BG Официален вестник на Европейския съюз C 79/21

Жалба, подадена на 24 януари 2008 г. от Комисия на Европейските общности срещу решението, постановено от Първоинстанционния съд (трети състав) на 8 ноември 2007 г. по дело T-194/04, Комисия на Европейските общности/The Bavarian Lager Co. Ltd, Eвропейски надзорен орган по защита на данните (ЕНОЗД)

(Дело C-28/08 P)

(2008/C 79/36)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Комисия на Европейските общности (представители: C. Docksey и P. Aalto)

Други страни в производството: The Bavarian Lager Co. Ltd, Eвропейски надзорен орган по защита на данните

Искания на жалбоподателя

Жалбоподателят моли Съда:

— да отмени обжалваното решение в неговата цялост,

— да постанови окончателно решение по въпросите, които са предмет на настоящата жалба и

— да осъди жалбоподателя по дело T-194/04 да заплати направените от Комисията съдебни разноски във връзка с това дело и във връзка с настоящото обжалване или в случай на отхвърляне на жалбата на Комисията, да осъди Комисията да заплати половината от направените от жалбоподателя по дело T-194/04 съдебни разноски.

Правни основания и основни доводи

Тази жалба се отнася до тълкуването на изключенията, свързани със защитата на личния живот и защитата на данните и разследванията, предвидени съответно в член 4, параграф 1, буква б) и член 4, параграф 2, второ тире от Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 година относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията (1).

Първоинстанционният съд постановява, че член 8, буква б) от Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 година относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (2) не може да се приложи към случая на лични данни в документи, съхранявани от институция в съответствие с Регламент 1049/2001. Нито в Регламент 45/2001, нито в Регламент 1049/2001 обаче се съдържа разпоредба, която да изисква или да позволява неприлагането на този член, за да позволи действието на норма от Регламент 1049/2001. Следователно Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагането на правото при тълкуването на член 4, параграф 1, буква б) от Регламент 1049/2001 в смисъл, че последният изисква разпоредба от общностното право да не се прилага.

На второ място Първоинстанционният съд приема, въпреки специалното позоваване в член 4, параграф 1, буква б) на законодателството на Общността относно защитата на данните, че личните данни в документи се оповестяват публично в съответствие с Регламент 1049/2001, освен в случаите, в които съществува очевиден риск от засягане на правото на личен живот и неприкосновеност на индивида.

Като ограничава до тези случаи приложното поле на изключението по член 4, параграф 1, буква б), Първоинстанционният съд тълкува стеснително изключението по член 4, параграф 1, буква б), което лишава допълнителното изискване във втората част на това изключение („и по-специално в съответствие със законодателството на Общността относно защитата на данните“) от неговия effet utile. Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагането на правото като ограничава посоченото изключение така, че да изключи от неговото приложно поле законодателството на Общността относно защитата на данните в случаите, в които се иска достъп до лични данни, съдържащи се в документ.

На трето място Първоинстанционният съд възприема тълкуване на изключението, свързано със защитата на „разследванията“, което поражда съмнения относно способността на Комисията да изпълнява ефективно своите функции като разчита на информация, получена поверително от трети страни, с което те съдействат на Комисията за извършване на нейните разследвания.

Първоинстанционният съд допуска грешка при прилагането на правото като тълкува изключението, свързано с разследванията в член 4, параграф 2, трето тире от Регламент 1049/2001, по такъв начин, че Комисията не може да предостави гаранции за поверителност в течение на нейните разследвания на твърдяно нарушение на общностното право, нито в бъдеще да спазва тези гаранции.

На последно място Комисията обжалва решението относно съдебните разноски.

(1) ОВ L 145, стр. 43, Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 76.

(2) OВ L 8, стр. 1, Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 30, стр. 142.