Дела T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 и T‑454/08

Regione autonoma della Sardegna (Италия) и др.

срещу

Европейска комисия

„Държавни помощи — Помощи за хотелиерството в Регион Сардиния — Решение, с което помощите се обявяват за частично съвместими и за частично несъвместими с общия пазар и се разпорежда тяхното възстановяване — Нови помощи — Задължение за мотивиране — Защита на оправданите правни очаквания — Стимулиращ ефект — Правилото de minimis“

Резюме на решението

1. Производство — Встъпване — Доводи, различни от тези на главната подпомагана страна — Допустимост — Условие — Обвързване от предмета на спора

(член 40, четвърта алинея от Статута на Съда; член 116, параграф 4 от Процедурния правилник на Общия съд)

2. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Решение да се започне официалната процедура по разследване, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО — Решение, основано на непълнота на фактите или на неправилна правна квалификация на тези факти

(член 88, параграф 2 ЕО; член 6, параграф 1 и член 7 от Регламент № 659/1999 на Съвета)

3. Жалба за отмяна — Актове, подлежащи на обжалване — Актове, които произвеждат задължително правно действие — Решение на Комисията за приключване на официалната процедура по разследване на държавните помощи, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО

(член 88, параграф 2 ЕО и член 230 ЕО)

4. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Разглеждане на схема за помощи в нейната цялост — Допустимост — Последица

(член 87 ЕО и член 88, параграф 3 ЕО)

5. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Започване на официална процедура по разследване — Максимален двумесечен срок — Неприложимост в случай на помощ, за която не е изпратено уведомление — Информация, с която разполага Комисията, съдържаща твърдения за неправомерна помощ — Незабавно разглеждане — Обхват

(членове 87 ЕО и 88 ЕО; член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999 на Съвета)

6. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Задължение за приключване в разумен срок на предварителното разглеждане, започнало по оплакване

(членове 87 ЕО и 88 ЕО)

7. Актовe на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Решение на Комисията в областта на държавните помощи

(членове 87 ЕО, 88 ЕО и 253 ЕО)

8. Помощи, предоставяни от държавите — Административно производство — Съвместимост на помощта с общия пазар — Тежест на доказване върху предоставящия помощта и върху потенциалния получател на помощта

(член 88, параграф 2 ЕО)

9. Помощи, предоставяни от държавите — Планове за помощи — Изпълнение без предварително уведомление до Комисията — Решение на Комисията, с което се разпорежда възстановяване на помощта — Задължение за мотивиране — Обхват

(член 88, параграф 3 ЕО и член 253 ЕО; член 14, параграф 1 от Регламент № 659/1999 на Съвета)

10. Помощи, предоставяни от държавите — Съществуващи помощи и нови помощи — Мярка за изменение на схема за съществуващи помощи — Квалификация като нови помощи — Критерии — Преценка

(член 87 ЕО; член 1, букви б) и в) от Регламент № 659/1999 на Съвета)

11. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Съвместимост на помощ с общия пазар — Право на преценка

(членове 87 ЕО и 88 ЕО)

12. Възражение за незаконосъобразност — Обхват — Актове, срещу които може да се повдигне възражение за незаконосъобразност — Насоки на Комисията за национална регионална помощ — Включване — Условия

(член 87, параграф 3, букви а) и в) ЕО, член 230 ЕО и член 241 ЕО; Известие 98/C 74/06 на Комисията)

13. Помощи, предоставяни от държавите — Забрана — Дерогации — Национална регионална помощ — Критерии

(членове 87 ЕО и 88 ЕО; точка 4.2 от Известие 98/C 74/06 на Комисията)

14. Помощи, предоставяни от държавите — Административно производство — Съвместимост на помощта с общия пазар — Тежест на доказване върху предоставящия помощта и върху потенциалния получател на помощта

(член 88, параграф 2 ЕО)

15. Помощи, предоставяни от държавите — Съвместимост на помощ с общия пазар — Възможни оправдани правни очаквания на заинтересованите лица — Защита — Условия и граници

(член 88 ЕО)

16. Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Помощи в незначителен размер — Разделяне на части на помощ, надхвърляща приложимия таван с цел страна по нея да се възползва от правилото de minimis — Недопустимост

(член 88, параграф 3 ЕО; член 2, параграфи 1 и 2 от Регламент № 69/2001 на Комисията, и член 2, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1998/2006 на Комисията)

1. Член 40, четвърта алинея от Статута на Съда и член 116, параграф 4 от Процедурния правилник на Общия съд предоставят на встъпилата страна правото самостоятелно да изложи не само доводите, но и правните основания, доколкото последните са в подкрепа на исканията на една от главните страни и по същността си не са напълно чужди на съображенията в основата на спора, както той е бил установен между жалбоподателя и ответника, така че това да доведе до промяна на неговия предмет.

За да вземе решение по допустимостта на правните основания, изложени от встъпила страна, Общият съд следва да провери дали те са свързани с предмета на спора, както той е бил определен от главните страни.

(вж. точки 42 и 43)

2. В рамките на процедура по разследване за съвместимостта на помощи, предоставени от държавите членки, с общия пазар, окончателното решение на Комисията може в известна степен да съдържа определени различия от решението за започване, без обаче това да опорочава окончателното решение. В тази перспектива за Комисията следователно вече не би се налагало да пристъпи към коригиране на решение за започване на официална процедура по разследване. Логично е обаче и още повече е в интерес на потенциалните получатели по схема за помощи в хипотезата, в която Комисията забележи след приемането на решение за започване на официална процедура по разследване на предоставена от държава членка помощ, че тя се е основала на непълнота на фактите или на неправилна правна квалификация на тези факти, тя да може да разполага с възможността да коригира своята позиция, като приеме решение за коригиране. Всъщност едно такова решение за коригиране, придружено от нова покана към заинтересованите страни да изложат своите коментари, им позволява да реагират на настъпилата промяна във временната преценка на Комисията за разглежданата мярка и да изложат своите виждания в това отношение.

В това отношение Комисията би могла също така първо да предпочете решение, което да не дава по-нататъшен ход на процедурата, и след това едно ново решение за започване на официална процедура по разследване, основано на нейната изменена правна преценка, което по същество би имало същото съдържание като решението за коригиране. В тези условия съображенията за процесуална икономия и принципът на добра администрация водят към предпочитане на едно решение за коригиране пред приключването на процедурата и започването на нова процедура.

Що се отнася до правната квалификация на такова решение за коригиране, като се има предвид, че последното се прибавя към решението за започване, като образува с него едно изменено решение за започване, се налага изводът, че то споделя неговото правно качество. Всъщност известието за започване на официалната процедура по разследване е насочено изключително към получаване от страна на заинтересованите страни на цялата информация, предназначена да даде яснота на Комисията при бъдещите ѝ действия.

(вж. точки 70—73)

3. Окончателното решение, прието от Комисията, за да приключи официалната процедура по разследване, предвидена от член 88, параграф 2 ЕО, представлява акт, който може да бъде оспорван на основание член 230 ЕО. Такова решение всъщност произвежда задължително правно действие, което може да засегне интересите на заинтересованите страни, тъй като слага край на въпросната процедура и се произнася окончателно по въпроса за съвместимостта на разглежданата мярка с правните норми, приложими спрямо държавните помощи. Следователно заинтересованите страни винаги разполагат с възможността да оспорят окончателното решение, с което се приключва официалната процедура по разследване, и в тези рамки те трябва да могат да оспорят различните елементи, които формират окончателно приетото от Комисията становище.

Тази възможност не зависи от това дали решението за започване на официалната процедура по разследване води до правно действие, което може да бъде предмет на жалба за отмяна. Разбира се, допуска се възможността за подаване на жалба срещу решение за започване, когато то поражда окончателни правни последици, които не могат да бъдат уредени a posteriori с окончателното решение. Такъв е случаят, когато Комисията започва официалната процедура по разследване във връзка с мярка, която тя временно квалифицира като нова помощ, като това решение за започване поражда самостоятелни по отношение на окончателното решение правни последици. Всъщност, след като решението за временното спиране на съответната мярка по силата на член 88, параграф 3 ЕО произтича от временното квалифициране на тази мярка като нова помощ, то има самостоятелен характер по отношение на окончателното решение, ограничен във времето до приключване на официалната процедура.

Въпреки това тази възможност за оспорване на дадено решение за започване на официалната процедура не може обаче да има за последица стесняване на процесуалните права на заинтересованите страни, възпрепятствайки ги да оспорват окончателното решение и да изтъкват в подкрепа на жалбата си пороци, свързани с всички етапи на процедурата, водеща до това решение.

Следователно обстоятелството, че жалбоподателите и встъпилите страни не подават в предписания срок жалба срещу решение за коригиране на Комисията, не представлява пречка за тях да повдигнат правни основания, изведени от неправомерността на последното, срещу окончателното решение на Комисията.

(вж. точки 77—79)

4. При наличие на схема за помощ Комисията по принцип не е длъжна да извършва анализ на предоставените в индивидуални случаи помощи, но тя може да се ограничи с изследването на характеристиките на разглежданата схема. Всъщност конкретните обстоятелства, специфични за отделните получатели по схема за помощи, могат да се преценят едва на етапа на възстановяване на помощта от съответната държава членка. Всъщност, ако това не беше така, тежащото върху Комисията задължение за разследване би било по-значително в хипотезата на схема, прилагана по неправомерен начин в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО, отколкото в хипотезата, в която съответната държава членка би изпълнила задължението за уведомяване, налагано от посочената разпоредба, тъй като в този последен случай конкретните обстоятелства на потенциалните получатели по дефиниция са неизвестни на етапа на разследването.

Следователно Комисията може да се ограничи с разследването на схемата за помощи като такава и не е длъжна да взема под внимание нито отношенията между жалбоподателите и съответната държава членка, нито различията, съществуващи между различните засегнати предприятия, нито и евентуалните правни очаквания, които са могли да бъдат изтъкнати от някои от тези предприятия. Тези обстоятелства могат да бъдат взети под внимание едва на етапа на възстановяване на отделните помощи.

(вж. точки 91 и 92)

5. По силата на член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999 за установяване на подробни правила за прилагането на член 88 ЕО, когато Комисията разполага с информация от какъвто и да е източник относно твърдения за неправомерна помощ, тя незабавно разглежда тази информация. Тази разпоредба не трябва да се разбира като препращаща към приключване на фазата на предварителното разглеждане, а по-скоро като свързана със започването на предварителното разглеждане, теза, която се подкрепя от обстоятелството, че Комисията не е обвързана с обичайния срок в хипотезата на предварително разглеждане, започнало по оплакване

Всъщност двумесечният срок, в рамките на който Комисията трябва да приключи предварителното разглеждане, се прилага изключително в случаите на помощи, за които е получено уведомление от държавите членки, а не и в случаите например, в които предварителното разглеждане е започнало по оплакване.

(вж. точки 97 и 98)

6. Доколкото има изключителна компетентност за преценка на съвместимостта на държавна помощ с общия пазар, Комисията е длъжна в интерес на доброто администриране на свързаните с държавните помощи основни правила от Договора да осъществи внимателно и безпристрастно разглеждане на оплакване, с което се съобщава за съществуването на несъвместима с общия пазар помощ, и следователно тя не би могла безкрайно да удължава предварителното разглеждане на държавни мерки, които са били предмет на оплакване във връзка с държавна помощ.

Разумният характер на продължителността на разглеждането на едно оплакване трябва да се преценява в зависимост от конкретните обстоятелства по всяко дело, и по-специално от контекста на същото, от различните етапи на процедурата, които Комисията трябва да следва, от сложността на делото, както и от неговата значимост за различните заинтересовани страни.

