ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

L. MEDINA

представено на 24 февруари 2022 година ( 1 )

Дело C‑625/20

KM

срещу

Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)

(Преюдициално запитване от Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Съд по трудови и осигурителни спорове № 26, Барселона, Испания)

„Преюдициално запитване — Социална политика — Равно третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване — Директива 79/7/EИО — Член 4, параграф 1 — Изчисляване на обезщетения — Отказ да се отпуснат две обезщетения за трайна неработоспособност по една и съща социалноосигурителна схема — Отпускане на две или повече обезщетения за неработоспособност по различни социалноосигурителни схеми — Релевантни групи за сравнение“

1. Според известния цитат, приписван на Марк Твен, „[и]ма три вида лъжи: лъжи, нагли лъжи и статистика“ ( 2 ). Този цитат служи за илюстрация на убедителната сила на цифрите в областта на антидискриминационното законодателство на Съюза, като същевременно призовава за предпазливост, когато даден аргумент е изведен единствено от тях. От една страна, цифрите и статистическите данни играят важна роля при установяването на непряка дискриминация, тъй като лицето, което твърди, че е засегнато от нея, може да се наложи да доказва, че групата от лица, към която принадлежи, е поставена в особено неблагоприятно положение в сравнение с друга група. От друга страна, използването на цифри и статистически данни може да бъде проблематично за установяване на непряка дискриминация, тъй като резултатът може да варира в зависимост от референтната група, използвана за сравнение. Както красноречиво се изразява един автор, „дискриминацията не е статично явление“, тя „е променлива, адаптира се към новите обстоятелства; когато е поставена под въпрос тя става трудно забележима, дори неуловима“ ( 3 ). Ето защо е от първостепенно значение да се идентифицират тези групи по специфичен и конкретен начин.

2. Спорът в главното производство е между KM, служителка, и Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (Национален осигурителен институт, Испания) относно непризнаването на две последователни обезщетения за пълна неработоспособност по една и съща социалноосигурителна схема.

3. По-специално, с настоящото преюдициално запитване запитващата юрисдикция Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Съд по трудови и осигурителни спорове № 26, Барселона, Испания) иска от Съда насоки за това кой конкретен дял от лицата следва да се вземе предвид, когато се решава дали разглежданото национално законодателство създава непряка дискриминация, основана на пола и социалната роля. Запитващата юрисдикция отбелязва, че жените съставляват 48,09 % от работниците в Régimen General de la Seguridad Social (Обща социалноосигурителна схема, наричана по-нататък „RGSS“) и 36,15 % от работниците в Régimen Especial de Trabajadores Autónomos (Специална схема на самостоятелно заетите лица) наричана по-нататък „RETA“) ( 4 ). Поради това запитващата юрисдикция счита, че вероятността жените да кумулират обезщетенията по тези две схеми е по-малка в сравнение с мъжете.

4. Следователно Съдът трябва да реши дали испанската социалноосигурителна система, която позволява отпускането на две обезщетения по различни социалноосигурителни схеми, като същевременно забранява получаването на две обезщетения по една и съща схема, въпреки че са изпълнени изискванията за получаване на двете обезщетения, непряко дискриминира жените въз основа на пола и социалната роля.

5. По-специално Съдът следва да определи подходящата методология за целите на установяване на непряка дискриминация по смисъла на член 4 от Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване ( 5 ). По искане на Съда в настоящото заключение ще се съсредоточа върху гореспоменатите методологически аспекти в контекста на обезщетенията за пълна неработоспособност, отпускани на работниците.

I. Правна уредба

А. Правото на Съюза

1. Директива 79/7

6. Член 1 от Директива 79/7 предвижда: „Настоящата директива има за цел постепенното прилагане в сферата на социалното осигуряване и на другите елементи на социалната закрила, предвидени в член 3, на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване, наричан по-долу „принцип на равното третиране“.

7. Член 3, параграф 1, буква a) от тази директива гласи, че тя се прилага към законно установените схеми, които осигуряват закрила, наред с други рискове, и срещу „болест“ и „инвалидност“.

8. Член 4, параграф 1 от Директива 79/7 предвижда: „Принципът на равното третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола, пряко или косвено, в частност чрез позоваване на брачното или семейното положение, особено що се отнася до: – обхвата на схемите и условията за достъп до тях; […] – изчисляването на обезщетенията, включително и увеличенията, дължими за съпрузи и на издържани лица и условията, които определят продължителността и запазването на правото на обезщетение“.

2. Директива 2006/54

9. Член 1 от Директива 2006/54/EО ( 6 ) предвижда: „Целта на настоящата директива е да се осигури прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на жените и мъжете в областта на заетостта и професиите. За тази цел тя съдържа разпоредби за прилагане на принципа на равното третиране по отношение на: […] б) условията на труда, включително заплащането; в) професионалните социалноосигурителни схеми. […]“.

10. Член 2, параграф 1, буква е) от тази директива определя „професионални социално-осигурителни схеми“ като „схемите, които не са регулирани от Директива [79/7] и, които имат за цел да предоставят на работници, независимо дали са заети или самостоятелно заети лица, в рамките на едно предприятие или група от предприятия, област на икономическа дейност или професионален сектор, или група професионални сектори, обезщетения, предназначени да допълнят или да заместят обезщетенията, предвидени в законно установените социално-осигурителни схеми, независимо дали участието в тези схеми е задължително или доброволно“.

Б. Испанското законодателство

1. LGSS

11. Член 9, параграф 1 от Ley General de la Seguridad Social (Общ закон за социалното осигуряване), в консолидираната си версия, одобрена с Real Decreto Legislativo 8/2015 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General de la Seguridad Social (Кралски законодателен декрет 8/2015 за одобряване на преработения текст на Общия закон за социалното осигуряване) от 30 октомври 2015 г. ( 7 ) (наричан по-нататък „LGSS“), предвижда, че системата за социално осигуряване се състои от Общата схема, попадаща в дял II от този закон, и специалните схеми, посочени в член 10 от този закон.

12. Член 10, параграф 1 от LGSS гласи, че се създават специални схеми за професионални дейности, които поради своето естество, специалните времеви и географски условия, при които се извършват, или вида на производствения процес изискват създаването на такива схеми, за да се гарантира правилното прилагане на социалноосигурителните обезщетения. Член 10, параграф 2, буква а) от LGSS предвижда, че наред с другото, самостоятелно заетите лица трябва да бъдат включени в специални схеми.

13. Член 163 от LGSS, озаглавен „Несъвместимост на обезщетения“, предвижда в параграф 1, че обезщетенията по Общата схема са несъвместими помежду си, освен ако изрично не е предвидено друго. В случай на несъвместимост получателят трябва да избере едно от тях.

