът от 2 милиона германски марки (DEM), изискуем от клиента за получаването на евентуална индивидуална отстъпка от 0,5 %, представлява схема за индивидуална отстъпка, основаваща се на пълния или на почти пълния обем на неговите нужди. Според тях този праг не е достигнат от Edeka Handelsgesellschaft Hessenring през 1999 г. По този начин, дори и да съществувала такава клауза за отстъпка в зависимост от закупеното количество, тя не можело да бъде приложена.

100 Във връзка с това, подобно на жалбоподателите, следва да се посочи, че в обжалваното решение Комисията наистина не доказва, че споразумението с Edeka Handelsgesellschaft Hessenring представлява схема за индивидуализирана отстъпка, основаваща се на пълния или на почти пълния обем на нуждите на клиента. В отсъствието на други елементи това изглежда се потвърждава от обстоятелството, че Edeka Handelsgesellschaft Hessenring не е закупило продукция, надхвърляща определения за получаването на отстъпката праг.

101 Все пак следва да се подчертае, че макар Комисията да не е доказала съществуването на индивидуализирано споразумение, съществуването на договореност за прогресивна и действаща с обратна сила във времето отстъпка не би могло да се отрече. Също така е необходимо да се изтъкне, че в случаите на покупки от страна на клиента на количество, по-малко от определения праг, Комисията заявява, без това да се опровергава от жалбоподателите, че тя е включвала в „обвързания пазарен дял“ само действително закупените от предприятието в господстващо положение стоки в периода на действие на споразумението.

102 Следователно това оплакване на жалбоподателите не може да бъде уважено.

– Edeka Baden-Würtemberg (2000 г.)

103 Жалбоподателите твърдят, че разглежданото споразумение не може да бъде квалифицирано като предоставящо изключителни права. За тях то представлява потвърждаване на поръчките за 1,7 % от търговските обекти на Edeka. Споразумението не съдържало никаква друга информация, свързана с възможността да става дума за предоставяне на изключителни права.

104 Изведеният от жалбоподателите довод не е убедителен, доколкото Комисията предоставя на два пъти доказателства именно за неговия изключителен характер. Наистина в подкрепа на своя довод Комисията представя вътрешно съобщение от 24 септември 2000 г., което се позовава на действащо към онзи момент споразумение за предоставяне на изключителни права („bestehenden Exclusivvertrag“).

105 Освен това относно довода, изведен от обстоятелството, че Комисията визира Edeka в неговата цялост, следва да се уточни, че случаят не е такъв. Всъщност Комисията уточнява, че действието на споразумението е ограничено до новите търговски обекти на Edeka за продажба.

106 Вследствие на изложеното това оплакване следва да бъде отхвърлено.

– COOP Schleswig-Holstein (2000 г.)

107 Жалбоподателите твърдят, че не става дума за съществуването на споразумение за предоставяне на изключителни права. Те уточняват, че Комисията разполага само с кореспонденция между тях и COOP, в която се потвърждава закупуването от COOP на 25 RVM. Не ставало дума за съществуването на споразумение за предоставяне на изключителни права, още повече че според жалбоподателите COOP закупило само 7 RVM. От това жалбоподателите правят заключение, че страните не се считали за обвързани от това писмо.

108 В допълнение те сочат, че в писмото от 10 март 2000 г. няма текст, който да възпрепятства снабдяването на COOP от техни конкуренти.

109 При все това приведеното от Комисията доказателство, че писмото от 10 март 2000 г. на Tomra Systems GmbH до COOP се отнася до „рамково споразумение за предоставяне на изключителни права“, е достатъчно, за да бъде установено, че разглежданото споразумение действително съставлява споразумение за предоставяне на изключителни права.

110 Предвид изложеното това оплакване на жалбоподателите следва да бъде отхвърлено.

– Netto

111 Жалбоподателите поддържат, че включеният в споразумението прогресивен бонус не можело да бъде разпределен, тъй като клиентът не заявил необходимия за прилагането му минимален брой RVM. За да има право на 2 безплатни RVM, Netto трябвало да направи заявка за 150. А според жалбоподателите заявката била само за 109 броя през 2001 г. и за 126 броя през 2002 г.