(вж. точка 99)

7. Задължението за мотивиране на Комисията не се прилага към продължителността на процедурата, а единствено към самото съдържание на решението. Всъщност изискваното от член 253 ЕО мотивиране трябва да бъде съобразено с естеството на разглеждания акт и трябва да изразява по ясен и недвусмислен начин съображенията на институцията, която е автор на акта, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за приетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други заинтересовани лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения.

Продължителността обаче на една процедура не се определя от определени доводи на съответната институция, които могат да обосноват тази продължителност, а съставлява чисто фактическо обстоятелство, зависещо изцяло от времето, необходимо на институцията за провеждане докрай на посочената процедура. Следователно тя не е част от съдържанието на решението, която подлежи на мотивиране. Тя изисква само чисто фактическо изброяване на отделните етапи на процедурата до приемането на съответното решение.

(вж. точки 120—122)

8. Щом решението за започване на предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура съдържа достатъчен предварителен анализ на Комисията, излагащ причините, поради които тя изпитва съмнения относно съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар, държавата членка и потенциалният получател следва да приведат данни, които са от естество да докажат, че тези помощи са съвместими с общия пазар.

Това обаче е само правило, свързано с тежестта на доказване, а не със задължението за мотивиране, така че задача на Комисията е именно когато това е необходимо, да изложи в своето решение мотивите, въз основа на които тя е приела, че въпреки данните, предоставени от държавата членка или от получателя, разглежданите помощи не са съвместими с общия пазар.

(вж. точка 132)

9. В областта на държавните помощи, когато в разрез с разпоредбите на член 88, параграф 3 ЕО помощта е вече предоставена, Комисията, която има правомощието да разпорежда на националните власти да наредят нейното възстановяване, не е длъжна да излага конкретни мотиви, за да обоснове упражняването на това свое правомощие. Тази практика, предхождаща влизането в сила на Регламент № 659/1999 за установяване на подробни правила за прилагането на член 88 ЕО, продължава винаги да се прилага в рамките на член 14, параграф 1 от този регламент.

Решението за възстановяване на помощта е квазиавтоматична последица в случаите на установяване на нейната неправомерност и на нейната несъвместимост — с единственото условие, произтичащо от второто изречение на посочената разпоредба, че Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността. Следователно Комисията няма поле за преценка в това отношение, а при подобни обстоятелства, след като тя вече е изложила причините, поради които тя счита, че разглежданата помощ е неправомерна и несъвместима с общия пазар, тя не би могла да бъде задължена да мотивира решението, с което разпорежда възстановяването.

(вж. точка 152)

10. В областта на държавните помощи мерките, насочени към учредяване или изменение на помощите, съставляват нови помощи. По-конкретно, когато изменението засяга първоначалната схема в нейното същество, се оказва, че тази схема е преобразувана в нова схема за помощи. В замяна на това обаче, когато изменението не е съществено, само изменението като такова може да бъде квалифицирано като нова помощ.

По-конкретно, когато в решението за одобряване на Комисията се отбелязва изрично условието, съгласно което заявлението за помощ е трябвало задължително да предхожда началото на изпълнението на инвестиционните проекти и съответната държава членка отпуска, въз основа на правна уредба, приета след решението за одобряване, регионални проекти, чието изпълнение е започнало преди подаването на заявленията за помощи, става въпрос за нови помощи по смисъла на член 1, буква в) от Регламент № 659/1999 за установяване на подробни правила за прилагането на член 88 ЕО. Всъщност едно такова изменение не може да бъде квалифицирано като слабо или незначително. Доколкото Комисията редовно обуславя одобряването от нейна страна на схемите за помощи с регионално измерение на условието, съгласно което заявлението за помощ трябва задължително да предхожда началото на изпълнението на проектите, е очевидно, че премахването на това условие е в състояние да окаже влияние върху оценката на съвместимостта на мярката за помощ с общия пазар.

(вж. точки 176—179)

11. Съвместимостта на схема за помощи с общия пазар трябва да се преценява изключително в зависимост от присъщите ѝ характеристики от гледна точка на политиката, която Комисията следва в момента на тази преценка. Преценката обаче на съвместимостта на схема за помощи с общия пазар не би могла да бъде повлияна от обстоятелството, че тя е могла да бъде предшествана от други схеми, по отношение на които Комисията е приела определени условия за прилагане. Всъщност, ако би било обратното, за Комисията би било невъзможно да измени критериите, в зависимост от които тя преценява съвместимостта на държавните помощи, възможност, която тя трябва да има, за да може да реагира както на развитието на практиката на държавите членки в областта на държавните помощи, така и на развитието на общия пазар.

(вж. точка 190)

12. Член 241 ЕО е израз на един общ принцип, който гарантира правото на всяка от страните в производството за постигане на отмяна на решение, което я засяга пряко и лично, да оспори валидността на предходни актове на институциите, които, макар и да не са във формата на регламент, съставляват правно основание за спорното решение, ако същата страна не е разполагала с правото да предяви пряк иск по силата на член 230 ЕО срещу тези актове, последиците от които тя е понесла, без да е била в състояние да поиска тяхната отмяна.

Що се отнася до Насоките за национална регионална помощ, от тяхната уводна част е видно, че те определят общо и абстрактно критериите, които Комисията прилага за целите на преценката на съвместимостта с общия пазар на помощите с регионално предназначение съгласно член 87, параграф 3, букви a) и в) ЕО, и следователно гарантират правната сигурност на държавите членки, предоставящи такива помощи. По-конкретно установеното в точка 4.2 от Насоките условие се прилага към всички помощи, предвидени в посочените насоки, независимо от предмета, формата или размера на тези помощи.

Щом като Комисията в окончателното си решение изрично се позовава на точка 4.2 от Насоките в рамките на своята преценка за съвместимостта на някои помощи с общия пазар, макар и точка 4.2 от Насоките да не съставлява правно основание за това решение, поставеното в нея условие може да бъде разглеждано като определящо общо и абстрактно начина, по който Комисията е преценила съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар. В този случай е налице пряка правна връзка между окончателното решение на Комисията и Насоките и след като една от страните не е била в състояние да поиска отмяна на Насоките като акт от общ характер, последните могат да бъдат предмет на възражение за неправомерност.

(вж. точки 206, 208—210)

13. Прилагането на критерия по точка 4.2 от Насоките за национална регионална помощ, която гласи, че схемите за помощи трябва да предвиждат, че заявлението за помощ трябва да бъде подадено преди началото на изпълнението на проектите, има за цел да установи дали една мярка за помощ има стимулиращ ефект в положение, в което не е възможно да се направи пълно изследване на всички икономически аспекти на решението за инвестиции на бъдещите получатели на помощта.

В това отношение, видно от точка 2, втора до четвърта алинея от Насоките, Комисията одобрява по принцип националните регионални помощи само под формата на схеми за помощи, тъй като счита, че еднократните индивидуални помощи не отговарят на условието, съгласно което трябва да бъде осигурено равновесие между нарушението на конкуренцията, което произтича от помощите, и предимствата от помощите, предназначени за развитието на по-необлагодетелстваните региони.

При разглеждане обаче на съвместимостта с общия пазар на схема за помощи, за която е изпратено уведомление, конкретните обстоятелства, специфични за различните потенциални получатели на схемата и за конкретните проекти, за които те могат да поискат безвъзмездни помощи, по дефиниция са неизвестни за Комисията. Затова в преценката си за съвместимостта с общия пазар на схема за помощи последната трябва да се основава на критерии, които са независими от конкретните обстоятелства, характерни за бъдещите получатели, или са еднакви за всички бъдещи получатели.

Изискването обаче заявлението за помощ да е подадено преди началото на изпълнението на субсидирания проект, позволява да се гарантира, че съответното предприятие ясно е изразило своята воля да се възползва от схемата за помощи, преди да е започнало изпълнението на посочения проект. Следователно това позволява да се избегне представянето ex post на заявления за проекти, чието изпълнение е започнало, независимо от съществуването на схема за помощи. С оглед на тези съображения обикновената констатация за предходния характер на заявлението за помощ по отношение на началото на изпълнението на инвестиционния проект съставлява обикновен, релевантен и подходящ критерий, който позволява на Комисията да предпостави наличието на стимулиращ ефект.

(вж. точка 215)

14. В областта на държавните помощи, когато Комисията реши да започне официална процедура по разследване, съответната държава членка и получателите по разглежданата мярка трябва да изложат доводите си, с които да докажат, че разглежданата мярка не представлява помощ или че тя е съвместима с общия пазар, като с официалната процедура именно се цели Комисията да бъде запозната с всички данни по случая. Всъщност, макар Комисията да е длъжна ясно да формулира съмненията си относно съвместимостта на помощта при започването на официална процедура, за да даде на държавата членка и на заинтересованите страни най-добра възможност да отговорят, това не променя факта, че именно последните трябва да разсеят тези съмнения и да докажат, че разглежданата мярка отговаря на условията за дерогиране. По-конкретно, за да получи одобрението за помощите в дерогация от правилата на Договора, съобразно задължението си за сътрудничество с Комисията съответната държава членка трябва да представи всички данни, за да позволи на тази институция да провери дали са изпълнени условията за дерогиране.

(вж. точка 246)

15. По принцип обаче е възможно позоваване, ако не са налице изключителни обстоятелства, на оправданите правни очаквания в правомерния характер на една държавна помощ единствено в случаите, в които тази помощ е предоставена при спазване на предвидената в член 88 ЕО процедура. В действителност действащ с необходимата грижа икономически субект при нормални условия трябва да бъде в състояние да се увери, че тази процедура е била спазена.

По този начин получателите на спорните помощи по принцип не могат да се позоват на оправдани правни очаквания за правомерния характер на посочените помощи. Разбира се, това изобщо не изключва възможността в рамките на процедурата по възстановяване получателите на неправомерна помощ да се позоват на изключителни обстоятелства, които са им позволили да оправдаят своите правни очаквания относно правомерния характер на тази помощ, за да се противопоставят на нейното възстановяване. Всъщност тези получатели могат да се позовават на такива изключителни обстоятелства въз основа на релевантните разпоредби на националното право само в рамките на производство по възстановяване пред националните съдилища, които единствени имат компетентност да преценяват, и ако случаят е такъв, след отправяне на преюдициално запитване до Съда, обстоятелствата по делото.

В действителност, щом като основният принцип, залегнал в член 87, параграф 1 ЕО, е този на забрана на държавните помощи и щом като дерогациите от този принцип трябва да се тълкуват стриктно, решението да не се правят възражения по една схема за помощи се отнася само до реалното отпускане на помощите по тази схема и следователно то не би могло да бъде основание за оправдани правни очаквания за съвместимостта на съответните помощи с общия пазар у потенциалните получатели на бъдещи проекти за сходни помощи.

(вж. точки 274—277 и 283)

16. В областта на държавните помощи целта на правилото de minimis е опростяване на административните процедури както в интерес на получателите на помощите с относително слабо значение и които следователно не могат да нарушат конкуренцията, така и на Комисията, която трябва да може да съсредоточи усилията си върху случаите, представляващи реален интерес за Общността.

В това отношение следва да се установи, че разделянето на части на една помощ с цел да се постигне възможност за страна по нея да се ползва от правилото de minimis, не би допринесло за постигането на посочената по-горе цел. Всъщност само по себе си обстоятелството, че от помощ, предвидена за едно предприятие, се приспада сумата, съответстваща на тавана de minimis, не спестява нито на Комисията необходимостта да разгледа съвместимостта на разглежданата помощ с общия пазар по отношение на сумата, която надхвърля този таван, нито на разглежданото предприятие — необходимостта да изчака резултата от това разглеждане, за да може да се ползва от нея, или, в хипотезата на неправомерна помощ, ако случаят е такъв, да я възстанови.