2. Декрет № 2530/1970

14. Член 34 от Decreto 2530/1970, de 20 agosto, por el que se regula el régimen especial de la Seguridad Social de los trabajadores por cuenta propia o autónomos (Декрет № 2530/1970 от 20 август 1970 г. ( 8 ), уреждащ Специалната социалноосигурителна схема за самостоятелно заетите лица), предвижда, че обезщетенията, отпускани по тази специална схема на нейните бенефициери, са несъвместими помежду си, освен ако изрично не е предвидено друго. В този член се добавя, че всяко лице, което има право на две или повече обезщетения, трябва да избере едно от тях.

3. Кралски декрет № 691/1991

15. Real Decreto 691/1991, de 12 de abril, sobre cómputo recíproco de cuotas entre Regímenes de Seguridad Social (Кралски декрет № 691/1991 от 12 април 1991 г. ( 9 ) относно кумулирането на осигурителни периоди и вноски по социалноосигурителни схеми) предвижда в член 4, параграф 1, че в случай на трайна неработоспособност, когато осигуреното лице се е осигурявало в продължение на последователни или алтернативни осигурителни периоди по повече от една социалноосигурителна схема — общата схема и специалните схеми на социалноосигурителната система — тези периоди и приравнените на тях периоди, завършени съгласно правилата, които ги уреждат, могат да бъдат кумулирани по искане на съответното лице, при условие че не се припокриват, за целите на придобиването на право на обезщетение и евентуално да се определи приложимата ставка за осигурителен стаж и възраст.

4. Решение № 3038/2013

16. Съгласно решение № 3038/2013 от 14 юли 2014 г. на Sala de lo Social del Tribunal Supremo (Отделение по трудови и осигурителни спорове на Върховния съд, Испания) двете обезщетения за пълна неработоспособност биха били съвместими, ако са отпуснати по различни схеми.

II. Фактите в главното производство и преюдициалните въпроси

17. KM е работила като административен помощник и на това основание от май 1989 г. до април 1994 г. е била включена в Общата социалноосигурителна схема на Испания, а именно RGSS.

18. С решение на INSS от 2 март 1999 г. на KM е призната трайна пълна загуба на работоспособност в резултат на общо заболяване, което не ѝ позволява да упражнява обичайната си трудова дейност. В резултат от това ѝ е признато правото на обезщетение, считано от 19 ноември 1998 г. Обезщетението е изчислено въз основа на осигурителния доход за горепосочения период ( 10 ).

19. Понастоящем КМ работи като помощник в детска градина и в тази връзка е регистрирана в RGSS от февруари 2015 г. нататък. На 18 юли 2016 г. тя излиза в отпуск поради временна неработоспособност.

20. На 20 март 2018 г. INSS се произнася с решение, с което признава на жалбоподателката трайна пълна загуба на работоспособност поради нетрудова злополука, довела до счупване на бедрената ѝ кост. INSS ѝ признава правото да получава съответното обезщетение по RGSS, изчислено въз основа на осигурителния доход за периода от февруари 2015 г. до януари 2017 г ( 11 ). INSS счита, че съгласно член 163, параграф 1 от LGSS отпуснатите обезщетения през 1999 г. и 2018 г. са несъвместими. Поради тази причина жалбоподателката има право само на едно от тях.

21. С решение от 23 януари 2019 г. Dirección Provincial del INSS de Barcelona (Регионалната дирекция на INSS в Барселона, Испания) отхвърля жалбата, подадена от КМ.

22. На 12 март 2019 г. КМ обжалва това решение пред запитващата юрисдикция на основание, че член 163, параграф 1 от LGSS противоречи на член 4 от Директива 79/7 и член 5 от Директива 2006/54. Според нея трябва да ѝ бъдат предоставени едновременно две обезщетения за трайна неработоспособност. Жалбоподателката твърди, че тъй като процентът на жените в специалните схеми — и по-конкретно в RETA — е много по-нисък от този на мъжете ( 12 ), правилата за несъвместимост на обезщетенията създават непряка дискриминация, основана на пола и социалната роля. Следователно, по силата на тези правила кумулирането на обезщетенията е по-трудно за жените поради по-ниското им, в сравнение с мъжете, процентно участие в специалните схеми.

23. Запитващата юрисдикция отбелязва, че отхвърлянето на жалбата от INSS е в съответствие със скорошната съдебна практика на Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) ( 13 ), съгласно която две обезщетения са съвместими, когато са отпуснати по различни схеми (обикновено RGSS и RETA, тъй като това са двете най-големи схеми от гледна точка на членовете в тях) ( 14 ) и за един и същ случай на неработоспособност. Въпреки това, по една и съща схема (обикновено RGSS, която е най-голямата схема с оглед на членовете в нея) обезщетенията са несъвместими едно с друго, въпреки че правото на обезщетение е възникнало въз основа на различни осигурителни вноски.

24. Запитващата юрисдикция изпитва съмнения дали подобна система представлява непряка дискриминация, основана на пола, забранена по силата на член 4 от Директива 79/7 и член 5 от Директива 2006/54. Тази юрисдикция допълва, че в главното производство жалбоподателката е доказала, че е направила достатъчно отделни социалноосигурителни вноски, за да има право да получава и двете обезщетения — определеното през 1999 г. и това от 2018 г. ( 15 ).

25. Запитващата юрисдикция отбелязва, че съдебната практика на Tribunal Supremo (Върховен съд) по отношение несъвместимостта на обезщетенията е привидно неутрална, що се отнася до пола, доколкото не се прави някакво разграничение по този критерий, а разграничение се прави единствено по отношение на броя социалноосигурителни схеми, в които съответното лице се осигурява. Запитващата юрисдикция обаче изпитва съмнения относно приложимостта на посочената съдебна практика, тъй като тя засяга в по-голяма степен жените. При двете най-големи по брой членове схеми — RGSS и RETA — ползата от съвместяването на различни схеми би била много по-постижима за мъжете, отколкото за жените, тъй като делът на мъжете в RETA е много по-голям от този на жените ( 16 ). Съответно, тъй като съвместимостта на две обезщетения е възможна само ако са отпуснати по две различни схеми и като се има предвид по-големият дял на мъжете в RETA, изглежда, че за мъжете е много по-лесно да постигнат такава съвместимост, отколкото за жените.

26. Освен това, според запитващата юрисдикция по-малкият дял на жените в RETA е отражение на обстоятелството, че традиционно те по-трудно се ангажират с дейности в сферата на самостоятелната заетост поради социалната им роля да се грижат за децата и дома. В резултат на това запитващата юрисдикция изследва въпроса дали националните правила могат да създават непряка дискриминация, основана не само на пола, но и на социалната роля.