112 Жалбоподателите добавят, че целта не е постигната, тъй като осъществените покупки са определено по-малко на брой, а това, че действието на споразумението е едностранно продължено от тях след първоначално предвидената крайна дата, в случая не е относимо, доколкото клиентът не можел да предположи, че те ще предприемат такова продължаване, което в случая изключва съществуването на каквото и да е възпиращо действие на споразумението.

113 Що се отнася до споразумението с Netto, следва да се посочи, че праговете действително не са достигнати, но в съображение 202 от обжалваното решение се посочва, че споразумението е продължено вероятно с цел да се даде възможност на клиента впоследствие да достигне праговете. Жалбоподателите не доказват, че това обстоятелство не отговаря на истината. Следователно това оплакване следва да бъде отхвърлено.

– Rewe Wiesloch и Rewe-Hungen (1997 г.)

114 Жалбоподателите отричат да са били изключителен доставчик на RVM за тези две дружества, като според тях през 1997 г. поръчката за доставка на RVM е възложена на Halton.

115 Предвид това, че споразумението попада извън разглеждания в обжалваното решение период, Общият съд не следва да се произнася по това оплакване.

– Rewe Hungen (2000 г.)

116 Жалбоподателите изтъкват, че споразумението не противоречи на член 82 ЕО, тъй като отправената от Rewe заявка до тях е очевидно по-малка (под 50 %) от нуждите на клиента. Освен това по техните твърдения закупеният в действителност обем е съществено по-голям от договорената между страните цел.

117 Следва да се посочи, че ненадхвърлянето от даден клиент на определения в споразумението праг не променя с нищо допълнителния стимул, който му се предоставя с отстъпката до достигането на целевия обем. Освен това трябва да се подчертае, че при изчисляването на размера на отнетия от конкурентите обем Комисията е взела предвид само този обем, който достига прага (в случая 20 автомата), разглеждайки останалата част от закупеното от клиента като търсене, което би могло да бъде заето.

118 Следователно това оплакване на жалбоподателите следва да бъде отхвърлено.

119 От гореизложеното следва да се заключи, че обжалваното решение не е опорочено от никаква явна грешка в преценката по отношение на сключените в Германия споразумения.

Нидерландия

120 Жалбоподателите оспорват направената от Комисията преценка на четири споразумения, попадащи в частта от решението, която се отнася до Нидерландия. Според тях обжалваното решение ги квалифицира неправилно, тъй като те нямат отношение към нарушаването на член 82 ЕО.

121 Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.

– Albert Heijn (1998—2000 г.)

122 Жалбоподателите посочват, че потвърждаването от тяхна страна на неподписаната поръчка от 30 октомври 1998 г., в която се споменава за заявените от Albert Heijn по телефона 200 RVM, не съдържа никаква информация, която да потвърди, че Albert Heijn е бил длъжен да закупи 200 RVM или че цената би се променила при избора на клиента да закупи по-малко количество, или че този брой представлява пълният или почти пълният обем от нуждите на клиента. Всъщност Комисията признавала, че през април 2000 г. Albert Heijn е закупило от жалбоподателите само 121 RVM.

123 Все пак следва да се отбележи, че разглежданият документ изрично предвижда, че Albert Heijn е бил длъжен да закупи 200 RVM: „Albert Heijn се задължава да закупи 200 автомата Tomra T600 до 31 декември 2000 г., с продължение до 31 март 2001 г. включително“.

124 Освен това следва да се отбележи, както това се поддържа от Комисията, че жалбоподателите са ѝ предоставили това споразумение с отговора си от 14 март 2002 г. на поисканото от нея по реда на член 11 от Регламент № 17 пояснение, както и това, че в отговора си на изложението на възраженията ѝ те в нито един момент не са твърдели, че приложеното към това изложение споразумение не е подписвано или не е съществувало изобщо.

125 Също така относно констатацията, че през април 2000 г. Albert Heijn е закупило едва 121 RVM от жалбоподателите, трябва да се посочи, че към онзи момент е оставала още една пълна година до изтичане на срока на действие на споразумението. Предвид тези обстоятелства не би могло да се счита, че то не е било спазено.

126 Трябва да се добави, че съществуването на това споразумение се потвърждава от разглежданото по-нататък споразумение с Royal Ahold Global Master, което е споразумение за предоставяне на изключителни права с по-широк обхват с групата Royal Ahold, към която е принадлежало Albert Heijn. Член 4.2 от това споразумение споменава предходното споразумение с Albert Heijn, като напомня, че „по силата на споразумението от 30 октомври 1998 г.“ Albert Heijn все още „е длъжно да закупи 79 допълнителни автомата от [Tomra Systems BV]“, което представлява разликата между първоначалния ангажимент за закупуване на 200 автомата и 121‑те автомата, които вече са били закупени.