Освен това понятието за „помощ de minimis“ сочи, че трябва да става дума за помощ с незначителен размер. А обстоятелството, че ex post се приема разделянето на части на помощите, които надхвърлят приложимия в това отношение таван, би означавало да се даде възможност от правилото de minimis частично да се ползват помощи, които към момента на тяхното предоставяне не са били в незначителен размер.

Вярно е, че след възстановяването на общия размер на неправомерно отпуснатата помощ съответната държава членка може по принцип веднага да предостави на предприятието нова помощ de minimis в размер до тавана от 100 000 EUR. Същевременно обаче това изисква ново решение за предоставяне на публични средства от държавата членка, която е свободна във вземането на своето решение, така че забраната за разделяне на части не би могла да бъде разглеждана като чисто формално правило.

Вследствие на това член 2, параграфи 1 и 2 от Регламент № 69/2001 относно прилагането на членове 87 ЕО и 88 ЕО относно помощта „de minimis“ трябва да се тълкува в смисъл, че освобождаването от задължението за уведомяване, предвидено в член 88, параграф 3 ЕО, не може да се прилага към суми, които са част от помощ, общият размер на която надхвърля тавана от 100 000 EUR за един тригодишен период. Следователно във всички случаи изричното записване на това стеснително тълкуване в член 2, параграф 2, втора алинея от Регламент № 1998/2006 година за прилагане на членове 87 ЕО и 88 ЕО към минималната помощ трябва да се разбира като внасящо разяснения, а не като въвеждащо ново условие за прилагането на правилото de minimis.

(вж. точки 304, 305, 308—311)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (четвърти състав)

20 септември 2011 година( )

„Държавни помощи — Помощи за хотелиерството в Регион Сардиния — Решение, с което помощите се обявяват за частично съвместими и за частично несъвместими с общия пазар и се разпорежда тяхното възстановяване — Нови помощи — Задължение за мотивиране — Защита на оправданите правни очаквания — Стимулиращ ефект — Правилото de minimis“

По дела T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 и T‑454/08

Regione autonoma della Sardegna (Италия), за който се явяват адв. A. Fantozzi, адв. P. Carrozza и адв. G. Mameli,

жалбоподател по дело T‑394/08,

подпомаган от

Selene di Alessandra Cannas Sas, установено в Cagliari (Италия),

HGA Srl, установено в Golfo Aranci (Италия),

Gimar Srl, установено в Sassari (Италия),

Coghene Costruzioni Srl, установено в Alghero (Италия),

Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, установено в Quartu Sant’Elena (Италия),

Immobiliare 92 Srl, установено в Arzachena (Италия),

Gardena Srl, установено в Santa Teresa di Gallura (Италия),

Hotel Stella 2000 Srl, установено в Olbia (Италия),

Vadis Srl, установено във Valledoria (Италия),

Macpep Srl, установено в Sorso (Италия),

San Marco Srl, установено в Alghero,

Due Lune SpA, установено в Милано (Италия),

Nicos Residence Srl, установено в Santa Teresa di Gallura,

Rosa Murgese, с местожителство в Iglesias (Италия),

Mavi Srl, установено в Arzachena,

Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas, установено в Alghero,

L’Esagono di Mario Azara & C. Snc, установено в San Teodoro (Италия),

Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc, установено във Villasimius (Италия),

Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc, установено в Arbus (Италия),

представлявани от адв. G. Dore, адв. F. Ciulli, адв. A. Vinci, avocats,

встъпили страни по дело T‑394/08,

SF Turistico Immobiliare Srl, установено в Orosei (Италия), за което се явява адв. L. Marcialis, avocat,

жалбоподател по дело T‑408/08,

Timsas Srl, установено в Arezzo (Италия), за което се явяват адв. D. Dodaro, адв. S. Pinna и адв. S. Cianciullo, avocats,

жалбоподател по дело T‑453/08,

Grand Hotel Abi d’Oru SpA, установено в Olbia, за което се явяват адв. D. Dodaro, адв. S. Cianciullo и адв. R. Masuri, avocats,

жалбоподател по дело T‑454/08,

срещу

Европейска комисия, представлявана по дела T‑394/08 и T‑454/08 от г‑жа E. Righini, г‑н D. Grespan и г‑н C. Urraca Caviedes, по дело T‑408/08 от г‑жа Righini и г‑н M. Grespan, по дело T‑453/08 от г‑н Grespan и г‑н Urraca Caviedes, в качеството на представители,

ответник по дела T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 и T‑454/08,

с предмет отмяна на Решение 2008/854/ЕО на Комисията от 2 юли 2008 година относно схема за държавна помощ C 1/04 (ex NN 158/03 и CP 15/2003): [злоупотреба с] мярка за помощ N 272/98, Регионален закон № 9 от 1998 г. (ОВ L 302, стр. 9), по силата на който Regione autonoma della Sardegna е предоставил безвъзмездни помощи за първоначални инвестиции в хотелиерството в Сардиния,

ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав),

състоящ се от: г‑жа I. Pelikánová (докладчик), председател, г‑жа K. Jürimäe и г‑н M. van der Woude, съдии,

секретар: г‑н J. Palacio González, главен администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 16 февруари 2011 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1 На 11 март 1998 г. Regione autonoma della Sardegna (наричан по-нататък „Регион Сардиния“) приема legge regionale n° 9, incentivi per la riqualificazione e l’adeguamento delle strutture alberghiere e norme modificative e integrative della legge regionale 14 settembre 1993, n. 40 (interventi creditizi a favore dell’industria alberghiera) (Регионален закон № 9 относно стимули за обновяването и осъвременяването на хотелските структури и разпоредби за изменение и допълнение на Регионален закон № 40 от 14 септември 1993 г., Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna n° 9 от 21 март 1998 г., наричан по-нататък „Закон № 9/1998“), в сила от 5 април 1998 г.

2 Член 2 от този закон предвижда предоставянето в полза на предприятията от хотелиерството на помощи за първоначалните инвестиции под формата на безвъзмездни помощи и субсидирани заеми, както и на оперативни помощи под формата на освобождаване от лихви, към която се прилага правилото de minimis (наричани по-нататък „първоначалната схема за помощи“ или „първоначалната схема“).

3 С писмо от 6 май 1998 г. италианските власти отправят уведомление за Закон № 9/1998 до Комисията, като същевременно поемат задължението да не прилагат първоначалната схема за помощи преди евентуалното ѝ одобряване от нея.

4 С писмо от 22 юни 1998 г. италианските власти, в отговор на искане за допълнителна информация от Комисията, уведомява последната, че разпоредбите за прилагане на първоначалната схема за помощи биха били приети едва след евентуалното одобряване от нейна страна на тази схема.

5 С писмо от 28 септември 1998 г. италианските власти информират Комисията и за това, че помощите, предвидени от Закон № 9/1998, могат да се отнасят само до проекти, които следва да бъдат реализирани „впоследствие“, и че това условие щяло да бъде потвърдено в разпоредбите за прилагане на посочения закон.

6 С решение SG(98) D/9547 от 12 ноември 1998 г. Комисията одобрява схемата за помощи „N 272/98 — Италия — помощ за хотелиерството“, въведена със Закон № 9/1998 (наричано по-нататък „решението за одобряване“). В това първо решение Комисията прави извода, че първоначалната схема за помощи е съвместима с общия пазар по силата на член 92, параграф 3, буква а) ЕО (понастоящем член 87, параграф 3, буква a) ЕО).

7 На 29 април 1999 г. Assessore del Turismo, Artigianato e Commercio (съветникът по туризма, занаятчийството и търговията) на Регион Сардиния издава decreto n° 285, esecutività della deliberazione della giunta regionale n. 58/60 del 22.12.1998 г. come modificata dalla deliberazione n° 16/20 del 16.03.1999 г. che approva la direttiva di attuazione prevista dall’art. 2 della LR 11 marzo 1998 г. n. 9 disciplinante: incentivi per la riqualificazione delle strutture alberghiere e norme modificativi della LR 14.9.1993 n. 40 (Постановление № 285 за прилагането на Закон № 9/1998, Bollettino ufficiale della Regione Autonoma della Sardegna № 15 от 8 май 1999 г., наричано по-нататък „Постановление № 285/1999“).

8 Съгласно член 2 от Постановление №285/1999 първоначалната схема за помощи е трябвало да бъде прилагана в рамките на процедура по покана за представяне на заявления. Членове 4 и 5 от това постановление предвиждат съответно, че предоставяните помощи трябва да се отнасят до проекти, които да бъдат реализирани след представяне на заявленията за помощи, и че допустимите разходи трябва да бъдат направени след подаването на заявленията. Член 17 от Постановление № 285/1999, озаглавен „Преходна разпоредба“ предвижда обаче, че на етапа на първото прилагане на постановлението са допустими направените разходи или извършените дейности след 5 април 1998 г., датата на влизане в сила на Закон № 9/1998.

9 На 27 юли 2000 г. Регион Сардиния приема deliberazione № 33/3 (Решение № 33/3), с което се отменя Постановление № 285/1999 поради пороци във формата, засягащи последното, и deliberazione № 33/4 (Решение № 33/4), съдържащо нови разпоредби за прилагане на първоначалната схема за помощи.

10 На същата дата Регион Сардиния приема и deliberazione № 33/6 (Решение № 33/6), което предвижда, че доколкото обнародването на Постановление № 285/1999, което е съдържало разпоредби, несъответстващи на общностните норми, е могло да породи у потенциалните получатели на помощи очакването, че всички дейности, извършени след 5 април 1998 г., се приемат за допустими, при първото прилагане на Закон № 9/1998 следва да се вземат под внимание дейностите, извършени след тази дата, доколкото за тях е подадено заявление за помощ в рамките на първата годишна покана за представяне на заявления.

11 С писмо от 2 ноември 2000 г. италианските власти в отговор на искане на Комисията представят информация за полезните мерки, предвидени за осигуряване на съвместимостта, считано от 1 януари 2000 г., на съществуващите схеми за помощ с Насоките за национална регионална помощ от 10 март 1998 г. (ОВ C 74, стр. 9, наричани по-нататък „Насоките от 1998 г.“), и уведомяват Комисията за разпоредбите по прилагането на Закон № 9/1998, като ѝ изпращат препис от deliberazione № 33/4, без обаче да споменават за deliberazione № 33/6.

12 На 29 декември 2000 г. Регион Сардиния оповестява първата покана за представяне на заявления по прилагането на първоначалната схема за помощи.

13 С писмо от 28 февруари 2001 г. Комисията иска от италианските власти допълнителна информация по прилагането на Закон № 9/1998, както и за механизма на поканите и за начина, по който в рамките на този механизъм е спазена разпоредбата, по силата на която заявлението е трябвало да бъде представено преди началото на изпълнението на проекта.

14 С писмо от 25 април 2001 г., към което отново е приложено deliberazione № 33/4, италианските власти потвърждават, че схемата за помощи, така както тя се прилага, е в съответствие с Насоките от 1998 г.

15 На 21 февруари 2003 г. в Комисията постъпва оплакване, в което се твърди за случай на злоупотреба с първоначалната схема за помощи. Вследствие на това оплакване, на 26 февруари 2003 г. Комисията прави искане за допълнителна информация от италианските власти.

16 С писмо от 22 април 2003 г. италианските власти отговарят на искането за допълнителна информация от страна на Комисията, като посочват за първи път deliberazione № 33/6.