27. Накрая запитващата юрисдикция обяснява, че за един и същ случай на неработоспособност не могат да се отпуснат две обезщетения за трайна пълна неработоспособност по една и съща схема. Възможно е обаче да се получат две съвместими обезщетения за трайна пълна неработоспособност за едно и също заболяване или увреждане, ако те са отпуснати по две различни схеми.

28. При тези обстоятелства Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Съд по трудови и осигурителни спорове № 26, Барселона, Испания) решава да спре производството и да отправи към Съда следните преюдициални въпроси: „1) Противоречи ли на правната уредба на Европейския съюз, установена в член 4 от [Директива 79/7] и в член 5 от [Директива 2006/54], испанското правило относно съвместимостта на обезщетения, съдържащо се в член 163.1 [от LGSS], както е тълкувано в съдебната практика, което не допуска съвместяване на две обезщетения за трайна пълна загуба на работоспособност, отпуснати по една и съща социалноосигурителна схема, но допуска това съвместяване при обезщетения, отпуснати по различни схеми, въпреки че при всички положения съответните права са придобити на основание на отделни социалноосигурителни вноски, доколкото това правило може да създава непряка дискриминация, основана на пола или социалната роля, предвид съотношението на половете в различните социалноосигурителни схеми? 2) При отрицателен отговор на първия въпрос, ще противоречи ли посочената по-горе испанска правна уредба на правото на Съюза, ако съответните обезщетения са предоставени за различни увреждания?“.

29. Писмени становища представят КМ, INSS, испанското правителство и Комисията. Съдът поставя редица писмени въпроси на INSS и на испанското правителство, на които те трябва да отговорят писмено. Правителството отговаря на 6 декември 2021 г. Посочените страни излагат устно становища пред Съда в откритото заседание на 12 януари 2022 г.

III. Анализ

А. Предварителни бележки

30. Най-напред следва да отбележа, че преюдициалните въпроси се отнасят до разпоредби както на Директива 79/7, така и на Директива 2006/54. Запитващата юрисдикция уточнява, че е посочила втората директива в преюдициалното си запитване, в случай че тя е приложима. INSS, испанското правителство и Комисията смятат, че Директива 2006/54 не е приложима към разглежданото в главното производство обезщетение за неработоспособност, тъй като приложното поле на тази директива е ограничено до професионалните социалноосигурителни схеми.

31. В това отношение трябва да подчертая, че в правото на Съюза се прави разграничение между професионалните пенсионни схеми, които попадат в обхвата на понятието „заплащане“ по член 157, параграфи 1 и 2 ДФЕС ( 17 ) и законоустановените пенсионноосигурителни схеми, които не попадат в неговия обхват ( 18 ). В това отношение съгласно установената съдебна практика такава пенсия за инвалидност не попада в обхвата на понятието „заплащане“ по смисъла на член 157, параграфи 1 и 2 ДФЕС или на Директива 2006/54 ( 19 ).

32. В настоящия случай разглежданите в главното производство обезщетения са част от законоустановена схема и осигуряват защита срещу рисковете болест и инвалидност. Такива обезщетения, изглежда, зависят не толкова от трудовото правоотношение, колкото от социални съображения ( 20 ). Както посочва запитващата юрисдикция в акта за преюдициално запитване, обезщетението, което е било отпуснато на KM през 2018 г., не е изисквало предходен осигурителен период, тъй като е в резултат от нетрудова злополука, което означава, че е било необходимо само лицето да участва в социалноосигурителна схема. В това отношение съгласно член 1 от Директива 79/7 нейната цел е постепенното прилагане в сферата на социалното осигуряване и на другите елементи на социалната закрила, предвидени в член 3 от нея, на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване. Ето защо считам, че разглежданите в главното производство обезщетения представляват защита срещу два от рисковете, изброени в член 3, параграф 1 от Директива 79/7, а именно болест и инвалидност, за които е приложима само тази директива ( 21 ). В замяна на това посочените обезщетения не попадат в обхвата на Директива 2006/54.

33. Ето защо ще разгледам преюдициалните въпроси, позовавайки се само на Директива 79/7.

34. На второ място, що се отнася до това дали тълкуването на законова разпоредба от върховния съд на държава членка трябва да се квалифицира като попадащо в обхвата на Директива 79/7, следва да се припомни, че обхватът на националните законови, подзаконови и административни разпоредби трябва да се преценява, като се има предвид тълкуването на тези разпоредби от националните съдилища, и по-специално от националните върховни съдилища ( 22 ). Следователно фактът, че разглежданото национално правило произтича от съдебно тълкуване ( 23 ), осъществено от Tribunal Supremo (Върховен съд), не може да бъде причина към това национално правило — или националното законодателство, на което то се основава — да не се прилагат разпоредбите на разглежданата директива.

35. На трето място, както посочва Комисията, следва да се отбележи, че вторият преюдициален въпрос не изисква да бъде отделно разгледан от Съда, тъй като представлява подвъпрос на първия въпрос. Вторият въпрос само конкретизира разглежданата в главното производство ситуация, посочена в първия въпрос, при която са възникнали два последователни случая на неработоспособност поради различни заболявания и инвалидност.

36. Тъй като разглеждането на възможността за последователно настъпване на два случая на неработоспособност, причинени от една и съща болест или инвалидност, е хипотетично, считам, че не е необходимо този въпрос да се разглежда отделно.

Б. Анализ на преюдициалните въпроси

37. С първия и втория въпрос, които трябва да се разгледат заедно, тъй като засягат един и същ проблем, запитващата юрисдикция по същество търси отговор на въпроса дали член 4, параграф 1 от Директива 79/7 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално правило, което позволява отпускането на две или повече обезщетения за неработоспособност по различни социалноосигурителни схеми поради два или повече случая на неработоспособност, като същевременно забранява получаването на две или повече такива обезщетения по една и съща социалноосигурителна схема, въпреки че са изпълнени условията за получаване на всички тези обезщетения.

38. В самото начало трябва да подчертая, че Съдът неизменно е посочвал, че държавите членки организират сами своите системи за социална сигурност и при липсата на хармонизация на равнището на Съюза определят условията за предоставяне на обезщетения в областта на социалното осигуряване. Въпреки това при упражняване на тези правомощия държавите членки трябва да спазват правото на Съюза ( 24 ).

39. Съгласно член 4, параграф 1 от Директива 79/7 принципът на равното третиране означава, че не се допуска каквато и да е дискриминация, основана на пола пряко или косвено, особено що се отнася до обхвата на социалноосигурителните схеми, условията за достъп до тях и изчисляването на социалноосигурителните обезщетения. При упражняване на правомощията си в областта на социалната сигурност държавите членки трябва да спазват тази разпоредба, която дава конкретен израз на основния принцип на недопускане на дискриминация, закрепен понастоящем в член 21 от Хартата ( 25 ).

