BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :18 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
9 март 2010 година
Дело F-33/09
Аглика Цветанова
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Срочно н аети служители — Възнаграждение — Надбавка за 
експатриране — Условия, предвидени в ч лен 4 от приложение VII към Правилника — 
Обичайно м естопребивава не преди постъпването на служба — Престой в к ачеството на студент 
в мя стото на работа през референтния период — Стажове извън мя стото на работа през 
референтния период — Съобразяване на действителното пребивава не“
Предмет:Жалба, подадена на основание членове 236 Е О и 152 А Е, с к оято г-жа Цветанова, по 
баща Събева, иска да се отмени ре шението на Комисията, с к оето ѝ с е отказва 
ползването на надбавката за експатриране, предвидена в ч лен 4 от приложение VII 
към Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз, което ре шение следва 
от фиша за опреде ляне на индивидуалните права н а жалбоподателката, изготвен на 
10 юли 2008 г. от службата „Управление и п лащания по индивидуални права“
Решение:Отменя ре шението на Комисията от 10 юли 2008 г., с к оето на жалбоподателката се 
отказва п олзването н а н адбавката за експатриране, предвидена в ч лен 4 о т 
приложение VII към Правилника. Комисията понася всички съдебни разноски.
Резюм е
Длъжностни лица — Възнаграждение — Надбавка за експатриране — Условия за предоставяне
(член 4, параграф 1, бук ва а) от п риложение VII към Правилника за длъжностните лица)
Въпреки че в ч лен 4, параграф 1, буква а) от приложение VII към П равилника се използват 
понятията „живе[е]“ или „упражняв[а] основната си де йност“, тази разпоредба трябва д а се 
тълкува в с мисъл, че п о о тношение н а п редоставянето н а н адбавката за експатриране 
първостепенният к ритерий е о бичайното местопребивава не (а не местожителството или самото 
жилище) н а д лъжностното л ице п реди п остъпването м у н а с лужба. О бичайното 
местопребивава не е мя стото, в к оето заинтересованото лице е у становило постоянния или 
обичаен център на своите интереси с в олята да му придаде т раен характер.
Вписването в ре гистъра на дадено н аселено мя сто е чи сто формално о бстоятелство, което не 
позволява д а се установи де йствителното пребивава не на заинтересованото лице в п осоченото 
населено мя сто. Освен това д окументи, които свидетелстват за връзките на заинтересованото 
лице с д адена д ържава и ли д ори п осочват а дрес в т ази д ържава, като н апример 
удостоверенията относно у пражняването на гражданските права и ли относно ре гистрацията на
2 ECLI:EU:F:2010 :18РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-33/09
ЦВЕТАНОВА/КОМИСИЯ
 моторно п ревозно с редство и п лащането н а свързаните с т ова д анъци и н алози, нямат 
доказателствена сила, без властите или физическите или ю ридическите лица, изготвили тези 
документи, да са направили п роверка по о тношение на де йствителното п ребивава не на 
заинтересованото лице.
Ако, по принцип, фактът на пребивава не в д адена държава п о-специално в ъв връзка със 
следване в у ниверситет и п олагане на практически професионални стажове — и д вете по 
дефиниция временни и д опълнителни части към обучението на даден индивид — н е предполага 
волята на последния да премести центъра на своите интереси в т ази държава, все пак не е 
изключено п одобно п ребивава не да се счита за обичайно м естопребивава не в т ази държава, ако, 
като се вземат предвид др уги ре левантни факти, то доказва н аличието на трайни социални и 
професионални връзки н а съответното лице с в ъпросната държава. Ако сред т ези др уги 
„релевантни факти“ е о бстоятелството, че студентът е п родължил да пребивава в д ържавата, в 
която е с ледвал, почти веднага след з авършването на обучението си и д ори след ре ферентния 
период, самото обучение не позволява д а се направи предположение за наличието на сигурна 
воля за преместване на обичайния ц ентър н а интересите в д ържавата на обучението, а 
най-много за все още несигурна перспектива за това.
Длъжностното лице загубва п равото на ползване на надбавката за експатриране ед инствено а ко 
през целия ре ферентен период е п ребивава л обичайно и ли е у пражнявал основната си де йност в 
държавата по местоработата си.
(вж. точки 39, 43, 45, 46, 48 и 57)
Позовава не на:
Съд — 10 октомври 1989 г., Atala-Palmerini/Комисия, 201/88, Recueil, стр. 3109 , точка 10
Първоинстанционен съд — 8 април 1992 г., Costacurta G elabert/Комисия, T-18/91, Recueil, стр. II-1655 , 
точка 42; 14 декември 1995 г., Diamantaras/Комисия, T-72/94, Recueil FP, стр. I-A-285 и II-865, точка 48; 
27 септември 2000 г., Lemaître/Комисия, T-317/99, Recueil FP, стр. I-A-191 и II-867, точка 51; 3 май 2001 г., 
Liaskou/Съвет, T-60/00, Recueil FP, стр. I-A-107 и II-489, точки 52, 55 и 56; 4 юни 2003 г., Del Vaglio/Комисия, 
T-124/01 и T -320/01, Recueil FP, стр. I-A-157 и II-767, точка 85; 25 октомври 2005 г., D edeu i 
Fontcuberta/Комисия, T-299/02, Recueil FP, стр. I-A-303 и II-1377 , точка 66; 27 септември 2006  г., 
Kontouli/Съвет, T-416/04, Recueil FP, стр. I-A-2-181 и II-A-2-897, точки 90, 105 и 106; 19 юни 2007 г., Asturias 
Cuerno/Комисия, T-473/04, Сборник СПС, стр. I-A-2-139 и II-A-2-963, точки 73 и 74 и ц итираната съдебна 
практика
Съд на публичната служба — 8 април 2008 г., Bordini/Комисия, F-134/06, Сборник С ПС, стр. I-A-1-87 
и II-A-1-435, точки 74, 76 и 77