17 С решение от 3 февруари 2004 г. Комисията започва процедурата по член 88, параграф 2 ЕО във връзка със злоупотреба с [първоначалната схема за помощи] (ОВ C 79, стр. 4, наричано по-нататък „решението за започване на процедурата“). В това решение Комисията уточнява, че като са разрешили предоставянето на помощи за инвестиционни проекти, започнали преди датата на заявленията на предоставяне на помощите, италианските власти не са изпълнили задължението, съдържащо се в решението за одобряване, нито условията, съдържащи се в Насоките от 1998 г. От това Комисията прави извода, че е възможно да е имало злоупотреба при първоначалната схема за помощи по смисъла на член 16 от Регламент (EO) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88] ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41), и изразява съмнения относно съвместимостта на предоставените помощи в полза на инвестиционни проекти, започнали преди датата на заявлението за помощите.

18 На 19 април 2004 г. италианските власти изпращат своите коментари на Комисията. На 30 април 2004 г. Комисията получава коментарите на жалбоподателя по дело T‑454/08, Grand Hotel Abi d’Oru SpA. На 25 юни 2005 г. тя получава допълнителна информация от италианските власти.

19 На 22 ноември 2006 г. Комисията приема решение за [коригиране] и разширяване [на обхвата] на текуща процедура C 1/2004 г. съгласно член 88, параграф 2 ЕО (ОВ C 32, 2007 г., стр. 2, наричано по-нататък „решението за коригиране“). В частта от това решение, озаглавена „Причини за коригиране и разширяване обхвата на процедурата“, Комисията посочва между другото, че deliberazione № 33/6 въобще не е споменато в решението за започване на процедурата, макар че въз основа на този акт поне в 28 случая е отпусната помощ за инвестиционни проекти, започнали преди датата на подаване на заявлението за помощи, а не въз основа на deliberazione № 33/4, както неправилно е посочено в решението за започване на официална процедура за разследване. Нещо повече, Комисията изтъква, че понятието злоупотреба с помощ по смисъла на член 16 от Регламент № 659/1999, на което се позовава решението за започване на процедурата, се отнася до ситуации, при които получателят на одобрената помощ я използва противно на условията, определени в решението за нейното отпускане, а не до ситуации, в които чрез изменение на съществуваща схема за помощи държавата членка създава нова неправомерна помощ (член 1, буква в) и е) от Регламент № 659/1999).

Обжалваното решение

20 На 2 юли 2008 г. година Комисията приема Решение 2008/854/ЕО относно схема за държавна помощ C 1/04 (ex NN 158/03 и CP 15/2003): [злоупотреба с] мярка за помощ N 272/98, Регионален закон № 9 от 1998 г. (ОВ L 302, стр. 9, наричано по-нататък „обжалваното решение“).

21 В това решение Комисията изтъква по-конкретно, че с приемането на deliberazione № 33/6 са внесени изменения в мярката, за която е било отправено уведомление до Комисията, които не са съвместими с условията на решението на Комисията за одобряване на помощта. Комисията не е била уведомена за deliberazione № 33/6 в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО и не е било изпълнено задължението за сътрудничество по член 10 ЕО. Следователно според Комисията схемата за помощи по начина, по който тя се прилага в действителност, не е съобразена с решението за одобряване и проектите за помощ, работата по които е започнала, преди да е подадено заявление за предоставяне на помощ, следва да се считат за неправомерни.

22 Що се отнася до съвместимостта с общия пазар на разглежданите помощи, Комисията, след като припомня направената от нея оценка в решението за започване на процедурата и в решението за коригиране, обявява за несъвместими индивидуалните помощи, предоставени по проекти, в рамките на които са направени допустими разходи преди подаването на заявления за предоставяне на помощ, на основание на мерките за изпълнение, които са били в сила към момента на подаване на заявленията, помощи, които надвишават размера на помощта de minimis, на която получателят може да е имал право в съответния момент, изчислена в съответствие с Регламент (ЕО) № 69/2001 oт 12 януари 2001 година относно прилагането на членове 87 [ЕО] и 88 [ЕО] относно помощта „de minimis“ (ОВ L 10, стр. 30).

23 Разпоредителната част на обжалваното решение гласи следното:

„Член 1

Държавната помощ, предоставена в съответствие с Регионален закон № 9 от 1998 г., неправомерно приведена в действие от [Италианската република] с Решение № 33/6 и с първата покана за представяне на заявления, е несъвместима с общия пазар, освен в случаите, когато получателите на помощта са подали заявления за предоставянето на помощ по схемата, преди да започнат работа по първоначален инвестиционен проект.

Член 2

1. Италианската република предприема необходимото за възстановяване от страна на получателите на несъвместимата помощ, предоставена по схемата, посочена в член 1.

2. Сумите за възстановяване се облагат с лихва от датата, на която са били предоставени на разположение на получателите, до датата на възстановяването им.

3. […]

4. Италианската република прекратява всички останали плащания от помощта по схемата, посочена в член 1, считано от датата на приемане на настоящото решение.

Член 3

1. Възстановяването на помощта, която е предоставена по схемата и е посочена в член 1, е незабавно и ефективно.

2. Италианската република осигурява изпълнението на настоящото решение в рамките на четири месеца, считано от датата, на която е уведомена за него.

Член 5

Адресат на настоящото решение е Италианската република.“

Производство

24 На 16 септември 2008 г. Регион Сардиния подава жалба в секретариата на Общия съд, по която е образувано дело Т‑394/08.

25 На 25 септември 2008 г. SF Turistico Immobiliare Srl подава жалба в секретариата на Общия съд, по която е образувано дело T‑408/08.

26 На 3 октомври 2008 г. Timsas Srl подава жалба в секретариата на Общия съд, по която е образувано дело T‑453/08.

27 На 6 октомври 2008 г. Grand Hotel Abi d’Oru SpA подава жалба в секретариата на Общия съд, по която е образувано дело T‑454/08.

28 С акт, представен в секретариата на Общия съд на 19 декември 2008 г., Selene di Alessandra Cannas Sas, HGA. Srl, Gimar Srl, Coghene Costruzioni Srl, Camping Pini e Mare di Cogoni Franco & C. Sas, Immobiliare 92 Srl, Gardena Srl, Hotel Stella 2000 Srl, Vadis Srl, Macpep Srl, San Marco Srl, Due Lune SpA, Nicos Residence Srl, Rosa Murgese, Mavi Srl, Hotel Mistral di Bruno Madeddu & C. Sas, L’Esagono di Mario Azara & C. Snc, Le Buganville di Cogoni Giuseppe & C. Snc и Le Dune di Stefanelli Vincenzo & C. Snc (наричани по-нататък „встъпилите страни“) правят искане за встъпване в производството по дело T‑394/08 в подкрепа на исканията на Регион Сардиния. С определение от 15 юни 2009 г. председателят на втори състав на Общия съд уважава тази молба.

29 С определение от 25 юни 2009 г. след изслушване на страните председателят на втори състав на Общия съд съединява дела T‑394/08, T‑408/08, T‑453/08 и T‑454/08 за целите на устната фаза на производството съгласно член 50 от Процедурния правилник на Общия съд.

30 На 27 юли 2009 г. встъпилите страни подават писмено становище при встъпване по дело T‑394/08. На 21 септември 2009 г. Комисията представя своето писмено становище по това на встъпилите страни. Регион Сардиния не представя писмено становище в определения от секретариата на Общия съд срок.

31 След промяна в съставите на Общия съд съдията докладчик е включен в четвърти състав, на който съответно са разпределени настоящите дела.

32 На 7 декември 2010 г. в рамките на процесуално-организационно действие Общият съд изпраща писмени въпроси на Комисията, както и на Grand Hotel Abi d’Oru, жалбоподател по дело T‑454/08, на които те отговарят в определения срок.

Искания на страните

33 По дело T‑394/08 Регион Сардиния, подкрепен от встъпилите страни, моли Общия съд:

– да отмени обжалваното решение,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

34 По дело T‑408/08 SF Turistico Immobiliare иска от Общия съд:

– като главно искане:

– да отмени обжалваното решение,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски,

– при условията на евентуалност да отмени частично обжалваното решение, доколкото то обявява за несъвместима с общия пазар схемата за подпомагане в нейната цялост и разпорежда възстановяването на сумите, които попадат в рамките, предвидени в разпоредбите в областта на помощите de minimis,

– при условията на евентуалност спрямо предходното:

– от една страна, да отмени точка 4.2 от Насоките от 1998 г., доколкото тя изключва от условията за допустимост помощта, предоставена на получателите, без да предвижда изключение за частта от помощта, предназначена за направените след представяне на заявленията инвестиции и които са функционално и структурно самостоятелни, и

– от друга страна, да отмени частично обжалваното решение, доколкото то подчинява възстановяването на изплатените суми от Италианската република, без да се прави изключение за помощта, свързана с направените от получателя разноски след представянето на заявлението за помощ и свързана с функционално или структурно самостоятелни части на предприетия проект.

35 По дело T‑453/08 Timsas иска Общият съд:

– да отмени обжалваното решение,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

36 По дело T‑454/08 Grand Hotel Abi d’Oru иска Общият съд:

– да отмени обжалваното решение,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

37 Комисията иска от Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски,

– да осъди встъпилите страни да понесат направените от тях съдебни разноски, както и разноските, причинени за нея от тяхното встъпване.

От правна страна

38 След изслушване на страните по този въпрос Общият съд преценява, че следва да съедини настоящите дела за целите на постановяване на съдебното решение в съответствие с член 50 от Процедурния правилник.

1. По допустимостта на някои от правните основания, повдигнати от встъпилите страни по дело T‑394/08

39 Комисията изтъква, че встъпилите страни са повдигнали някои правни основания, които не са били повдигнати от Регион Сардиния, жалбоподател по дело T‑394/08, и които следователно били извън рамките на спора по това дело, определени от повдигнатите от Регион Сардиния в неговата жалба правни основания.

40 Според Комисията това се отнася до следните правни основания:

– правното основание, изведено от обстоятелството, че тя е започнала официалната процедура по разследване, основавайки се на неправилната хипотеза за нарушение на предходно решение с определени условия,

– правното основание, изведено от член 9 от Регламент № 659/1999, доколкото то е насочено към оттегляне на решението за одобряване преди приемането на обжалваното решение,

– правното основание, изведено от нарушение на член 16 от Регламент № 659/1999, който не предвиждал коригиране и разширяване на обхвата на вече започнала процедура,

– правното основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, букви a) и в) ЕО, доколкото с това нарушение неоснователно се изключва съвместимостта на разглежданата помощ с общия пазар, както и недостатъчни мотиви на обжалваното решение в това отношение, поради противоречие с предходни решения,

– правното основание, изведено от нарушение на някои разпоредби от Регламент № 659/1999 относно процедурните срокове, както и на принципа за разумната продължителност на процедурата,

– правното основание, изведено от нарушение на принципите на безпристрастност и защита на конкуренцията,

– правното основание, изведено от нарушение на правилото de minimis, с това че не е приспадната сумата от 100 000 EUR или 200 000 EUR от помощите, чието възстановяване тя е разпоредила.

41 Член 40, четвърта алинея от Статута на Съда гласи, че исканията в молбата за встъпване са ограничени до поддържане на исканията на една от страните. Член 116, параграф 4 от Процедурния правилник гласи, че писменото становище при встъпване съдържа исканията на встъпилата страна, които поддържат или отхвърлят, изцяло или частично, исканията на някоя от страните, както и правните основания и доводите, изложени от встъпилата страна.