40. Съгласно постоянната практика на Съда дискриминация е налице при прилагането на различни правила към сходни положения или при прилагането на едно и също правило към различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано ( 26 ).

41. В настоящия случай може да се заключи, че въпросната национална мярка не води до пряка дискриминация. Тази мярка не допуска получаването на две обезщетения по една и съща социалноосигурителна схема, дори когато са изпълнени изискванията за получаване на двете обезщетения. При положение че тази мярка се прилага, без да се прави разграничение между работниците от мъжки и женски пол, тя не представлява пряка дискриминация, основана на пола. Следователно е уместно да се разгледа въпросът дали тя може да представлява непряка дискриминация ( 27 ).

42. В Директива 79/7 няма определение за непряка дискриминация. Според установената съдебна практика обаче непряка дискриминация, основана на пола, е налице, когато привидно неутрална разпоредба, критерий или практика поставя лица от единия пол в особено по-неблагоприятно положение в сравнение с лица от другия пол ( 28 ).

43. От това определение следва, че наличието на непряка дискриминация включва триетапен анализ, отнасящ се, първо, до неутралността на въпросната разпоредба, критерий или практика, второ, до определянето на засегнатите лица и тези, които са в сходно положение, и трето, до неблагоприятното положение, създадено от тази разпоредба, критерий или практика.

44. В настоящия случай за мен е ясно, че първият етап от анализа не повдига никакви въпроси, тъй като е безспорно, че разглежданото национално правило, което се прилага еднакво и към двата пола, е напълно неутрално. Поради това настоящото заключение ще се съсредоточи върху останалите два етапа. Съдът трябва да започне с определяне на лицата, между които трябва да бъде направено сравнение. След това Съдът трябва да разгледа въпроса дали въпросното национално правило поставя лицата от единия пол в особено неблагоприятно положение. Тъй като Съдът е поискал заключението ми да бъде съсредоточено единствено върху тези два въпроса, няма да разглеждам въпроса за възможните основания за твърдяното неблагоприятно положение.

1. Определяне на лицата, за които може да се счита, че се намират в сходно положение с това на жалбоподателката

45. По същество KM твърди, че INSS нарушава принципа на недискриминация, основана на пола, тъй като две обезщетения, отпуснати по различни социалноосигурителни схеми, са съвместими при идентични случаи на нетрудоспособност, докато отпускането на същите две обезщетения по една и съща схема, каквато е RGSS, е забранено. INSS и испанското правителство твърдят по същество, че лицата, които са се осигурявали в други социалноосигурителни схеми, се намират в различно положение от тези, които са се осигурявали единствено в RGSS.

46. За да се определи дали две ситуации са сравними, трябва да се вземат предвид предметът и целта на разглежданото законодателство. Едва след това Съдът може да се насочи към определяне на лицата, които трябва да бъдат сравнени.

а) Предмет и цел на националното законодателство

47. Трябва да припомня, че съгласно установената съдебна практика сравнимостта на положенията не трябва да се анализира общо и абстрактно, а специфично и конкретно. Анализът трябва да се извърши по отношение на всички характеризиращи тези положения елементи, по-специално с оглед на предмета и целта на националната правна уредба, която установява разглежданото различие ( 29 ). Освен това, изискването положенията да са сравними не налага същите да са идентични, а само сходни ( 30 ).

48. В настоящия случай от материалите по делото, с което е сезиран Съдът, е видно, че спорното решение се отнася до отпускането на KM на две обезщетения за трайна неработоспособност. Следователно предметът на спора е свързан с въпроса дали при два или повече последователни случая на неработоспособност дадено лице има право да получава едно или повече социалноосигурителни обезщетения. При условие че запитващата юрисдикция провери това в светлината на целите, преследвани от националното законодателство, с което се предоставят въпросните обезщетения, на пръв поглед изглежда, че целта на тези обезщетения е да се предостави социална закрила на лицето, включено в социалноосигурителна схема, срещу рискове, свързани с болест и/или инвалидност.

49. Като се вземат предвид предметът и целта на въпросните обезщетения, не е налице разлика между лице, което е засегнато от два или повече последователни случая на неработоспособност и се е осигурявало само в една схема, като например RGSS, и лице, което е засегнато от същите случаи на неработоспособност, но се е осигурявало в няколко схеми. И двете категории лица се нуждаят от една и съща социална закрила срещу рискове, свързани с болест и/или инвалидност.

50. От своя страна в откритото заседание INSS поддържа тезата и подчертава обстоятелството, че лицата, които се осигуряват в RGSS, и лицата, които се осигуряват в RETA, се намират в различно положение, тъй като рисковете, обхванати от тези схеми, не са едни и същи. Не съм съгласна с това. Напротив, считам, че оценката на съпоставимостта за целите на член 4, параграф 1 от Директива 79/7 не следва да се извършва съобразно тези рискове, а съобразно правото на социална закрила.

51. Ето защо считам, че лице, което е засегнато от два или повече последователни случая на неработоспособност и се е осигурявало само в една социалноосигурителна схема, като например RGSS, и лице, което е засегнато от същите случаи на неработоспособност, но се е осигурявало в няколко схеми, се намират в сравнимо положение по отношение на социалната закрила, от която се нуждаят.

б) „Групата в неблагоприятно положение“ и нейният елемент за сравнение

52. В решение Seymour-Smith ( 31 ) Съдът постановява, че най-добрият метод за сравняване на статистически данни е да се разгледа, от една страна, делът на работещите мъже, които са в състояние да изпълнят разглежданото изискване, и делът на мъжете, които не са в състояние да го изпълнят, и от друга страна, да се сравнят тези дялове с дела на жените, които са част от работната сила. Оттук следва, че положението на лицата, които могат да се ползват от определено право, трябва да се сравни с положението на лицата, които не могат да се ползват от него ( 32 ).

53. Този метод бе приложен наскоро от Съда по дело YS, в което по същество се поставя въпросът дали мъжете, които са основните получатели на особено високи пенсии, в сравнение с жените, които получават средно значително по-ниски пенсии, са били непряко дискриминирани от австрийското законодателство, което въвежда, inter alia, удържането на сума от особено високите „специални пенсии“, за да се осигурят приходи за пенсиите ( 33 ). За да отговори на този въпрос, Съдът определя на първо място кои са въпросните лица в неблагоприятно положение. Тази група лица обхваща бившите служители на контролирани от държавата предприятия, които получават пенсия под формата на „директно определено обезщетение“ в размер над определени прагове ( 34 ). След това Съдът определя референтната група, в която са лицата, получаващи професионална пенсия от федералната държава или от съответната провинция. По този начин Съдът изрично изключва бившите работници на предприятия, неконтролирани от държавата, или лицата, които получават професионална пенсия под форма, различна от „директно определено обезщетение“, като плащания от пенсионен фонд или от застраховка „живот“ ( 35 ). В резултат от това, тъй като Съдът изключва лицата, които не са пряко засегнати от разглежданата разпоредба, ми се струва, че той възприема доста строг подход за целите на определянето на сравнимите групи.