127 Предвид гореизложеното следва да се заключи, че разглежданият документ свидетелства за съществуването на споразумение, по силата на което Albert Heijn е било задължено да закупи 200 RVM от жалбоподателите.

– Royal Ahold (2000—2002 г.)

128 Жалбоподателите оспорват обстоятелството, че споразумението с Royal Ahold Global Master е за изключителни права, като твърдят, че нищо в него не препятствало Royal Ahold да закупува автомати от конкурентите. Те посочват, че в част 1.2 от споразумението изрично се споменава, че Royal Ahold е свободно да закупува от други доставчици и не е задължено да прекратява съществуващи договори с други доставчици на RVM. Всъщност жалбоподателите твърдят, че трябвало да бъдат възприемани само като „основен“, а не като изключителен доставчик.

129 Те добавят, че в самото обжалвано решение Комисията признава, че Royal Ahold е купувало RVM от други доставчици в периода на действие на споразумението. Освен това те поддържат, че цитираните в писмената защита изявления и поясненията им относно споразуменията не представляват доказателства, които могат да убедят една юрисдикция да признае съществуването на изключителни права срещу Royal Ahold, съгласно приложимото в случая право на договорите (а именно на щата Ню-Йорк, САЩ). Обстоятелството, че Royal Ahold е закупувало от конкурентни доставчици, поставяло въпроса какъв би бил действителният възпиращ ефект от това споразумение.

130 Доводите на жалбоподателите относно споразумението с Royal Ahold не биха могли да бъдат уважени.

131 В действителност цитираните в обжалваното решение документи потвърждават, че споразумението е било за изключителни права. В прессъобщението на жалбоподателите от 13 април 2000 г. например се посочва, че „[групата Tomra] и […] Royal Ahold подписаха световно споразумение, което прави [групата Tomra] изключителен доставчик на Royal Ahold за автоматите за събиране на празен амбалаж и свързаните с тях услуги за период от три години“ (вж. съображение 139 от обжалваното решение). Освен това следва да се отбележи, че в отговора си на изложението на възраженията на Комисията жалбоподателите признават това изрично.

132 Разбира се, вярно е, както впрочем приема и Комисията, че споразумението не задължава Royal Ahold да развали съществуващите договори, които има с други доставчици на RVM преди изтичането им. Все пак следва да се отбележи, че част 1.2 от споразумението предвижда, че закупуването на други RVM от конкуренти не е „забранено“, „при условие че срокът за тези допълнителни автомати не надхвърля най-дългия срок, който остава да изтече в търговските обекти за продажби на дребно, където са инсталирани допълнителните автомати“.

133 Следователно част 1.2 от разглежданото споразумение предвижда договорите с други доставчици да бъдат постепенно прекратявани, като не са приемани договори с конкуренти за период, надхвърлящ най-дългия срок, който е оставало да изтече във всеки един търговски обект.

134 С оглед на посоченото това оплакване на жалбоподателите следва да бъде отхвърлено.

– Lidl (1999—2000 г.)

135 По отношение на споразумението от април 1999 г. жалбоподателите посочват, че Комисията е пропуснала да приобщи към доказателствата обстоятелството, че в поръчката на Lidl се споменава изрично, че Lidl Nederland GmbH не се обвързва със споразумение за предоставяне на изключителни права.

136 Освен това Комисията изопачавала доказателствата с твърдението си, че намерението на Lidl било да закупи „най-малко“ 40 RVM, докато в писмото се споменавало само намерение за закупуване на 40 RVM. Комисията също така признавала, че Lidl са закупили от жалбоподателите през 1999 г. само 21 RVM.

137 Жалбоподателите изтъкват, че в съображение 142 от обжалваното решение Комисията се позовава на едно споразумение от 2000 г., сключено с цел „подмяна на 44 стари машини Halton и 33 стари машини Tomra със 77 нови RVM Tomra до края на настоящата година“. Доколкото не се посочва никакво минимално количество, писмото по-скоро потвърждавало, че Lidl поръчало 77 RVM, за да замени същия брой стари RVM в своите магазини. Комисията признала, че през 2000 г. Lidl всъщност закупило от жалбоподателите 82 RVM. Според жалбоподателите писмото ясно показва, че Lidl искало да замени машините си, тъй като по-напредналата им технология можела по-точно да бъде приспособена към нуждите му.