42 Тези разпоредби предоставят на встъпилата страна правото самостоятелно да изложи не само доводите, но и правните основания, доколкото последните са в подкрепа на исканията на една от главните страни и по същността си не са напълно чужди на съображенията в основата на спора, както той е бил установен между жалбоподателя и ответника, така че това да доведе до промяна на неговия предмет (вж. Решение на Общия съд от 15 юни 2005 г. по дело Regione autonoma della Sardegna/Комисия, T‑171/02, Recueil, стр. II‑2123, точка 152 и цитираната съдебна практика).

43 За да вземе решение по допустимостта на правните основания, изложени от встъпила страна, Общият съд следва да провери дали те са свързани с предмета на спора, както той е бил определен от главните страни.

44 Когато обаче е видно, че жалба, допустимостта на която е спорна, във всички случаи следва да бъде отхвърлена от материалноправна страна, съдията може по съображения за процесуална икономия да се произнесе още от самото начало по нейното същество (вж. в този смисъл Решение на Съда от 26 февруари 2002 г. по дело Съвет/Boehringer, C‑23/00 P, Recueil, стр. I‑1873, точка 52 и Решение на Съда от 23 март 2004 г. по дело Франция/Комисия, C‑233/02, Recueil, стр. I‑2759, точка 26). Също така, когато е видно, че правно основание, изтъкването на което във връзка с предмета на производството е спорно, във всички случаи трябва да бъде отхвърлено като недопустимо с друг мотив или като лишено от основание, съдията може да отхвърли това правно основание, без да се произнася по въпроса дали встъпилата страна е излязла от ролята си в подкрепа на исканията на една от главните страни (Решение на Съда от 24 януари 2002 г. по дело Франция/Комисия, C‑118/99, Recueil, стр. I‑747, точки 64 и 65 и Решение на Съда по дело Regione autonoma della Sardegna/Комисия, точка 42 по-горе, точка 155).

45 В конкретния случай следва да се установи, от една страна, че повечето от повдигнатите от встъпилите страни правни основания и които не са повдигнати от Регион Сардиния, са повдигнати от едни или други от жалбоподателите по дела T‑408/08, T‑453/08 и T‑454/08. От друга страна, тези правни основания във всички случаи са лишени от основание по мотиви, които ще бъдат изложени по-долу.

46 При тези обстоятелства и по съображения за процесуална икономия Съдът не следва да се произнася по повдигнатите от Комисията възражения.

2. По допустимостта на някои от оплакванията, повдигнати в писмената реплика

47 Комисията изтъква, че жалбоподателите са повдигнали за първи път в писмената си реплика нови правни основания, които следователно е трябвало да бъдат отхвърлени като недопустими.

Дело T‑394/08

48 По дело T‑394/08 Комисията разглежда като ново, на първо място, правното основание, изведено от явна грешка в преценката на стимулиращия ефект на помощта, на второ място, правното основание, изведено от нарушение на задължението за извършване на разследване от Комисията, и на трето място, правното основание, изведено от това, че нарушаването с разглежданата схема на принципа за необходимост от помощта било само привидно.

49 Що се отнася до първото и третото правно основание, оспорвани от Комисията, видно е, че съображенията, които Комисията квалифицира като нови правни основания, в действителност имат за цел да развият вече направени оплаквания като първо правно основание на жалбата.

50 Вярно е, че първото правно основание, повдигнато от Регион Сардиния, е озаглавено „Нарушение на съществените процесуални изисквания поради противоречиви мотиви: твърдяна липса на относимост на доверието в преценката на „стимулиращия ефект“ по отношение на получателите и следователно по отношение на „необходимостта от помощта“. Това заглавие изглежда ограничава обхвата на правното основание до нарушение на задължението за мотивиране. Същевременно в текста, следващ това заглавие, се съдържат и пасажи, които определено се отнасят до грешка в преценката за стимулиращия ефект на помощта, например в точка 17, четвърто тире и в точки 18, 20 и 23 от жалбата. Критерият за стимулиращия ефект на помощ обаче се използва от Регион Сардиния като синоним на критерия за необходимостта, като предоставянето на помощта е трябвало да мотивира получателя да изпълни определен проект, който в обратния случай не би бил реализиран. Следователно първото правно основание, повдигнато от Регион Сардиния, фактически включва две правни основания, едното изведено от грешка в преценката на стимулиращия ефект на помощта и другото изведено от липса на мотиви по този пункт.

51 Що се отнася до второто правно основание, оспорвано от Комисията, последната твърди, че в репликата, под претекст, че излага своите разсъждения за твърдяното нарушение на задължението за мотивиране, свързано с преценката за стимулиращия ефект, Регион Сардиния критикувал обстоятелството, че тя е разследвала по подходящ начин обжалваното решение.

52 А от гледна точка на разглежданите в репликата пасажи е видно, че Регион Сардиния, който не е и възнамерявал да въвежда ново правно основание, изведено от липсата на разследване, чисто и просто е искал да подкрепи първото си основание, изведено, както е посочено в точка 50 по-горе, както от грешка в преценката за стимулиращия ефект на помощта, така и от липса на мотиви по този пункт.

53 Ето защо възражението за процесуална недопустимост, повдигнато от г‑н Genette, следва да се отхвърли. От това следва, че Регион Сардиния не е повдигнал нови правни основания в писмената си реплика, така че направеното от Комисията възражение следва да се отхвърли.

Дело T‑408/08

54 По дело T‑408/08 Комисията разглежда като ново правното основание, изведено от липса на мотиви за въздействието на разглежданата схема върху търговията между държавите членки.

55 А това възражение на Комисията е свързано с неправилно разбиране на писменото становище на SF Turistico Immobiliare, водещо до объркване. Всъщност този жалбоподател вече е посочил в жалбата си „влошаването на условията за търговски обмен до степен, противоречаща на общия интерес“, в рамките на своето девето правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 3, буква в) ЕО и на Насоките от 1998 г. Същевременно обаче, постъпвайки по този начин, той е възнамерявал единствено да подкрепи това правно основание, изведено от нарушение на разпоредбите, уреждащи съвместимостта на помощта, а не да изтъкне отделно правно основание, изведено от нарушение на член 87, параграф 1 ЕО с това, че Комисията неправилно е направила извод за съществуването на държавна помощ.

56 Следователно отбелязаното от SF Turistico Immobiliare в неговата писмена реплика, според което „то освен това е изтъкнало [в жалбата] съществената липса на достатъчни мотиви във връзка с въздействието на помощта върху търговския обмен между държавите членки“, трябва да се разбира в същия смисъл, а именно като насочено към това да подкрепи правното основание, изведено от нарушение на разпоредбите, уреждащи съвместимостта на помощта.

57 От това следва, че SF Turistico Immobiliare не е повдигнало ново правно основание в своята писмена реплика, така че възражението, повдигнато от Комисията, следва да се отхвърли.

Дело T‑453/08

58 По това дело Комисията разглежда като ново правното основание, изведено от нарушението на член 253 ЕО, що се отнася до прилагането на правилото de minimis.

59 Тя изтъква, че повдигнатото в жалбата правно основание е свързано с точното прилагане на прага de minimis, а не с подходящите мотиви за това прилагане.

60 А това твърдение не е точно от гледна точка на редакцията на съответните пунктове на жалбата, в които се сочи „липса на мотиви за съществуването на стимулиращия елемент на помощта във връзка с обстоятелството, че частта от безвъзмездната помощ, свързана с направените преди молбата разходи, е на стойност, по-ниска от прага de minimis“, и „противоречие“ между обжалваното решение и твърденията на Комисията относно тавана de minimis по повод на други контакти с Регион Сардиния.

61 Вследствие на това трябва да се направи изводът, че правното основание, изведено от липса на мотиви във връзка с прилагането на правилото de minimis, вече е било повдигнато от Timsas в жалбата, така че повдигнатото от Комисията възражение следва да се отхвърли.

Дело T‑454/08

62 По това дело Комисията разглежда като ново правното основание, изведено от нарушение на правото на защита, за което твърди Grand Hotel Abi d’Oru в писмената си реплика.

63 Комисията изтъква в това отношение, че във връзка с обстоятелството, че Комисията не го е уведомила за някои документи, в жалбата Grand Hotel Abi d’Oru е посочил ясно само нарушението на член 254 ЕО и на член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999.

64 А в отговор на писмен въпрос, поставен от Общия съд, Grand Hotel Abi d’Oru е заявил, че той не е възнамерявал с визирания от Комисията пасаж от писмената реплика да повдига ново правно основание, изведено от нарушение на правото на защита, тъй като посоченият пасаж е бил предназначен само да подкрепи повдигнатото в жалбата правно основание, изведено от нарушение на член 254 ЕО и на член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999. Затова не следва да се отхвърля като недопустимо правно основание, повдигнато от Grand Hotel Abi d’Oru.

3. По допустимостта на правните основания, изведени от неправомерност на решението за коригиране

65 Встъпилите страни и SF Turistico Immobiliare се позовават на неправомерност на решението за коригиране, за да изтъкнат неправомерност на обжалваното решение.

66 Комисията, без формално да повдига възражение за недопустимост в това отношение, преценява, че разглежданите правни основания са недопустими, тъй като решението за коригиране е окончателно. Всъщност то било публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 14 февруари 2007 г. и не било обжалвано в сроковете по член 230, пета алинея ЕО.

67 SF Turistico Immobiliare изтъква, че решението за коригиране не му е нанесло вреда, доколкото единствената конкретна вреда за неговите интереси произтичала от обжалваното решение. Следователно единствено от гледна точка на последното то имало правен интерес да бъде страна по делото.

68 В това отношение следва на първо място да се определи правният характер на решението за коригиране, а след това евентуално да се определи дали за жалбоподателите, поради обстоятелството че те не са го обжалвали по съдебен ред в срока по член 230, пета алинея ЕО, е преклудирана възможността да изтъкнат неговата неправомерност в рамките на жалба за отмяна срещу решение.

Относно правния характер на решението за коригиране

69 Текстовете, уреждащи процедурата в областта на държавните помощи, не предвиждат изрично решение за „коригиране и за разширяване на обхвата“ на висяща процедура.

70 В това отношение от съображение 8 от Регламент № 659/1999 и от член 6, параграф 1 от същия регламент е видно, че решението за започване на официална процедура по разследване обобщава релевантните фактически и правни въпроси, включва предварителна оценка за характера на помощта по разглежданата мярка; излага причините за съмненията по отношение на съвместимостта ѝ с Общия пазар с цел да се позволи на съответната държава членка и на другите заинтересовани страни да представят по полезен начин своите коментари и по този начин да предоставят на Комисията цялата информация, от която тя се нуждае, за да направи оценка за съвместимостта на помощта с общия пазар. Официалната процедура по разследване от своя страна позволява да се задълбочат и изяснят въпросите, засегнати в решението за започване. От член 7 от Регламент № 659/1999 следва, че до края на тази процедура анализът на Комисията може да еволюира, тъй като е възможно в крайна сметка тя да реши, че мярката не представлява държавна помощ или че съмненията относно нейната съвместимост са отстранени. Ето защо окончателното решение може в известна степен да се разминава с решението за започване, без обаче това да опорочава окончателното решение (Решение н Общия съд от 4 март 2009 г., Италия/Комисия, T‑424/05, непубликувано в Сборника, точка 69). В тази перспектива следователно за Комисията вече не би се налагало да пристъпи към коригиране на решение за започване на официална процедура по разследване.

71 Логично е обаче, и още повече е в интерес на потенциалните получатели по схема за помощи в хипотезата, в която Комисията забележи след приемането на решение за започване на официална процедура по разследване, че тя се е основала на непълнота на фактите или на неправилна правна квалификация на тези факти, тя да може да разполага с възможността да коригира своята позиция, като приеме решение за коригиране. Всъщност едно такова решение за коригиране, придружено от нова покана към заинтересованите страни да изложат своите коментари, им позволява да реагират на настъпилата промяна във временната преценка на Комисията за разглежданата мярка и да изложат своите виждания в това отношение.

