ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Y. BOT

представено на 14 юни 2017 година ( 1 )

Дело C‑334/16

José Luís Núñez Torreiro

срещу

AIG Europe Limited, Sucursal en España

Unespa – Unión Española de Entidades Aseguradoras y Reaseguradoras

(Преюдициално запитване, отправено от Audiencia Provincial de Albacete (Апелативен съд на провинция Албасете, Испания)

„Преюдициално запитване — Директива 2009/103/ЕО — Автомобилна застраховка „Гражданска отговорност“ — Задължителна застраховка — Дерогации — Произшествие с военно превозно средство в непригоден терен — Понятието „използване на превозни средства“ — Понятието „обичайна функция на превозното средство“

I. Въведение

1. Предмет на отправеното преюдициално запитване е тълкуването на членове 3 и 5 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка ( 2 ).

2. Запитването е отправено в рамките на спор между г‑н José Luís Núñez Torreiro и застрахователно дружество, а именно AIG Europe Limited, Sucursal en España ( 3 ) (наричано по-нататък „застрахователят“), във връзка с изплащането на обезщетение по силата на задължителната застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства ( 4 ).

3. Поставените от запитващата юрисдикция въпроси по същество имат за цел да се уточни понятието „използване на превозни средства“, и по-специално да се установи дали държавите членки имат възможност да го дефинират различно в сравнение с Директива 2009/103, за да се определи дали мястото на използване може да бъде основание за дерогиране на задължението за застраховане, което налага да се внесе яснота в понятието „обичайна функция на превозното средство“, изведено в решение от 4 септември 2014 г., Vnuk ( 5 ).

4. В настоящото заключение ще поддържам, че тъй като съдържащото се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/103 понятие „използване на превозни средства“ е определено като самостоятелно понятие от правото на Съюза, то трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки, като се вземе предвид използването на превозното средство според „обичайната му функция“, и че запитващата юрисдикция следва да тълкува съвкупността от правни норми като приложимите в спора по главното производство, така че да осигури цялото полезно действие на задължението за автомобилна застраховка „Гражданска отговорност“. Ще предложа да се уточни, че обстоятелства като тези по главното производство не са основание да се изменят очертанията на понятието за използване на превозно средство според „обичайната му функция“, като се вземе предвид теренът, в който е използвано превозното средство.

II. Правна уредба

A. Правото на Съюза

5. Съображения 1—3, 10 и 20 от Директива 2009/103 гласят: „(1) Директива 72/166/EИО на Съвета от 24 април 1972 г. относно сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за сключване на такава застраховка[ ( 6 )], Втора директива 84/5/ЕИО на Съвета от 30 декември 1983 г. относно сближаването на законодателствата на държавите членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (МПС)[ ( 7 )], Трета директива 90/232/ЕИО на Съвета от 14 май 1990 г. за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства[ ( 8 )] и Директива 2000/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 май 2000 г. за сближаване на законодателствата на държавите членки относно застраховане на гражданската отговорност във връзка с използването на моторни превозни средства (Четвърта директива за автомобилното застраховане)[ ( 9 )] са били няколкократно съществено изменяни […]. С оглед постигане на яснота и рационалност посочените четири директиви, както и Директива 2005/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2005 г. за изменение на Директиви 72/166/ЕИО, 84/5/ЕИО, 88/357/ЕИО и 90/232/ЕИО […] и Директива 2000/26/ЕО […][ ( 10 )] следва да бъдат кодифицирани. (2) Застраховката „Гражданска отговорност“ по отношение на използването на моторни превозни средства […] е особено важна за европейските граждани, независимо дали са застраховани или са пострадали при произшествие. Тя е от особено значение и за застрахователните предприятия, тъй като представлява голяма част от застрахователните договори, различни от животозастраховането, сключени в Общността. Застраховката на автомобилистите влияе също и на свободното движение на хора и превозни средства. Затова тя следва да бъде ключова цел в действията на Общността в сферата на финансовите услуги, за да подсили и обедини вътрешния пазар в автомобилното застраховане. (3) Всяка държава членка следва да предприеме всички подходящи мерки, за да гарантира, че гражданската отговорност при използването на моторни превозни средства на нейна територия е покрита със застраховка. Покритите вреди, както и условията и правилата на застрахователното покритие, се определят в рамките на тези мерки. […] (10) Всяка държава членка следва да има възможност да предвиди дерогация от общото задължение за застраховка по отношение на превозни средства, принадлежащи на определени физически или юридически, публични или частни лица. При произшествия, причинени от такива превозни средства, държавата членка, предвидила дерогацията, следва да посочи организацията или органа, натоварени с изплащане на обезщетение на пострадалите при произшествия в друга държава членка. Следва да се гарантира, че дължимото обезщетение се изплаща не само на пострадалите при произшествия, причинени от такива превозни средства зад граница, но и на пострадалите при произшествия и в държавата членка, в която обичайно се намира превозното средство, независимо дали пребивават на територията на тази държава членка. Държавите членки следва също така да гарантират, че списъкът на лица, освободени от задължителна застраховка, и на организациите или органите, натоварени с изплащането на обезщетение на пострадалите при произшествия, причинени от такива превозни средства, са съобщени на Комисията с оглед тяхното публикуване. […] (20) На пострадалите при произшествия с моторни превозни средства следва да се гарантира съпоставимо третиране, независимо от това къде в Общността е настъпило произшествието“.