54. В настоящия случай, тъй като е установено, че КМ е работничка, която се е осигурявала само в RGSS, от акта за преюдициално запитване е видно, че лицата, които потенциално са поставени в неблагоприятно положение от разглежданата национална разпоредба, са именно работниците, които се осигуряват в RGSS и са засегнати от два или повече последователни случая на неработоспособност в рамките на тази схема. Ето защо, като се има предвид, от една страна, посоченото по-горе изискване за специфична и конкретна преценка на сравнимостта на положенията ( 36 ), и от друга страна, че релевантният критерий е социалната закрила на лицата с два или повече последователни случая на неработоспособност ( 37 ), считам, че в конкретната ситуация групата в по-неблагоприятно положение обхваща само лицата с два или повече последователни случая на неработоспособност, които се осигуряват единствено в RGSS.

55. За пълнота на изложението следва да подчертая, че тъй като главното производство се отнася до работничка, която иска кумулативно отпускане на обезщетения, свързани с два случая на неработоспособност по схемата RGSS, Съдът не следва да взема предвид работниците, които се осигуряват само в схема, различна от RGSS. Групата, поставена в по-неблагоприятно положение в настоящия случай, са работниците, които се осигуряват в RGSS и само в RGSS, които не могат да кумулират обезщетенията в резултат от два или повече случая на неработоспособност, тъй като посочените работници са свързани само с тази схема. Макар да е вярно, че испанското правило за несъвместимост се прилага за всички други испански социалноосигурителни схеми, положението на лицата, които са свързани само с една от тези други схеми и които са се осигурявали само в тази схема, няма отношение към настоящия случай. Противно на позицията на Комисията, считам, че единствено чрез разглеждане на положението на лицата, които са внасяли вноски в конкретна социалноосигурителна схема — в настоящия случай RGSS — Съдът може да даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, който да ѝ позволи да се произнесе по спора, с който е сезирана, а именно относно обезщетенията, отпуснати на лице, което се е осигурявало в RGSS през два различни периода от време.

56. Преминавам към определяне на референтната група с цел да се установи дали идентифицираната група в неблагоприятно положение е непряко дискриминирана въз основа на пола. По мое мнение референтна група са лицата, които също са с два или повече случая на неработоспособност, но които могат да съвместяват две или повече обезщетения от различни социалноосигурителни схеми, тъй като са правили вноски в тези схеми.

57. От това следва, че що се отнася до отпускането на обезщетения на работници с две или повече последващи увреждания, лице, което се е осигурявало само в RGSS, каквото е KM, е в положение, сравнимо с това на лице, което се е осигурявало в две или повече социалноосигурителни схеми, като RGSS и RETA. След като определих групата в по-неблагоприятно положение и референтната група, преминавам към анализ на това дали има разлика в третирането на мъжете и жените, принадлежащи към тези две групи ( 38 ).

2. Разлика в третирането на мъжете и жените

а) Сравнение на дяловете на жените и мъжете

58. Съгласно установената съдебна практика наличието на особено неблагоприятно положение може да бъде установено, например ако се докаже, че законодателство, като разглежданото в главното производство, всъщност поставя в неблагоприятно положение много по-голям брой лица от единия пол, отколкото лица от другия пол ( 39 ). Това означава, че непряката дискриминация може да бъде доказвана по всякакъв начин, включително въз основа на статистически данни ( 40 ). По принцип националният съд следва да провери дали може да се установи наличието на такова конкретно неблагоприятно положение, тъй като установяването на фактите е от компетентността на националния съд ( 41 ). По-специално, както е посочено в точка 52 от настоящото заключение, в контекста на дискриминацията, основана на социалната роля, Съдът вече е приел, че най-добрият метод за сравняване се състои в сравняването на съотношението на работещите, които са засегнати и които не са засегнати от въпросното правило, от една страна, сред мъжете, които са част от работната сила, а от друга страна — сред жените, които са част от работната сила ( 42 ).

59. Така например в решение YS Съдът постановява, че на първо място запитващата юрисдикция трябва да вземе предвид всички работещи, спрямо които се прилага националната правна уредба, от която произтича различното третиране. На второ място, Съдът отново подчертава, че най-добрият метод за сравняване е като при групата на работниците от мъжки пол, спрямо които се прилага тази правна уредба, и същата по размер група на работниците от женски пол, спрямо които се прилага същата правна уредба, се сравни каква част от работниците във всяка от тези групи са и не са засегнати от твърдяното различно третиране ( 43 ).

60. В резултат на това считам, че терминът „съотношение“ предполага, че не е възможно да се сравняват цели числа ( 44 ), а десетични дроби, обикновени дроби или проценти, които отразяват дела на определена група в цялата група ( 45 ). В настоящия случай, за да провери дали е налице разлика в третирането на мъжете и жените, запитващата юрисдикция трябва да разгледа положението на жените в сравнение с това на мъжете. По-конкретно тя трябва да сравни следните две конкретни съотношения.

61. На първо място, трябва да се разгледа делът на жените от групата в неблагоприятно положение, т.е. групата на жените, които са включени единствено в RGSS и са с два или повече случая на неработоспособност по тази схема, спрямо жените от групата в по-благоприятно положение, т.е. групата на жените, които са включени в две или повече социалноосигурителни схеми и са с два или повече случая на неработоспособност по тези схеми.

62. На второ място, националният съд трябва да определи делът на мъжете, които са с два или повече случая на неработоспособност и не могат да кумулират две или повече обезщетения, спрямо броя на мъжете с такива случаи на неработоспособност, които могат да кумулират две или повече обезщетения.

б) Конкретните съотношения в настоящия случай

63. От отговорите на писмените въпроси, поставени от Съда, и от откритото заседание става ясно, че информация не липсва. Например в отговорите си на тези въпроси INSS и испанското правителство посочват, че към 10 ноември 2021 г. броят на жените с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали единствено в RGSS, е 3388, докато броят на жените с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали в няколко социалноосигурителни схеми, е 3460. Така че съотношението между броя на жените, които се намират в неблагоприятно положение и този на жените, които се намират в по-благоприятно положение е приблизително едно към едно. Съответните цифри за мъжете са 4047 и 7723, което означава, че за мъжете това съотношение е приблизително едно към две.