72 Следва обаче да се изтъкне, че Комисията би могла също така първо да предпочете решение, което да не дава по-нататъшен ход на процедурата, и след това едно ново решение за започване на официална процедура по разследване, основано на нейната изменена правна преценка, което по същество би имало същото съдържание като решението за коригиране. В тези условия съображенията за процесуална икономия и принципът на добра администрация водят към предпочитане на едно решение за коригиране пред приключването на процедурата и започването на нова процедура. В този контекст следва да се изтъкне, че коригирането на предмета на процедурата е дало възможност на Комисията да се съобрази, за целите на обжалваното решение, с коментарите, представени от Grand Hotel Abi d’Oru в отговор на решението за започване на процедурата, какъвто е нямало да бъде случаят, ако Комисията е била приключила официалната процедура по разследване, за да започне нова процедура.

73 Що се отнася до правната квалификация на такова решение за коригиране, като се има предвид, че последното се прибавя към решението за започване, като образува с него едно изменено решение за започване, се налага изводът, че то споделя неговото правно качество. Уместно е да се припомни в това отношение, че известието за започване на официалната процедура по разследване е насочено изключително към получаване от страна на заинтересованите страни на цялата информация, предназначена да даде яснота на Комисията при бъдещите ѝ действия (Решение на Съда от 12 юли 1973 г. по дело Комисия/Германия, 70/72, Recueil, стр. 813, точка 19, Решение на Общия съд от 22 октомври 1996 г. по дело Skibsværftsforeningen и др./Комисия, T‑266/94, Recueil, стр. II‑1399, точка 256).

74 В конкретния случай в решението за коригиране Комисията е изложила причините, поради които тя е решила, че правната преценка на разглежданата схема за помощи, съдържаща се в решението за започване на официалната процедура по разследване, следва да бъде коригирана. Тя разяснява по-конкретно, че според нея е ставало дума за неправомерна схема, а не за прилагане, представляващо злоупотреба с одобрена от нея схема. Комисията прилага към тези разяснения нова покана към заинтересованите страни да представят своите коментари. От това следва, че решението за коригиране е имало същия предмет и същата цел като решението за започване на официалната процедура по разследване, така че следва то да се квалифицира като такова.

Относно последиците в конкретния случай за допустимостта на правните основания, изведени от неправомерността на решението за коригиране

75 Следва най-напред да се изтъкне, че съгласно постоянната съдебна практика актове или решения, които могат да бъдат предмет на жалба за отмяна по смисъла на член 230 ЕО, са мерките, пораждащи задължителни правни последици, които са от такъв характер, че биха могли да засегнат интересите на жалбоподателя, като променят съществено правното му положение (Решение на Съда от 11 ноември 1981 г. по дело IBM/Комисия, 60/81, Recueil, стр. 2639, точка 9 и Решение на Общия съд от 18 декември 1992 г. по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, T‑10/92—T‑12/92 и T‑15/92, Recueil, стр. II‑2667, точка 28).

76 Когато става въпрос за актове или решения, чието изготвяне се осъществява в няколко фази, по-конкретно след приключване на вътрешна процедура, по принцип обжалваеми актове са само мерките, с които се определя окончателно позицията на институцията след приключване на тази процедура, като се изключват междинните мерки, чиято цел е да се подготви окончателното решение (Решение по дело IBM/Комисия, точка 75 по-горе, точка 10 и Решение по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, точка 75 по-горе, точка 28).

77 Съгласно тази съдебна практика окончателното решение, прието от Комисията, за да приключи официалната процедура по разследване, предвидена от член 88, параграф 2 ЕО, представлява акт, който може да бъде оспорван на основание член 230 ЕО. Такова решение всъщност произвежда задължително правно действие, което може да засегне интересите на заинтересованите страни, тъй като слага край на въпросната процедура и се произнася окончателно по въпроса за съвместимостта на разглежданата мярка с правните норми, приложими спрямо държавните помощи. Следователно заинтересованите страни винаги разполагат с възможността да оспорят окончателното решение, с което се приключва официалната процедура по разследване, и в тези рамки те трябва да могат да оспорят различните елементи, които формират окончателно приетото от Комисията становище (Решение на Общия съд от 27 ноември 2003 г. по дело Regione Siciliana/Комисия, T‑190/00, Recueil, стр. II‑5015, точка 45). Тази възможност не зависи от това дали решението за започване на официалната процедура по разследване води до правно действие, което може да бъде предмет на жалба за отмяна. Разбира се, съдебната практика на Съда и на Общия съд допуска възможността за подаване на жалба срещу решение за започване, когато то поражда окончателни правни последици, които не могат да бъдат уредени a posteriori с окончателното решение. Такъв е случаят когато, както по настоящото дело, Комисията започва официалната процедура по разследване във връзка с мярка, която тя временно квалифицира като нова помощ, като това решение за започване поражда самостоятелни по отношение на окончателното решение правни последици. Всъщност, след като решението за временното спиране на съответната мярка по силата на член 88, параграф 3 ЕО произтича от временното квалифициране на тази мярка като нова помощ, то има самостоятелен характер по отношение на окончателното решение, ограничен във времето до приключване на официалната процедура (Решение на Съда от 30 юни 1992 г. по дело Испания/Комисия, C‑312/90, Recueil, стр. I‑4117, точки 12—24, Решение на Съда от 5 октомври 1994 г. по дело Италия/Комисия, C‑47/91, Recueil, стр. I‑4635, точки 29 и 30 и Решение на Съда от 9 октомври 2001 г. по дело Италия/Комисия, C‑400/99, Recueil, стр. I‑7303, точки 56—62 и 69; Решение на Общия съд от 30 април 2002 г., по дело Government of Gibraltar/Комисия, T‑195/01 и T‑207/01, Recueil, стр. II‑2309, точки 80—86).

78 Тази възможност за оспорване на дадено решение за започване на официалната процедура не може обаче да има за последица стесняване на процесуалните права на заинтересованите страни, възпрепятствайки ги да оспорват окончателното решение и да изтъкват в подкрепа на жалбата си пороци, свързани с всички етапи на процедурата, водеща до това решение (Решение по дело Regione Siciliana/Комисия, точка 77 по-горе, точка 47).

79 От предходното произтича, че обстоятелството, че жалбоподателите и встъпилите страни не са подали в предписания срок жалба срещу решението за коригиране, не представлява пречка за тях да повдигнат правни основания, изведени от неправомерността на последното, срещу обжалваното решение, така че възражението, направено от Комисията, следва да се отхвърли.

4. По правните основания, изведени от пороци в процедурата

80 Жалбоподателите и встъпилите страни повдигат три правни основания, отнасящи се до пороци в процедурата и изведени, първо, от нарушение на член 88, параграф 2 ЕО и на Регламент № 659/1999, второ, от нарушение на член 254, параграф 3 ЕО и на член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999 и трето, от недостатъчни мотиви на обжалваното решение.

По правното основание, изведено от нарушение на член 88, параграф 2 ЕО и на Регламент № 659/1999

81 Това правно основание се състои от три оплаквания, съответно изведени от нарушение на член 9 от Регламент № 659/1999, от липса на разследване и от неспазване на предвидените в Регламент № 659/1999 срокове.

Относно оплакването, изведено от нарушение на член 9 от Регламент № 659/1999

82 Встъпилите страни изтъкват, ще щом като помощта, обявена за несъвместима с обжалваното решение, предварително е била одобрена от Комисията, последната е трябвало да оттегли решението за одобряване, така както изисква от нея член 9 от Регламент № 659/1999.

83 Комисията не се е произнесла изрично по основателността на това оплакване.

84 По силата на член 9 от Регламент № 659/1999 Комисията по-конкретно може да оттегли решение, с което е одобрила дадена помощ, след като е дала възможност на съответната държава членка да представи своите коментари, когато решението е било основано на неточна информация, която е била предоставена в хода на процедурата и е била определящ фактор за решението.

85 Същевременно обаче се налага изводът, че решението за одобряване не се основава на неточни информации. Следва да се посочи в това отношение, че видно от съображения 51, 54, 59, 61 и 72 на обжалваното решение, Комисията не упреква италианските власти, че са ѝ предоставили неточна или непълна информация в хода на процедурата, предшестваща решението за одобряване. Всъщност според нея несъвместимостта с общия пазар на разглежданите помощи по настоящото дело се дължи на обстоятелството, че с deliberazione № 33/6 са внесени изменения в мярката, за която Комисията е била уведомена, които не са съвместими с условията на решението на Комисията за одобряване на помощта, доколкото при първата покана за представяне на заявленията в рамките на разглежданата схема е могло да бъдат одобрени проекти, чието изпълнение е започнало преди представянето на заявлението за помощ (наричана по-нататък „спорната схема за помощи“ или „спорната схема“). А deliberazione № 33/6 е с дата 27 юли 2000 г. и следователно е прието след решението за одобряване от12 ноември 1998 г.

86 От това следва, че в настоящия случай член 9 от Регламент № 659/1999 не намира приложение.

87 Следва да се добави в това отношение, че не е имало никаква причина Комисията да оттегли решението за одобряване, щом като нейната преценка относно съвместимостта на схемата за помощи, одобрена с това решение, не е променена. Всъщност Комисията установява в член 1 от обжалваното решение, че „държавните помощи, предоставени на основание Закон […] № 9/1998, неправомерно прилагани от Италия по силата на deliberazione № 33/6 […], са несъвместими с общия пазар, извън случаите, в които получателят на помощта е подал заявление за помощ въз основа на тази схема преди изпълнението на дейностите […]“. От това следва, че обжалваното решение не засята съвместимостта на държавните помощи, предоставени на основание Закон № 9/1998, доколкото заявление за помощ е представено преди изпълнението на дейностите. Всъщност именно при това условие Комисията е обявила в решението за одобряване, че няма възражения относно схемата за помощи, за които е била уведомена от Италия.

88 Затова следва да се отхвърли оплакването, повдигнато от встъпилите страни, изведено от нарушение на член 9 от Регламент № 659/1999.

Относно оплакването, изведено от липса на разследване

89 Timsas и Grand Hotel Abi d’Oru упрекват Комисията в липса на разследване, доколкото тя не била взела под внимание тяхното специфично положение. По-конкретно Комисията не е разгледала тяхното положение като частноправни субекти спрямо Регион Сардиния и съществуващите разлики между различните засегнати предприятия от прилагането на разглежданата схема за помощи. Освен това Комисията не разгледала оправданите правни очаквания, породени у тях както от Регион Сардиния, така и от Комисията.

90 Комисията отхвърля доводите на Timsas и на Grand Hotel Abi d’Oru.

91 Видно от постоянната съдебната практика, при наличие на схема за помощ Комисията по принцип не е длъжна да извършва анализ на предоставените в индивидуални случаи помощи, но тя може да се ограничи с изследването на характеристиките на разглежданата схема (вж. в този смисъл Решение на Съда от 14 октомври 1987 г. по дело Германия/Комисия, 248/84, Recueil, стр. 4013, точка 18; Решение на Съда от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия, C‑310/99, Recueil, стр. I‑2289, точка 89 и Решение на Съда от 29 април 2004 г. по дело Гърция/Комисия, C‑278/00, Recueil, стр. I‑3997, точка 24). Всъщност конкретните обстоятелства, специфични за отделните получатели по схема за помощи, могат да се преценят едва на етапа на възстановяване на помощта от съответната държава членка (Решение от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия, посочено по-горе, точка 91, и Решение на Общия съд от 31 май 2006 г. по дело Kuwait Petroleum (Нидерландия)/Комисия, T‑354/99, Recueil, стр. II‑1475, точка 67). Всъщност, ако това не беше така, тежащото върху Комисията задължение за разследване би било по-значително в хипотезата на схема, прилагана по неправомерен начин в нарушение на член 88, параграф 3 ЕО, отколкото в хипотезата, в която съответната държава членка би изпълнила задължението за уведомяване, налагано от посочената разпоредба, тъй като в този последен случай конкретните обстоятелства на потенциалните получатели по дефиниция са неизвестни на етапа на разследването.