6. Съгласно член 1, точка 1 от тази директива „превозно средство“ означава всяко моторно превозно средство, което е предназначено да се движи по суша и може да бъде задвижвано от механична сила, но не се движи по релси, както и всички ремаркета, дори и да не са прикачени.

7. Член 3 от посочената директива предвижда: „Всяка държава членка, при спазване на член 5, предприема всички подходящи мерки с цел застраховането на гражданската отговорност при използването на превозни средства, които обичайно се намират на нейна територия. Покритите вреди и условията на застраховката се определят в рамките на мерките, посочени в първа алинея. […] Застраховката, посочена в първа алинея, покрива задължително както имуществени вреди, така и телесни увреждания. […]“.

8. Член 5 от Директива 2009/103 ( 11 ), озаглавен „Дерогация от задължението за застраховане на превозни средства“, гласи: „1. Всяка държава членка може да предвиди дерогация от разпоредбите на член 3 по отношение на определени физически или юридически лица, публични или частни, като списък на тези лица се изготвя от съответната държава и се съобщава на останалите държави членки и на Комисията. […] 2. Всяка държава членка може да предвиди дерогация от разпоредбите на член 3 по отношение на определени типове превозни средства или определени превозни средства със специален номер, като техният списък се изготвя от съответната държава и се съобщава на останалите държави членки и на Комисията. […]“.

9. Член 29 от тази директива гласи: „Директиви 72/166/ЕИО, 84/5/ЕИО, 90/232/ЕИО, 2000/26/ЕО и 2005/14/ЕО […] се отменят […]. Позоваванията на отменените директиви се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение II“.

Б. Испанското право

10. Ley sobre responsabilidad civil y seguro en la circulación de vehículos a motor (Закон за гражданската отговорност и за застраховането при използване на моторни превозни средства), одобрен с Кралски законодателен декрет № 8/2004 от 29 октомври 2007 г. ( 12 ), предвижда в член 1: „1. Предвид риска при управлението на моторно превозно средство водачът му отговаря за вредите, причинени на лица или на имущество във връзка с използването на превозното средство. […] 6. С подзаконов акт се дефинират понятията „моторни превозни средства“ и „произшествия при използването на превозно средство“ за целите на този закон. При всички положения не е налице произшествие при използването на превозно средство, когато моторното превозно средство е използвано за извършване на умишлени престъпления против лица или имущество“.

11. Член 7, параграф 1, първа и втора алинея от този закон гласи: „Застрахователят, в рамките на задължителното застраховане и за сметка на задължителната застраховка, трябва да заплати на увреденото лице размера на нанесените на него и на имуществото му вреди, както и направените разходи и други суми, на които лицето има право съгласно приложимото законодателство. Застрахователят може да се освободи от това задължение само ако докаже, че предвид фактите не е налице гражданска отговорност по член 1 от този закон. Увреденото лице или неговите наследници имат пряк иск срещу застрахователя за поправяне на посочените вреди, като правото на иск се погасява с изтичането на една година“.