138 Относно споразумението от април 1999 г. следва да се посочи, че обжалваното решение не квалифицира споразумението с Lidl като създаващо изключителни права. Това споразумение е описано в съображение 142 от раздел „Изключителни права и ангажименти за количество“ и в съображение 302 от обжалваното решение. По отношение на заключението на жалбоподателите, според което Lidl закупило само 21 автомата през 1999 г., следва да се подчертае, че това обстоятелство не може да опровергае факта, че споразумението задължава клиента да закупи 40 автомата в рамките на договорния период от две години, който към дадения момент не е изтекъл.

139 Следователно становището на жалбоподателите по отношение на това споразумение следва да бъде отхвърлено.

140 Що се отнася до подписаното на 29 септември 2000 г. споразумение, достатъчно е да се отбележи, че от една страна, жалбоподателите не оспорват поетия от клиента ангажимент за закупуване на 77 автомата до края на годината и а от друга страна, че обжалваното решение не е взело предвид това споразумение при изчисляването на пазарния дял, който конкурентите на жалбоподателите не са могли да заемат (вж. съображение 163 и бележка под линия 335 от обжалваното решение).

141 С оглед на изложеното това оплакване също не може да бъде уважено.

– Superunie (2001 г.)

142 Жалбоподателите изтъкват по същество, че Superunie е организация, която е център за търговия на едро по нидерландското право, че членовете ѝ вземат самостоятелно решенията си за закупуване и че споразумението, сключено с този вид организация, съдържащо ангажимент за закупуването най-малко на 130 автомата годишно, не обвързва членовете ѝ.

143 Доводите на жалбоподателите не могат да бъдат уважени. Във връзка с това е уместно да се препрати към изложените по-горе в точки 61—66 съображения относно споразуменията с центровете за търговия на едро.

144 В светлината на гореизложеното се налага заключението, че по отношение на оспорените от жалбоподателите четири споразумения с Нидерландия, обжалваното решение не е опорочено от никаква явна грешка в преценката.

Швеция

145 Жалбоподателите считат, че обжалваното решение дава неправилна квалификация на повечето от сключените в Швеция споразумения и че поради това то е опорочено от явна грешка.

146 Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.

– ICA Handlares (Швеция) и Hakon Gruppen (Норвегия) (2000—2002 г.)

147 Жалбоподателите твърдят, че това споразумение, като приложение към сключения между групата Tomra и Royal Ahold договор, не може да се квалифицира като предоставящо изключителни права, след като самият договор с Royal Ahold не е квалифициран като предоставящ такива права.

148 Жалбоподателите допълват, че ICA, както и Hakon са „звена на централно управление“ по отношение на напълно самостоятелни търговски обекти, в които се осъществяват продажбите. Затова, според жалбоподателите, дори въпросното споразумение да е предоставяло изключителни права, нищо не възпрепятствало търговските обекти да се снабдяват с RVM от техни конкуренти.

149 Що се отнася до довода, изведен от квалификацията на споразумението като предоставящо изключителни права, трябва да се припомни разгледаното по-горе вече споразумение с Royal Ahold Global Master, за което бе установено, че предоставя изключителни права (вж. точки 128—133, по-горе). Следователно Комисията напълно основателно прави извода, че споразумението с ICA, доколкото съставлява приложение към това с Royal Ahold, по дефиниция се превръща в споразумение, предоставящо изключителни права. Освен това от преписката и преди всичко от приложеното „предложение за цялостна допълнителна отстъпка за Норвегия и Швеция“ е видно, че Комисията с основание твърди наличие в споразумението и на клауза, която позволява получаването на допълнителна отстъпка при закупуването на RVM. Всъщност Комисията определя споразумението като съставляващо злоупотреба, тъй като то съдържа не само една клауза за изключителни права. В допълнение към схемата, предоставяща специална отстъпка за Швеция, на ICA е предоставяна друга отстъпка от 10 % при съгласие да закупи най-малко 1100 нови RVM на шведска и норвежка територия в периода от 2000 г. до 2002 г. Следователно споразумението е имало за цел не само да установи клауза за изключителни права, но също да направи клиентите на ICA и Hakon лоялни посредством отстъпка, предоставяна при надхвърляне на определено количество закупени RVM.