64. Запитващата юрисдикция следва да провери дали посочените данни са валидни, представителни и значими ( 46 ). Що се отнася до тези конкретни цифри, следва да провери дали те могат да бъдат взети предвид ( 47 ), най-вече с оглед на датата, на която са настъпили фактите, пораждащи спора.

65. Освен това бих искала да подчертая, че доводът, изтъкнат от KM и подчертан от запитващата юрисдикция, относно броя на мъжете и жените в RGSS и RETA, не е релевантен в настоящия случай. По-конкретно в преюдициалното си запитване запитващата юрисдикция набляга на факта, че към 31 януари 2020 г. жените представляват 48,09 % от членовете на RGSS, докато жените членове на RETA са само 36,15 % ( 48 ). Тези цифри нямат никакво значение в настоящия случай, тъй като се отнасят само до общия брой жени сред всички членуващи в RGSS и RETA, но не сочат какъв е делът на жените или мъжете, които са в неблагоприятно положение. Тези цифри също така не могат да докажат причинна връзка между твърдяното неблагоприятно положение, което се състои в невъзможността за кумулиране на две или повече обезщетения, отпуснати по една и съща схема, и пола на разглежданите работници.

66. По същите причини считам, че данните, представени от INSS и испанското правителство в писмените им отговори, които се отнасят до степента на участие на мъжете и жените в една или повече социалноосигурителни схеми към октомври 2021 г. ( 49 ), не следва да се вземат предвид от Съда. Както поддържа Комисията по време на заседанието, тези данни показват само колко са лицата, участващи в една или повече социалноосигурителни схеми към момента, в който са били предоставени, докато методът, представен в точка 63 по-горе включва данни, които по необходимост предоставят по-добра историческа перспектива, тъй като включват появата на последващи случаи на неработоспособност през определен период от време, което прави тези данни по-малко зависими от чисто случайни събития ( 50 ). Подобен метод има и значителното предимство, че разглежданите съотношения не са от значение за дейностите, които са свързани с по-високи рискове, като например някои дейности, извършвани от самостоятелно заети лица, обхванати от RETA, което беше споменато от INSS и испанското правителство по време на заседанието. При сравняването на съответните дялове на жените и мъжете с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали само в RGSS, с тези, които са се осигурявали в няколко схеми, въпросните групи вече са стеснени до тези на лицата с по няколко случая на неработоспособност. Следователно подобно сравнение се основава на дела на лицата, които вече имат множество случаи на неработоспособност, а не на абсолютни числа.

67. Ако запитващата юрисдикция реши да вземе предвид данните, посочени в точка 63 по-горе, тя трябва да прецени дали делът на жените с два или повече случая на неработоспособност, които са се осигурявали само в RGSS, спрямо жените с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали в две или повече социалноосигурителни схеми, е „значително по-висок“ от установения дял на мъжете до такава степен, че да представлява „особено неблагоприятно положение“ по смисъла на практиката на Съда ( 51 ).

в) Какво представлява „значително по-висок“ или „много по-голям брой“ лица

68. Както посочих по-горе ( 52 ), в съответствие с критериите, разработени от Съда за целите на установяване на наличието на непряка дискриминация, трябва да се определи дали въпросната национална разпоредба поставя жените в особено по-неблагоприятно положение от мъжете ( 53 ). В това отношение Съдът е постановил, че такова особено по-неблагоприятно положение би могло да се приеме за налично, по-специално ако се докаже, че правна уредба като разглежданата в главното производство засяга неблагоприятно много по-голям брой лица от единия, отколкото от другия пол ( 54 ). Важно е да се установи такова съотношение, за да се прецени дали въпросните данни не са израз на съвсем случайни или конюнктурни събития и дали по принцип изглеждат значими ( 55 ).

69. Например в решение Villar Láiz, макар че Съдът оставя на националния съд да провери дали въпросната национална разпоредба засяга неблагоприятно много по-голям брой жени, отколкото мъже, той взема предвид факта, че приблизително 75 % от всички работници на непълно работно време са били жени ( 56 ).Освен това Съдът подчертава, че 65 % от работниците на непълно работно време са в неблагоприятно положение поради прилагането на разглеждания в главното производство коефициент за работа на непълно работно време. При положение че почти две трети от всички работници на непълно работно време са конкретно засегнати от оспорваното законодателство и че три четвърти от всички работници на непълно работно време са жени, Съдът сякаш имплицитно внушава, че жените може да са в особено неблагоприятно положение спрямо мъжете.

70. В настоящия случай, ако запитващата юрисдикция реши да вземе предвид данните, които INSS и испанското правителство представят в писмените си отговори ( 57 ), цитирани в точка 63 по-горе, тези данни, изглежда, сочат, че докато приблизително двама от трима мъже с множество случаи на неработоспособност могат да кумулират обезщетенията, отпуснати по две или повече схеми ( 58 ), приблизително само една от две жени с множество случаи на неработоспособност може да направи това ( 59 ). Обратно, приблизително половината от жените с множество случаи на неработоспособност са поставени в неблагоприятно положение от въпросната национална разпоредба, докато този дял е само една трета за мъжете с множество случаи на неработоспособност. Следователно, въпреки че тълкуването на въпросните данни е изцяло в правомощията на националния съд, тези цифри според мен показват, че разглежданата национална разпоредба ще засегне много по-голям брой жени, отколкото мъже, тъй като много по-голям брой жени, отколкото мъже, са поставени в неблагоприятно положение от тази разпоредба. Поради това може да се заключи, че разглежданата национална разпоредба има за последица непряка дискриминация спрямо жените. Ако обаче данните, представени пред националния съд и взети предвид от него, се различават от тези, представени пред Съда, крайният резултат може да е различен.

71. В заключение считам, че член 4, параграф 1 от Директива 79/7 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално правило, което на практика поставя в неблагоприятно положение пропорционално много повече жени, отколкото мъже, като позволява отпускането на две или повече обезщетения за неработоспособност по различни социалноосигурителни схеми вследствие от два или повече случая на неработоспособност, като същевременно забранява получаването на две или повече такива обезщетения по една и съща социалноосигурителна схема, дори когато са изпълнени изискванията за получаване на всички тези обезщетения, което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция.