12. Reglamento del seguro obligatorio de responsabilidad civil en la circulación de vehículos de motor (Правилник за задължителната застраховка „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства), одобрен с Кралски декрет № 1507/2008 от 12 септември 2008 г. ( 13 ), гласи в член 2: „1. За целите на гражданската отговорност при използването на моторни превозни средства и на покритието на уредената в този правилник задължителна застраховка, произшествия при използването на превозно средство са тези, които произтичат от риска при управлението на посочените в предходния член моторни превозни средства, както в гаражи и паркинги, така и по годни за движение пътища или терени, обществени и частни, градски или междуградски, а също и по пътища или терени, които без да имат такава пригодност, са широко използвани. 2. Не се считат за произшествия при използването на превозно средство: a) Настъпилите при провеждането на спортни състезания с моторни превозни средства по писти, които са специално предназначени за целта или върху които е разрешено провеждането на подобни състезания […] b) Настъпилите при осъществяването на промишлена или селскостопанска дейност от специално предназначени за целта моторни превозни средства, без да се засяга възможността да се приложи параграф 1 в случай на придвижване на тези превозни средства по посочените в параграф 1 пътища или терени, когато не осъществяват обичайната за тях промишлена или селскостопанска дейност. В сферата на логистиката във връзка с дистрибуцията на превозни средства промишлени дейности са натоварването, разтоварването, складирането и останалите необходими операции по обработка на превозните средства, които имат значението на товари, с изключение на транспорта по посочените в параграф 1 пътища. c) Настъпилите при придвижването на моторни превозни средства по пътища или терени, за които не се прилага посоченото в член 1 законодателство, като например пристанищата или летищата. 3. Не е налице произшествие при използването на превозно средство в хипотезата на използване на моторно превозно средство за извършване на умишлени престъпления против лицата или имуществото. При всички положения произшествие при използването на превозно средство е налице в хипотезата на използване на моторно превозно средство във връзка с който и да е от посочените в Наказателния кодекс (Código Penal) състави на престъпленията против сигурността на пътя […]“.

II. Фактическата обстановка и преюдициалните въпроси

13. На 28 юни 2012 г. г‑н Núñez Torreiro, лейтенант в испанската армия, взема участие в нощни военни учения във военен полигон, разположен в Чинчиля, Албасете (Испания), когато високопроходимото военно превозно средство на сухопътните войски ( 14 ) Aníbal, в което той е пътник, се обръща, причинявайки му различни наранявания. Това превозно средство се е движело не в участък за движение на колесни превозни средства, а в такъв за танкове.

14. На основание на член 7 от LRCSCVM г‑н Núñez Torreiro предявява пред Juzgado de Primera Instancia no 1 de Albacete (Първоинстанционен съд № 1, Албасете, Испания) пряк иск срещу застрахователя, при който испанското Министерство на отбраната е сключило задължителната застраховка на превозното средство, като претендира обезщетение в размер на 15300,56 EUR за телесното увреждане, което е получил вследствие на това произшествие.

15. Застрахователят, като се позовава на член 1, параграф 6 от LRCSCVM във връзка с член 2 от Правилника за задължителната застраховка, оспорва иска за тази сума с мотива, че не е налице „произшествие при използването на превозно средство“, тъй като в случая по главното производство превозното средство се е движело във военен полигон с ограничен достъп за всякакви невоенни превозни средства. Това застрахователно дружество всъщност счита, че въпросният терен не е широко използван и че е бил непригоден за целта по смисъла на член 2 от този правилник.

16. С решение от 3 ноември 2015 г. Juzgado de Primera Instancia no 1 de Albacete (Първоинстанционен съд № 1, Албасете) отхвърля иска с мотива, че нараняванията на г‑н Núñez Torreiro не произтичат от „произшествие при използването на превозно средство“, тъй като превозното средство, в което той се е намирал, е преминавало през непригоден за него терен, който освен това не е широко използван.

17. Г‑н Núñez Torreiro обжалва това решение пред Audiencia Provincial de Albacete (Апелативен съд на провинция Албасете, Испания), като изтъква, че член 1, параграф 6 от LRCSCVM във връзка с член 2 от Правилника за задължителната застраховка трябва да се тълкува ограничително, съгласно решение Vnuk, в което Съдът е приел, че отговорността на застрахователя не може да бъде изключена, ако превозното средство е използвано в съответствие с обичайната му функция.

18. Audiencia Provincial de Albacete (Апелативен съд на провинция Албасете) изразява съмнения относно съвместимостта с член 3 от Директива 2009/103 на определението на понятието „използване на превозни средства“, в член 2, параграф 1 от Правилника за задължителната застраховка и свеждащо се до управление на превозно средство в „пригодени“ или „широко използвани“ терени. Този съд счита, че единствените предвидени в тази директива изключения от задължението за застрахователно покриване на гражданската отговорност при използването на моторни превозни средства са тези, посочени в член 5 от нея. Освен това отбелязва, че с решение Vnuk Съдът по-специално е приел, че понятието „използване на превозни средства“ не може да се остави на преценката на всяка държава членка и го е тълкувал като използване на превозното средство в съответствие с „обичайната му функция“. Според запитващата юрисдикция от това следва, че държавите членки могат да предвиждат изключения по отношение на отговорността на застрахователите или на понятието „използване на превозни средства“ единствено в рамките на член 5 от Директива 2009/103 или, съгласно решение Vnuk, в хипотезите на използване, което не е в съответствие с обичайната функция на превозното средство. Изключенията от понятието „използване на превозни средства“, предвидени в член 2, параграф 1 от Правилника за задължителната застраховка и отнасящи се до непригоден терен или такъв, който не е широко използван, следователно противоречали на правото на Съюза и трябвало да останат неприложени.