92 Следователно в конкретния случай Комисията е могла да се ограничи с разследването на схемата за помощи като такава и не е била длъжна да взема под внимание нито отношенията между жалбоподателите и Регион Сардиния, нито различията, съществуващи между различните засегнати предприятия, нито и евентуалните правни очаквания, които са могли да бъдат изтъкнати от някои от тези предприятия и които били породени или от Комисията, или от Регион Сардиния. Тези обстоятелства могат да бъдат взети под внимание едва на етапа на възстановяване на отделните помощи.

93 От това следва, че оплакването, изведено от липса на разследване, трябва да бъде отхвърлено.

Относно оплакването, изведено от неспазване на предвидените в Регламент № 659/1999 срокове

94 Встъпилите страни упрекват Комисията, че не е спазила следните срокове, определени в Регламент № 659/1999:

– двумесечния срок, който започва да тече от деня, следващ получаването на пълно уведомление, в който Комисията трябва да вземе решение след предварителната фаза на разглеждане, в съответствие с член 4, параграф 5 от Регламент № 659/1999,

– двумесечния срок, в който Комисията е трябвало да вземе решение след предварителната фаза на разглеждане, когато тя разполага с информация относно твърдения за неправомерна помощ, в съответствие с член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999 в тълкуването, което му е дадено от съдебната практика,

– 18-месечния срок, считано от започване на официалната процедура по разследване, в който Комисията трябва да приеме решение за закриване на тази процедура, в съответствие с член 7, параграф 6 от Регламент № 659/1999.

95 Комисията не се произнася изрично по основателността на това оплакване.

96 В това отношение следва да се изтъкне, първо, че двумесечният срок за закриване на предврителната фаза на разглеждане, определен в член 4, параграф 5 от Регламент № 659/1999, започва да тече от деня, следващ получаването на пълно уведомление. В конкретния случай обаче предварителното разглеждане на спорната схема не започва в резултат на уведомление за тази схема от Италианската република, а на жалба във връзка с представляващо злоупотреба прилагане на първоначалната схема, получена от Комисията на 21 февруари 2003 г. Следователно Комисията не е била обвързана с двумесечния срок по член 4, параграф 5 от Регламент № 659/1999 (вж. в този смисъл още преди влизането в сила на Регламент № 659/1999, Решение на Общия съд от 15 септември 1998 г. по дело Gestevisión Telecinco/Комисия, T‑95/96, Recueil, стр. II‑3407, точка 79 и Решение на Общия съд от 10 май 2000 г. по дело SIC/Комисия, T‑46/97, Recueil, стр. II‑2125, точка 103).

97 Второ, когато става дума за двумесечния срок, за който се твърди, че е наложен в съдебната практика по отношение на член 10, параграф 1 от Регламент № 659/1999, е уместно най-напред да се изтъкне, че по силата на тази разпоредба, когато Комисията разполага с информация от какъвто и да е източник относно твърдения за неправомерна помощ, тя незабавно разглежда тази информация. Тази разпоредба не трябва да се разбира като препращаща към приключване на фазата на предварителното разглеждане, а по-скоро като свързана със започването на предварителното разглеждане, теза, която се подкрепя от обстоятелството, изтъкнато в предходната точка, че Комисията не е обвързана с обичайния срок в хипотезата на предварително разглеждане, започнало по оплакване.

98 Съдебната практика, на която се позовават встъпилите страни, не дава на тези разпоредби тълкуване, различно от предходното. В действителност, макар и да е вярно, че тази съдебна практика изтъква обстоятелството, че Комисията трябва да приключи предварителното разглеждане в двумесечен срок, във всички случаи е вярно, че този срок се прилага изключително в случаите на помощи, за които е получено уведомление от държавите членки, както става ясно от контекста на точките, цитирани от встъпилите страни, а не и в случаите, в които, какъвто е настоящият случай, предварителното разглеждане е започнало по оплакване.

99 Вярно е, че поради това не би могло да се стигне дотам да се разреши на Комисията да продължи дискреционно предварителното разглеждане. Затова в съдебната практика е прието, че доколкото има изключителна компетентност за преценка на съвместимостта на държавна помощ с общия пазар, Комисията е длъжна в интерес на доброто администриране на свързаните с държавните помощи основни правила от Договора да осъществи внимателно и безпристрастно разглеждане на оплакване, с което се съобщава за съществуването на несъвместима с общия пазар помощ (вж. в този смисъл Решение на Съда от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval и Brink’s Франция, C‑367/95 P, Recueil, стр. I‑1719, точка 62 и Решение по дело Gestevisión Telecinco/Комисия, точка 96 по-горе, точка 72), и че тя не би могла безкрайно да удължава предварителното разглеждане на държавни мерки, които са били предмет на оплакване във връзка с държавна помощ (Решение по дело Gestevisión Telecinco/Комисия, точка 96 по-горе, точка 74). Според постоянна съдебна практика разумният характер на продължителността на разглеждането на едно оплакване трябва да се преценява в зависимост от конкретните обстоятелства по всяко дело, и по-специално от контекста на същото, от различните етапи на процедурата, които Комисията трябва да следва, от сложността на делото, както и от неговата значимост за различните заинтересовани страни (Решение на Общия съд от 19 март 1997 г. по дело Oliveira/Комисия, T‑73/95, Recueil, стр. II‑381, точка 45; Решение на Общия съд от 22 октомври 1997 г. по дело SCK и FNK/Комисия, T‑213/95 и T‑18/96, Recueil, стр. II‑1739, точка 57 и Решение по дело Gestevisión Telecinco/Комисия, точка 96 по-горе, точка 75).

100 В конкретния случай между получаването на оплакването в Комисията на 21 февруари 2003 г. и вземането на решението за започване на 3 февруари 2004 г. е изтекъл малко повече от единадесетмесечен срок. Като се има предвид по-конкретно необходимостта за Комисията да поиска, с посредничеството на Италианската република, допълнителна информация от Регион Сардиния, такъв срок не би могъл да бъде квалифициран като прекалено дълъг.

101 Трето, по силата на член 13, параграф 2 и на член 16 от Регламент № 659/1999 в случай на помощ, за която се предполага, че е неправомерна, както и в случай на помощ, за която се предполага, че е прилагана по начин, представляващ злоупотреба, Комисията не е обвързана по-конкретно със срока по член 7, параграф 6 от Регламент № 659/1999. В конкретния случай обаче официалната процедура по разследване, започната от Комисията, се е отнасяла първоначално до помощ, за която се е предполагало, че се прилага по начин, представляващ злоупотреба, а след това, след решението за коригиране, до помощ, за която се е предполагало, че е неправомерна.

102 Поради това следва да се отхвърли оплакването, изведено от неспазване на сроковете, предвидени в Регламент № 659/1999.

По правното основание, изведено от нарушение на член 254, параграф 3 ЕО и на член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999

103 Grand Hotel Abi d’Oru изтъква, че Комисията е нарушила задължението за уведомяване, предвидено в член 254, параграф 3 EО и в член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999, като не го е уведомила нито за искането за допълнителна информация, изпратено от Комисията на Италианската република на 26 февруари 2003 г. (вж. точка 15 по-горе), нито за решението за коригиране, макар че то, в отговор на съдържащата се в решението за започване покана, е представило коментари относно спорната схема за помощи.

104 Комисията оспорва доводите на Grand Hotel Abi d’Oru.

105 На първо място, в съответствие с член 254, параграф 3 ЕО решенията се съобщават на онези, до които са адресирани, и произвеждат действие от момента на съобщаване.

106 Що се отнася, на първо място, до решението за коригиране, от постоянната съдебна практика е видно, че приетите от Комисията решения в областта на държавните помощи имат за адресати единствено и само съответните държави членки (Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink’s Франция, точка 99 по-горе, точка 45, Решение на Общия съд от 17 юни 1999 г. по дело ARAP и др./Комисия, T‑82/96, Recueil, стр. II‑1889, точка 28 и Решение на Общия съд по дело SIC/Комисия, точка 96 по-горе, точка 45). Тази съдебна практика, която предхожда приемането на Регламент № 659/1999, се потвърждава изрично в член 25 от този регламент, съгласно който адресат на решения, взети съгласно глави II, III, IV, V и VII, е съответната държава членка, до която Комисията незабавно отправя уведомление за тях. В това отношение следва да се припомни, че така както беше установено в точки 69—74 по-горе, решението за коригиране трябва да бъде квалифицирано от правна страна като решение за започване на официалната процедура по разследване.

107 От това следва, че адресат на решението за коригиране е била изключително Италианската република, а не получателите на спорната схема. Следователно член 254, параграф 3 ЕО не е задължавал Комисията да изпраща уведомление за решението за коригиране до Grand Hotel Abi d’Oru.

108 Що се отнася, на второ място, до искането за допълнителна информация, не става дума за решение по смисъла на член 249, четвърта алинея ЕО, така че по отношение на него не намира приложение член 254, параграф 3 ЕО.

109 Следователно оплакването, изведено от нарушение на тази разпоредба, трябва да бъде отхвърлено.

110 На второ място, в съответствие с член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999 на всяка заинтересована страна, която е представила коментари след решение на Комисията да започне официална процедура по разследване, се изпраща копие от решението, взето от Комисията съгласно член 7 от същия регламент.

111 Нито обаче решението за коригиране, нито искането за допълнителна информация, не могат да бъдат квалифицирани като „решение, взето от Комисията съгласно член 7“ от Регламент № 659/1999. В действителност този член има предвид изключително, както със заглавието, така и със съдържанието си, решенията на Комисията за закриване на официалната процедура по разследване. Но от една страна, както беше разяснено в точки 73 и 74 по-горе, решението за коригиране трябва да бъде квалифицирано не като решение за закриване на официалната процедура по разследване, а напротив, като решение за започване на тази процедура. От друга страна, що се отнася до искането за допълнителна информация, както беше посочено в точка 108 по-горе, не става дума за акт, който може да бъде квалифициран като решение по начин, по който то не може д бъде вече визирано от член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999.

112 Следователно оплакването, изведено от нарушение на тази разпоредба, следва да бъде отхвърлено.

113 От това следва, че трябва да се отхвърли правното основание, изведено от нарушение на член 254, параграф 3 ЕО и от член 20, параграф 1 от Регламент № 659/1999.

По правното основание, изведено от липса на мотиви на обжалваното решение

114 Жалбоподателите и встъпилите страни повдигат шест оплаквания относно липсата на мотиви на обжалваното решение и на решението за коригиране.

Относно оплакването, изведено от липса на мотиви относно нарушението на принципа на разумния срок на процедурата

115 SF Turistico Immobiliare изтъква, че както решението за коригиране, така и обжалваното решение са лишени от мотиви относно твърдяното нарушение на принципите на разумния срок на процедурата.

116 Решението за коригиране не обяснявало причините, които са накарали Комисията да изчака две години и половина, за да коригира и да разшири решението за започване, макар че тя напълно е осъзнавала всички полезни елементи от месец април 2003 г.