150 По отношение на довода на жалбоподателите, изведен от самостоятелния характер на търговските обекти за продажба, достатъчно е да се препрати към изложените в точки 61—66 по-горе съображения относно организацията на центровете за търговия на едро.

151 По тези причини това оплакване следва да бъде отхвърлено в неговата цялост.

– Rimi Svenska (2000 г.)

152 Жалбоподателите твърдят, че не съществува никакъв ангажимент за количество във връзка с общата поръчка от април 2000 г., тъй като за периода на споразумението Rimi Svenska закупува само 23 RVM за 2,6 милиона шведски крони (SEK), а отстъпката със задна дата следвало да бъде направена само при покупки, надхвърлящи сумата от 7,5 милиона SEK.

153 В писмената си реплика жалбоподателите отговарят, че определената в рамките на по-широкообхватното споразумение с ICA цел също не е постигната.

154 Тези доводи не биха могли да бъдат взети под внимание, доколкото през октомври 2000 г. споразумението с Rimi Svenska е заменено от по-общо споразумение с ICA Ahold — на което Rimi Svenska е дъщерно дружество, — предвиждащо същата отстъпка от 10 %, но при по-гъвкави условия за предоставянето ѝ. Следователно Rimi Svenska не е загубило отстъпката, на която е имало право и съгласно предходното споразумение, съгласно което предоставянето ѝ е зависело от определянето от негова страна на групата Tomra за основен доставчик.

155 Във връзка с това не би следвало да се пренебрегва приложеното към жалбата писмо от 2 ноември 2000 г., като се има предвид, че то потвърждава прилагането от Rimi Svenska на частична отстъпка със задна дата, като то е получило остатъка през ноември 2000 г. Писмото посочва, между другото, че цялостната поръчка е отменена и заменена от по-общото споразумение с ICA, както беше посочено в точка 154 по-горе. Освен това следва да се изтъкне, че твърдението на жалбоподателите, според което определената в рамките на по-широкообхватното споразумение с ICA цел също не е постигната, не е подкрепено с доказателства.

156 Следователно това оплакване също следва да бъде отхвърлено.

– Spar, Willys и KB Exonen (група Axfood) (2000 г.)

157 Жалбоподателите твърдят, че Комисията не е представила никакво доказателство за съществуването на споразумение между страните, което дава на Spar „право“ на отстъпки със задна дата. Жалбоподателите изтъкват, че в отговора си на изложението на възраженията те изрично се позовават на декларацията на Axfood, според която Spar и Willys осъществяват покупките си по силата на споразумение между D‑Gruppen и групата Tomra от 2000 г., което не предоставяло отстъпки, основани на количество.

158 В това отношение следва да се посочи, че в обжалваното решение Комисията твърди, че разглежданото споразумение предоставя отстъпки със задна дата срещу закупуването на определено количество от изделията на жалбоподателите. Последните твърдят, че Комисията не подкрепя с доказателства твърденията си.

159 При все това жалбоподателите изглежда излагат противоречиви доводи. Действително, първоначално, при предоставянето на информация на Комисията те признават, че са сключили споразумения със Spar и Willys, които съдържат клаузи за отстъпка със задна дата (вж. стр. 9138—9143 от административната преписка). Впоследствие жалбоподателите заявяват, че тези споразумения или са част от по-широка договореност, в която не е предвидена клауза за отстъпки, или че те изобщо не съществуват (вж. точки 448 и 449 от отговора на изложението на възраженията, приложение A‑4). Накрая претендират, че някои от доказателствата са изчезнали (вж. отговора на жалбоподателите на искането за информация от страна на Комисията от 2 март 2005 г., стр. 12310—12312 от административната преписка).

160 Предвид доказателствата, с които разполага Общият съд, това оплакване следва безспорно да бъде отхвърлено.

– Axfood (2001 г.)

161 Според жалбоподателите това споразумение не е обвързващо и Axfood не е било задължено да закупува съответните количества. Те изтъкват, че Axfood е закупило само половината от договореното количество.

162 Установено е, че това споразумение не предоставя изключителни права, нито предвижда поемане на ангажимент за количество.