19. Запитващата юрисдикция изразява същите съмнения по отношение на предвидените в член 2, параграфи 2 и 3 от този правилник изключения, свързани с произшествията, настъпили при провеждането на спортни състезания или при осъществяването на промишлена или селскостопанска дейност, както и с произшествията, при които водачът е използвал превозното средство с намерение да извърши престъпление против лицата или имуществото.

20. При тези условия Audiencia Provincial de Albacete (Апелативен съд на провинция Албасете) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Може ли съдържащото се в законодателството на Съюза (например в член 3 от Директива 2009/103) понятие „използване на превозни средства“ или „произшествие при използването на превозно средство“ като риск по застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства да бъде определено от националното законодателство на държава членка по различен начин в сравнение със законодателството на Съюза? 2) При утвърдителен отговор, може ли въпросното понятие да не обхваща (освен посочените в член 5 от упоменатата директива определени лица, регистрационни номера или типове превозни средства) някои хипотези на използване на превозни средства според мястото на използването им, като например пътища или терени, които са „непригодни“ за целта? 3) Възможно ли е също така да се приеме, че не е налице „произшествие при използването на превозно средство“ в определени хипотези, свързани с неговото предназначение (например използване за спортни, промишлени или селскостопански цели) или с намерението на водача (например извършването на умишлено престъпление с превозното средство)?“.

IV. Моят анализ

A. Предварителни бележки

21. В самото начало следва да се установи със сигурност, че превозното средство Aníbal може да бъде определено като „превозно средство“ по смисъла на Директива 2009/103, че обичайно се намира в държава членка и че не попада в някоя от категориите превозни средства, за които е предвидена допуснатата с тази директива дерогация на задължението за застраховане.

22. Ще припомня, че от една страна, съгласно член 1, точка 1 от тази директива в обхвата на понятието попада всяко моторно превозно средство, което е предназначено да се движи по суша и може да бъде задвижвано от механична сила, но не се движи по релси, както и всички ремаркета, дори и да не са прикачени. Техническите характеристики на превозното средство Aníbal, описани в преписката, с която Съдът разполага, показват, че тези условия са изпълнени.

23. От друга страна, съгласно член 3, първа алинея от Директива 2009/103 всяка държава членка, при спазване на член 5, предприема всички подходящи мерки с цел застраховането на гражданската отговорност при използването на превозни средства, които обичайно се намират на нейна територия. И това условие е изпълнено, тъй като превозното средство Aníbal, участвало в произшествието в случая по главното производство, е с регистрационен номер ET‑107351, а буквите „ET“ се използват за притежаваните от испанското Министерство на отбраната ( 15 ) превозни средства на сухопътните войски.

24. Освен това в член 5 от тази директива се посочва възможността държавите членки да предвидят дерогации от това задължение както по отношение на определени физически или юридически лица, публични или частни, така и на определени типове превозни средства. От преписката, с която Съдът разполага, обаче е видно, че испанското правителство не се е възползвало от тази възможност ( 16 ).

25. Ето защо мога да потвърдя, че превозното средство Aníbal изпълнява изложените в Директива 2009/103 условия и че поради това то трябва да се счита за превозно средство, за което важи задължението за застраховка „Гражданска отговорност“, нещо, което впрочем не се оспорва от никоя от страните, представили писмено становище ( 17 ).

26. По-нататък, следва да се отбележи, по примера на страните, че третият поставен от запитващата юрисдикция преюдициален въпрос, е недопустим. С него тази юрисдикция по същество иска да се установи дали правото на Съюза е пречка държава членка да изключи от понятието „използване на превозни средства“ хипотези като предвидените в член 2, параграфи 2 и 3 от Правилника за задължителната застраховка, а именно произшествията, настъпили при провеждането на спортни състезания или при осъществяването на промишлена или селскостопанска дейност, както и произшествията, при които намерението на водача е извършването на умишлени престъпления против лицата или имуществото.