117 Що се отнася до обжалваното решение, SF Turistico Immobiliare приема, че по силата на член 13, параграф 2 от Регламент № 659/1999 Комисията не е обвързана в случай на евентуална неправомерна помощ със сроковете, определени в член 4, параграф 5, в член 7, параграф 6 и в член 7, параграф 7 от Регламент № 659/1999. Това не предполагало обаче, че принципът на разумния срок на процедурата не е приложим в тази хипотеза. Обжалваното решение не давало обосновка за неестествения срок от над четири години и пет месеца на процедурата по разследване; то било опорочено в мотивите.

118 Комисията отхвърля доводите на SF Turistico Immobiliare.

119 В самото начало следва да се припомни, че в рамките на разглеждането на настоящото оплакване не става въпрос да се обсъди дали продължителността на процедурата действително е била прекалена в конкретния случай, а единствено да се отговори на въпроса дали задължението за мотивиране на Комисията се прилага към продължителността на процедурата, и ако отговорът е утвърдителен, дали тя е изпълнила това задължение.

120 Следва обаче да се даде отрицателен отговор на първия от тези въпроси — с други думи, задължението за мотивиране на Комисията не се прилага към продължителността на процедурата, а единствено към самото съдържание на решението.

121 Всъщност според постоянната съдебна практика изискваното от член 253 ЕО мотивиране трябва да бъде съобразено с естеството на разглеждания акт и трябва да изразява по ясен и недвусмислен начин съображенията на институцията, която е автор на акта, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за приетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други заинтересовани лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения (вж. Решение на Съда по дело Комисия/Sytraval и Brink’s Франция, точка 99 по-горе, точка 63 и цитираната съдебна практика и Решение на Съда от 10 юли 2008 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala, C‑413/06 P, Сборник, стр. I‑4951, точка 166 и цитираната съдебна практика).

122 Продължителността обаче на една процедура не се определя от определени доводи на съответната институция, които могат да обосноват тази продължителност, а съставлява чисто фактическо обстоятелство, зависещо изцяло от времето, необходимо на институцията за провеждане докрай на посочената процедура. Следователно тя не е част от съдържанието на решението, която подлежи на мотивиране по смисъла на цитираната в предходната точка съдебна практика. Тя изисква, както основателно изтъква Комисията, само чисто фактическо изброяване на отделните етапи на процедурата до приемането на съответното решение.

123 Вследствие на това оплакването, изведено от липсата на мотиви относно нарушението на принципа на разумния срок на процедурата, следва да бъде отхвърлено.

Относно оплакването, изведено от липсата на мотиви за квалифицирането на помощта като нова неправомерна помощ

124 Регион Сардиния изтъква липса на мотиви в обжалваното решение във връзка с квалифицирането на помощите за проектите, изпълнението на които е започнало преди подаването на заявление, по-скоро като неправомерни, отколкото като представляващи злоупотреба.

125 Комисията оспорва доводите на Регион Сардиния.

126 В това отношение е достатъчно да се изтъкне, че в съображения 48—55 от обжалваното решение Комисията по същество излага становище, че схемата за помощи, която е приложена по-конкретно с приемането на deliberazione № 33/6, не е спазвала условията на решението за одобряване на помощта, доколкото тя не гарантирала стимулиращия ефект на разглежданите помощи, и следователно помощите за проектите, работата по които е започнала, преди да е подадено заявление за предоставяне на помощ, следвало да се считат за неправомерни.

127 Тези мотиви по ясен и недвусмислен начин излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че дават възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на Общия съд — да упражни своя контрол, по смисъла на цитираната в точка 121 по-горе съдебна практика.

128 С оглед на тези съображения това оплакване трябва да се отхвърли като неоснователно.

Относно оплакването, изведено от липса на мотиви за несъвместимостта на помощите от гледна точка на регионалното развитие

129 Встъпилите страни и SF Turistico Immobiliare изтъкват липса на мотиви в обжалваното решение, що се отнася до съвместимостта на предоставените по спорната схема помощи (наричани по-нататък „спорните помощи“), по-конкретно от гледна точка на техния принос към регионалното развитие по смисъла на член 87, параграф 3, буква в) ЕО. Комисията по-конкретно не уточнявала мотивите, с които, за разлика от други случаи при подобни обстоятелства, тя не е приела за приложими дерогациите по член 87, параграф 3, букви a) и в) ЕО.

130 Комисията оспорва доводите на встъпилите страни и на SF Turistico Immobiliare.

131 Що се отнася, на първо място, до допустимостта на оплакването, повдигнато от SF Turistico Immobiliare, като се има предвид, че правното основание, изведено от липса на мотиви, е правно основание от обществен ред, то не би могло да бъде отхвърлено като недопустимо, тъй като следва да бъде разгледано служебно от Общия съд (вж. Решение на Общия съд от 15 юни 2005 г. по дело Corsica Ferries Франция/Комисия, T‑349/03, Recueil, стр. II‑2197, точка 52 и цитираната съдебна практика).

132 На второ място, следва да се отхвърли доводът на Комисията, изведен от това, че не било нейна задача да докаже несъвместимостта на помощта, доколкото доказването на съвместимостта било в тежест на съответната държава членка. Определено е вярно, че щом решението за започване на предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура съдържа достатъчен предварителен анализ на Комисията, излагащ причините, поради които тя изпитва съмнения относно съвместимостта на разглежданите помощи с общия пазар, държавата членка и потенциалният получател следва да приведат данни, които са от естество да докажат, че тези помощи са съвместими с общия пазар (Решение на Общия съд от 14 януари 2004 г. по дело Fleuren Compost/Комисия, T‑109/01, Recueil, стр. II‑127, точка 45; в този смисъл вж. също Решение на Общия съд от 18 ноември 2004 г. по дело Ferriere Nord/Комисия, T‑176/01, Recueil, стр. II‑3931, точки 93 и 94; вж. също по аналогия Решение на Съда от 24 септември 2002 г. по дело Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия, C‑74/00 P и C‑75/00 P, Recueil, стр. I‑7869, точка 170). Това обаче е само правило, свързано с тежестта на доказване, а не със задължението за мотивиране, така че задача на Комисията е именно когато това е необходимо, да изложи в своето решение мотивите, въз основа на които тя е приела, че въпреки данните, предоставени от държавата членка или от получателя, разглежданите помощи не са съвместими с общия пазар.

133 На трето място, в конкретния случай обаче Комисията е изпълнила своето задължение за мотивиране в това отношение.

134 Всъщност тя посочва в съображения 56—73 от обжалваното решение, по същество, че основанието, поради което спорните помощи не са съвместими с общия пазар, е липсата на стимулиращ ефект на тези помощи, която се дължи на обстоятелството, че те са били предоставени за проекти, работата по които е започнала, преди да бъде подадено заявлението за помощ. Тя припомня по-конкретно в това отношение, че принципът на необходимост на помощта е основен принцип, потвърден от съдебната практика, който освен това е възприет както в решението за одобряване, така и в Насоките от 1998 г. (вж. съображения 58—61 от обжалваното решение). Тази констатация сама по себе си вече е достатъчна, за да се мотивира несъвместимостта на помощта, тъй като тази констатация може да изключи съвместимостта на каквато и да било помощ за регионално развитие. В този контекст следва да се припомни, че Общият съд вече е постановил, че като е припомнила определените в Насоките критерии и е констатирала, че тези критерии не са изпълнени в конкретния случай, Комисията е мотивирала изчерпателно в правно отношение решение за отказ да предостави дерогация на основание член 87, параграф 3 ЕО (Решение на Общия съд от 30 април 1998 г. по дело Vlaams Gewest/Комисия, T‑214/95, Recueil, стр. II‑717, точка 102). Това че в съображения 62—69 от обжалваното решение Комисията отхвърля различните доводи, изложени от италианските власти, и това че в точка 71 от посоченото решение тя изразява становище, че спорните помощи не могат да бъдат одобрени и на други правни основания, тези разяснения от нейна страна са направени само за пълнота.

135 Следователно оплакването, изведено от липа на мотиви относно несъвместимостта на помощта от гледна точка на регионалното развитие, следва да бъде отхвърлено.

Относно оплакването, изведено от липса на мотиви за преценката на стимулиращ ефект на спорните помощи

136 В рамките на това оплакване Регион Сардиния, встъпилите страни, SF Turistico Immobiliare, Timsas и Grand Hotel Abi d’Oru излагат три довода, изведени от липса на мотиви за преценката от Комисията на стимулиращия ефект на спорните помощи.

137 Първо, встъпилите страни изтъкват, че Комисията е трябвало да разясни причините, поради които в конкретния случай посочената в точка 4.2 от Насоките от 1998 г. презумпция, съгласно която стимулиращият ефект отсъства в хипотезата, при която работата е започнала преди началото на заявлението за помощ, не може да бъде съборена от доводите, изтъкнати от Регион Сардиния. Най-малкото Комисията е трябвало да извърши конкретно сравнение на твърдяното неравновесие, което изплащането на разглежданите помощи е причинило на засегнатия пазар. Но в обжалваното решение нямало и следа от такава обосновка.

138 Второ, Регион Сардиния изтъква, че обжалваното решение не е мотивирано от гледна точка на причината, поради която Комисията не се е съобразила в преценката за стимулиращия ефект на спорната схема за помощи с доверието на получателите на посочената схема в националното и общностното законодателство, приложимо към момента на вземане на решението за инвестиции.

139 Трето, SF Turistico Immobiliare, Timsas и Grand Hotel Abi d’Oru изтъкват, че обжалваното решение не е мотивирано от гледна точка на причината, поради която Комисията не се е съобразила в преценката за стимулиращия ефект на спорната схема за помощи с конкретното положение на получателите на посочената схема.

140 Комисията оспорва тези доводи.

141 Що се отнася, на първо място, до доводите, изтъкнати от Регион Сардиния и от встъпилите страни, най-напред следва да се отхвърли доводът, според който Комисията е трябвало да направи конкретно сравнение на твърдяното неравновесие, което изплащането на помощите е причинило на пазара. Всъщност въпросът за това, дали разглежданите помощи са причинили неравновесие на пазара, който въпрос по принцип е свързан с понятието за помощ, е ирелевантен за целите на преценката за техния стимулиращия ефект, която е свързана с разглеждането на съвместимостта с общия пазар на разглежданите помощи.

142 Всъщност следва да се отхвърли доводът, съгласно който Комисията е трябвало да разясни причините, поради които презумпцията, посочена в точка 4.2 от Насоките от 1998 г., не може да бъде оборена с изтъкнатите от Регион Сардиния доводи, и по-конкретно със съображенията за оправданите правни очаквания на получателите на спорната схема, и то без да бъде необходимо да се произнася на този етап по твърдяното от встъпилите страни обстоятелство, че изискването за представяне на заявление за помощ преди започването на работата произтичало от презумпция, която е оборима. Всъщност следва да се установи, че в съображения 62—67 от обжалваното решение Комисията първо припомня в резюме доводите, представени от италианските власти в рамките на официалната процедура по разследване и които са изложени най-обстойно в съображения 36—43 от посоченото решение. След това тя припомня за всеки от тях причината, поради която тя преценява, че следва да ги отхвърли. Във всички случаи следователно не може да става въпрос за липса на мотиви в това отношение, така че доводите, повдигнати от Регион Сардиния и от встъпилите страни в това отношение, следва да се отхвърлят.

143 На второ място, следва да се отхвърли доводът, представен в точка 139 по-горе, без да бъде необходимо, в съответствие с изложените в точка 44 по-горе съображения, Общият съд да се произнася по неговата допустимост, до