163 Споразумението е цитирано в съображение 314 от обжалваното решение под заглавие „Схеми за отстъпки“. Както посочват съображение 178 и бележката под линия на стр. 389 от това решение, става дума за споразумение, предвиждащо прагове, които дават на клиента право на отстъпка със задна дата в зависимост от броя закупени автомати. Тъй като жалбоподателите не оспорват тази констатация, не е необходимо произнасяне по това оплакване.

– Axfood (2003—2004 г.)

164 Жалбоподателите считат, че това споразумение не предоставя изключителни права, тъй като на Axfood изрично било разрешено да изпробва конкурентни автомати и нищо в споразумението не препятствало закупуването от негова страна на такива автомати.

165 Във връзка с това е достатъчно да се установи, че споразумението не попада в темпоралното приложно поле на установеното с обжалваното решение нарушение. Следователно не е необходимо произнасяне по това оплакване на жалбоподателите.

166 С оглед горепосоченото следва да се заключи, че обжалваното решение не е опорочено от никаква явна грешка в преценката по отношение на сключените в Швеция споразумения.

Норвегия

167 Жалбоподателите твърдят, че всички посочени от Комисията споразумения, които се отнасят до Норвегия (100 % от продажбите на жалбоподателите в Норвегия), не съществуват или не съдържат никакви клаузи за предоставяне на изключителни права, за поемане на ангажименти за количество или за отстъпки със задна дата.

168 Комисията оспорва изложените от жалбоподателите доводи.

– Køff Hedmark и Rema 1000 (1996 г.), AKA/Spar Norge (1997 г.)

169 Според жалбоподателите предполагаемите споразумения с тези клиенти не предоставят изключителни права, а представляват само писма, съдържащи оферти с посочване на цени.

170 Освен това те подчертават, че тъй като споразуменията са от 1996 г. и 1997 г., то те попадат извън темпоралното приложно поле на обжалваното решение.

171 Предвид това, че и трите споразумения действително попадат извън темпоралното приложно поле на решението, не е необходимо произнасяне по това оплакване.

– NorgesGruppen, Hakon Gruppen, NKL (COOP) и Rema 1000 (1999—2000 г.)

172 Най-напред, жалбоподателите упрекват Комисията, че не е разграничила отделните разглеждани споразумения, а що се отнася до разглежданите съображения — че са „трудни за четене“.

173 По отношение споразумението с NorgesGruppen жалбоподателите твърдят, че то не предоставя изключителни права. Всъщност общата заявка на клиента била за 1300 RVM. От тях обаче били поръчани само 635 RVM. Доколкото нуждите му били по-големи от направената заявка, жалбоподателите са на мнение, че разликата е доставяна от други техни конкуренти. По този начин Комисията не взела предвид писмото от 13 октомври 1998 г., с което се потвърждават действителните нужди на клиента.

174 Освен това според жалбоподателите Комисията сама признала, че NorgesGruppen не е задължавано да закупува от тях минимален брой RVM. Това, че споразумението не предоставя изключителни права, било изрично споменато в поръчката и в направеното от тях потвърждение.

175 Накрая, жалбоподателите отбелязват, че Комисията е повдигнала относим довод, свързан със задължението, което щяло да възникне за NorgesGruppen, да възстанови отстъпката, ако закупело по-малко от 500 RVM. В действителност това не се случило, тъй като били поръчани 635 автомата. Комисията не успяла да докаже с какво споразумението се отличава от предоставянето на обикновена отстъпка за обеми.

176 По отношение на Hakon Gruppen жалбоподателите твърдят, че не е определян никакъв минимален праг на покупките, доколкото в потвърждението от клиента на поръчката се посочва, че той можел да закупи по-малък брой RVM, макар и да имал право на отстъпка само за действително закупените автомати. Впрочем това доказателство не се оспорва от Комисията.

177 Освен това жалбоподателите упрекват Комисията, че не е взела предвид доказателствата, които навеждат на липсата в споразумението на предоставяне на изключителни права, и преди всичко протокола от 2 февруари 1999 г. от заседанието на „групата за магазините“.

178 По отношение на NKL (COOP) жалбоподателите изтъкват, че клиентът не бил задължен да закупи договорения обем и че обжалваното решение не доказва, че жалбоподателите са приспособили поръчката към конкретното търсен