IV. Заключение

72. В светлината на гореизложеното, предлагам на Съда да отговори на въпросите, отправени от Juzgado de lo Social no 26 de Barcelona (Съд по трудови и осигурителни спорове № 26, Барселона, Испания), както следва: „Член 4, параграф 1 от Директива 79/7/ЕИО на Съвета от 19 декември 1978 година относно постепенното прилагане на принципа на равното третиране на мъжете и жените в сферата на социалното осигуряване трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално правило, което на практика поставя в неблагоприятно положение много по-голям брой жени, отколкото мъже, като позволява отпускането на две или повече обезщетения за неработоспособност по различни социалноосигурителни схеми вследствие от два или повече случая на неработоспособност, като същевременно забранява получаването на две или повече такива обезщетения по една и съща социалноосигурителна схема, дори когато са изпълнени изискванията за получаване на всички тези обезщетения, което следва да бъде проверено от запитващата юрисдикция“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Twain, M. Chapters from My Autobiography – XX — North American Review No 618, July 5, 1907. Оказва се, обаче, че произходът на този цитат може да бъде приписан на много други личности.

( 3 ) Khaitan, T. Indirect discrimination — In: Lippert-Rasmussen, K. (ed.) The Routledge Handbook of the Ethics of Discrimination, Routledge, Abingdon, 2017. Accessed 1 February 2022, Routledge Handbooks Online.

( 4 ) Съгласно акта за преюдициално запитване това са наличните данни към 31 януари 2020 г.

( 5 ) OВ L 6, 1979 г. стр. 24; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 192.

( 6 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (OВ L 204, 2006 г., стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 8, стр. 262).

( 7 ) BOE № 261 от 31 октомври 2015 г.

( 8 ) BOE № 221 от 15 септември 1970 г.

( 9 ) BOE № 104 от 1 май 1991 г.

( 10 ) В съдебното заседание INSS пояснява, че за да се изчисли подобно обезщетение в рамките на RGSS, следва да се вземат предвид последните осем години от осигурителния стаж.

( 11 ) В съдебното заседание INSS пояснява, че за да се изчисли това обезщетение, се взема предвид осигурителният доход за последните 24 месеца.

( 12 ) Към 31 януари 2020 г. жените представляват 36,15 % от работниците, включени в RETA.

( 13 ) Вж. точка 16 по-горе.

( 14 ) Запитващата юрисдикция пояснява, че RGSS е схема, която обхваща работници в най-много сектори и че към 31 януари 2020 г. има повече от 14,5 милиона членове. Процентното съотношение на половете в тази схема е доста балансирано, като жените в нея са 48,09 %. В RETA обаче, в която участват самостоятелно заети лица от почти всички сектори и в която броят на осигурените лица също е значителен (повече от 3 милиона), жените са едва 36,15 %, което по никакъв начин не съответства на дела на жените нито в цялото, нито в трудово активното население в страната.

( 15 ) В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че обезщетението за трайна пълна неработоспособност, отпуснато през 1999 г., е било предоставено въз основа на предходни вноски, докато за обезщетението, отпуснато през 2018 г., не е бил необходим предходен осигурителен период, тъй като то е било предоставено на основание на претърпяна нетрудова злополука, което означава, че е било достатъчно само участие в социалноосигурителната схема. Запитващата юрисдикция посочва също така, че ситуацията би била различна, ако второто обезщетение беше отпуснато на основание трайна абсолютна неработоспособност, тъй като в този случай обезщетението би представлявало компенсация за невъзможност за извършване на каквато и да е работа, което би включвало невъзможност да се продължи упражняването на определена професия.

( 16 ) Вж. бележка под линия 14 по-горе.

( 17 ) Съдът посочва, че в понятието „заплащане“ по смисъла на член 157, параграф 2 ДФЕС се включват пенсиите, които зависят от трудовото правоотношение, обвързващо работника и работодателя, с изключение на тези, които произтичат от законоустановена схема, за финансирането на която работниците, работодателите и евентуално публичните власти допринасят в степен, която се определя не толкова от трудовото правоотношение, колкото от съображения, свързани със социалната политика. Следователно в това понятие не могат да бъдат включени социалноосигурителни схеми или плащания, като пенсии за осигурителен стаж и възраст, пряко уредени със закон, с изключение на аспектите на колективно договаряне в рамките на предприятието или съответния професионален отрасъл, които са приложими задължително към общи категории работници (вж. решение от 22 ноември 2012 г., Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, т. 20 и цитираната съдебна практика).

( 18 ) Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Bobek по дело Instituto Nacional de la Seguridad Social (Добавка към пенсията на майки) (C‑450/18, EU:C:2019:696, т. 24 и 25).

( 19 ) Вж. в този смисъл решения от 13 февруари 1996 г., Gillespie и др. (C‑342/93, EU:C:1996:46, т. 14), от 22 ноември 2012 г., Elbal Moreno (C‑385/11, EU:C:2012:746, т. 25), и от 14 юли 2016 г., Ornano (C‑335/15, EU:C:2016:564, т. 38).

( 20 ) Вж. по аналогия решение от 12 декември 2019 г., Instituto Nacional de la Seguridad Social (Добавка към пенсията на майки) (C‑450/18, EU:C:2019:1075, т. 29).

( 21 ) В допълнение, от член 1, параграф 2, буква в) от Директива 2006/54 във връзка с член 2, параграф 1, буква е) от същата е видно, че тази директива не се прилага по отношение на законно установените схеми, уредени в Директива 79/7.

( 22 ) Вж., inter alia, решения от 8 юни 1994 г., Комисия/Обединено кралство (C‑382/92, EU:C:1994:233, т. 36), и от 15 март 2018 г., Blanco Marqués (C‑431/16, EU:C:2018:189, т. 46).

( 23 ) Вж. точка 16 по-горе.

( 24 ) Вж., inter alia, решения от 4 декември 2003 г., Kristiansen (C‑92/02, EU:C:2003:652, т. 31), от 4 февруари 2015 г., Melchior (C‑647/13, EU:C:2015:54, т. 21), и от 10 септември 2015 г., Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591, т. 35).

( 25 ) Вж. в този смисъл решение от 23 април 2020 г., Associazione Avvocatura per i diritti LGBTI (C‑507/18, EU:C:2020:289, т. 38 и цитираната съдебна практика).

( 26 ) Вж. по-специално решения от 13 февруари 1996 г., Gillespie и др. (C‑342/93, EU:C:1996:46, т. 16), и от 8 май 2019 г., Praxair MRC (C‑486/18, EU:C:2019:379, т. 73).

( 27 ) Вж., inter alia, решения от 27 октомври 1998 г., Boyle и др. (C‑411/96, EU:C:1998:506, т. 39), и от 16 юли 2009 г., Gómez-Limón Sánchez-Camacho (C‑537/07, EU:C:2009:462, т. 53).

( 28 ) Вж. в този смисъл решение от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 37 и цитираната съдебна практика). Докато в предишната си практика Съдът определя „непряка дискриминация“ като положение, при което „прилагането на национална мярка, макар и формулирана неутрално, всъщност поставя в неблагоприятно положение много по-голям брой жени, отколкото мъже“ (курсивът е мой) (вж. по-специално решения от 20 октомври 2011 г., Brachner, C‑123/10, EU:C:2011:675, т. 56 и цитираната съдебна практика), и от 22 ноември 2012 г., Elbal Moreno, C‑385/11, EU:C:2012:746, т. 29), в настоящата съдебна практика определението е идентично с това на чл. 2, параграф 1, буква б) от Директива 2006/54. По отношение на промяната във формулировката вж. заключението на генералния адвокат Szpunar по дело TGSS (Безработица при домашните помощници) (C‑389/20, EU:C:2021:777, бележка под линия 28).

( 29 ) Вж. в този смисъл решения от 16 декември 2008 г., Arcelor Atlantique et Lorraine и др. (C‑127/07, EU:C:2008:728, т. 25 и 26), от 16 юли 2015 г., ЧЕЗ Разпределение България (C‑83/14, EU:C:2015:480, т. 89 и 90), и от 9 март 2017 г., Милкова (C‑406/15, EU:C:2017:198, т. 56 и 57 и цитираната съдебна практика). Вж. също решения от 1 март 2011 г., Association belge des Consommateurs Test-Achats и др. (C‑236/09, EU:C:2011:100, т. 29), от 26 юни 2018 г., MB (Промяна на пола и пенсия за осигурителен стаж и възраст) (C‑451/16, EU:C:2018:492, т. 42), и от 22 януари 2019 г., Cresco Investigation (C‑193/17, EU:C:2019:43, т. 42).

( 30 ) Вж. в този смисъл решения от 10 май 2011 г., Römer (C‑147/08, EU:C:2011:286, т. 42), и от 19 юли 2017 г., Abercrombie & Fitch Italia (C‑143/16, EU:C:2017:566, т. 25 и цитираната там съдебна практика).

( 31 ) Решение от 9 февруари 1999 г. (C‑167/97, EU:C:1999:60).

( 32 ) Tobler, C. Limits and potential of the concept of indirect discrimination, генерална дирекция „Заетост, социални въпроси и приобщаване“ (Европейска комисия), 2009 г., стр. 41. Тези две групи се наричат „отговарящи на условията“ и „неотговарящи на условията“.

( 33 ) Решение от 24 септември 2020 г., YS (Професионални пенсии на ръководен персонал) (C‑223/19, EU:C:2020:753, т. 40).

( 34 ) Решение от 24 септември 2020 г., YS (Професионални пенсии на ръководен персонал (C‑223/19, EU:C:2020:753, т. 44).

( 35 ) Пак там, точка 45.

( 36 ) Вж. точка 47 по-горе.

( 37 ) Вж. точка 48 по-горе.

( 38 ) Вж. точка 49 по-горе.

( 39 ) Вж. по-специално решения от 14 април 2015 г., Cachaldora Fernández (C‑527/13, EU:C:2015:215, т. 28 и цитираната съдебна практика), и от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 37 и 38 и цитираната съдебна практика).

( 40 ) Вж. по-специално решения от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 46), и от 3 октомври 2019 г., Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, т. 46).

( 41 ) Вж. по-специално решение от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 37 и 38 и цитираната съдебна практика).

( 42 ) Вж. по-специално решения от 9 февруари 1999 г., Seymour-Smith и Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, т. 59), от 6 декември 2007 г., Voß (C‑300/06, EU:C:2007:757, т. 40), и от 3 октомври 2019 г., Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, т. 47).

( 43 ) Решение от 24 септември 2020 г., YS (Професионални пенсии на ръководен персонал) (C‑223/19, EU:C:2020:753, т. 52).

( 44 ) Съотношение е вид пропорция, при което числителят е включен в знаменателя и може да бъде изразено като десетична дроб, обикновена дроб или процент.

( 45 ) Така например Съдът е пояснил, че не е достатъчно да се разгледа броят на засегнатите лица, понеже той зависи от това колко работници общо се трудят в дадена държава членка, както и от това колко от тях са мъже и колко — жени (вж. в този смисъл решение от 9 февруари 1999 г., Seymour-Smith и Perez, C‑167/97, EU:C:1999:60, т. 59).

( 46 ) Вж. в този смисъл решение от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 45).

( 47 ) Вж. решение от 21 януари 2021 г., INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, т. 27 и цитираната съдебна практика), заключението на генералния адвокат Szpunar по дело TGSS (Безработица при домашните помощници) (C‑389/20, EU:C:2021:777, т. 56).

( 48 ) За конкретните цифри вж. точка 24 и бележка под линия 14 по-горе.

( 49 ) INSS и испанското правителство представиха на Съда данни от октомври 2021 г., които показват, че броят на мъжете, които упражняват само една дейност, е 10295048, докато броят на мъжете, които са участвали в повече от една схема, е 198558. За жените съответните цифри са 8917750 и 185116.

( 50 ) Във връзка със статистическите данни от октомври 2021 г. страните спорят относно значимостта на кризата от COVID‑19 по отношение на структурата на социалноосигурителните схеми от гледна точка на социалната роля.

( 51 ) Вж. решение от 21 януари 2021 г., INSS (C‑843/19, EU:C:2021:55, т. 31).

( 52 ) Точка 42 по-горе.

( 53 ) Вж. решения от 27 октомври 1998 г., Boyle и др. (C‑411/96, EU:C:1998:506, т. 76), от 20 октомври 2011 г., Brachner (C‑123/10, EU:C:2011:675, т. 56), и от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 37).

( 54 ) Вж. решение от 3 октомври 2019 г., Schuch-Ghannadan (C‑274/18, EU:C:2019:828, т. 45 и цитираната съдебна практика).

( 55 ) Вж. в този смисъл решения от 9 февруари 1999 г., Seymour-Smith and Perez (C‑167/97, EU:C:1999:60, т. 62 и цитираната съдебна практика), и от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 40).

( 56 ) Решение от 8 май 2019 г., Villar Láiz (C‑161/18, EU:C:2019:382, т. 42). Вж. също De la Corte Rodríguez, M. Recent cases and the future of Directive 79/7 on equal treatment for men and women in social security: How to realise its full potential — European Journal of Social Security, vol. 23(1), 2021, p. 44—61.

( 57 ) Вж. точка 63 по-горе.

( 58 ) Както се посочва в точка 63 по-горе, има 7723 мъже с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали в няколко социалноосигурителни схеми, докато броят на мъжете с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали само в RGSS, е 4047.

( 59 ) Както беше разяснено в точка 63 по-горе, броят на жените с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали в няколко социалноосигурителни схеми, е 3460, докато броят на жените с множество случаи на неработоспособност, които са се осигурявали само в RGSS, е 3388.