27. В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда в рамките на сътрудничеството между него и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които той поставя на Съда. Ето защо, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе. Също съгласно постоянната съдебна практика обаче Съдът може да откаже да се произнесе по въпрос, ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора в главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или още когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси ( 18 ).

28. Налага се изводът, че в случая по главното производство не става въпрос за произшествие, настъпило при провеждането на спортни състезания или при осъществяването на промишлена или селскостопанска дейност, нито за произшествие, при което намерението е да бъде извършено умишлено престъпление против лицата или имуществото. Ето защо отговорът на третия преюдициален въпрос не е от полза за разрешаването на спора в главното производство.

29. Следователно с оглед на цитираната в точка 27 от настоящото заключение съдебна практика следва да се приеме, че третият поставен в акта за преюдициално запитване въпрос е недопустим.

30. Накрая, що се отнася до първите два въпроса, считам, че те следва да бъдат разгледани заедно, тъй като отговорът на първия въпрос произтича пряко от решение Vnuk, а при втория трябва да бъде разгледано определението на понятието „използване на превозни средства“, изведено от същото това решение.

31. Така анализът ми в началото ще се отнася до самостоятелния характер на понятието „използване на превозни средства“, след което — до свързаното с него условие превозното средство да е използвано в съответствие с „обичайната му функция“.

Б. По понятието „използване на превозни средства “

32. С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да се произнесе дали понятието „използване на превозни средства“ може, във вътрешното право на държава членка, да получи определение, различно от възприетото в законодателството на Съюза, по-специално в член 3, параграф 1 от Директива 2009/103.

33. В самото начало следва да се отбележи, че в решение Vnuk се дава изричен отговор на този въпрос, при все че изведеното с това решение тълкувание се отнася до Директива 72/166. Всъщност, макар тази директива да е отменена с Директива 2009/103 ( 19 ), от приложение II към последната е видно, че членове 3 и 5 от нея по същество отговарят съответно на членове 3 и 4 от Директива 72/166.

34. В точка 41 от решение Vnuk Съдът посочва, че понятието „използване на превозните средства“ не може да се остави на преценката на всяка държава членка.

35. В точка 42 от това решение се уточнява, че въпросният анализ се основава най-напред на констатацията за липсата на разпоредба от Директива 72/166 или от други директиви за задължителното застраховане, изрично препращаща към правото на държавите членки с оглед на определянето на смисъла и обхвата на това понятие, и по-нататък, на постоянната съдебна практика, съгласно която в този случай разпоредбата на правото на Съюза трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване, както това се налага от изискванията за еднакво прилагане на правото на Съюза и от принципа за равенство. За целта трябва да се отчетат както текстът на разпоредбата, така и целите на правната уредба, от която тя е част.

36. Затова във въпросното решение Съдът първо е изследвал различните по своята лексика текстове на Директива 72/166 на различните езици. Става ясно, че думите „движение“ (която сочи единствено движението по пътищата), „използване“ или пък „функциониране“ (които за сметка на това не препращат непременно към движението по пътищата) са употребени за описването на едно и също понятие ( 20 ).

37. Съдът тогава прилага своята също така постоянна практика, съгласно която разпоредбите на правото на Съюза трябва да бъдат тълкувани и прилагани еднакво, в светлината на текстовете им на всички езици на Европейския съюз, и в случай на несъответствия между текстовете на различни езици на разпоредба от акт на Съюза тази разпоредба трябва да се тълкува в зависимост от общия разум и целите на правната уредба, от която тя е част ( 21 ).

38. Съдът по-специално подчертава защитата на пострадалите при произшествия, предизвикани от моторно превозно средство, като цел, на която законодателят на Съюза отдава все по-голямо значение с всяка следваща директива за задължителното застраховане ( 22 ). Сред цитираните многобройни изменения могат да бъдат изтъкнати разширяването на обхвата на застрахователното покритие при телесни повреди, уреждането на случаите на липса на застраховка, правото да се ползва предоставената на пътниците защита, допускането на пряк иск на пострадалите лица, ограничаването на възможностите за изключване на застрахователното покритие и адаптирането на минималните размери на застрахователното покритие ( 23 ). Сега може да се добави, че Директива 2009/103 представлява кодифициращ акт, предназначен да улесни привеждането в действие на защитните разпоредби, на които се придава особено значение в това решение.

39. Тогава Съдът заключава, че „понятие[то] „използване на превозни средства“ включва всяко използване на превозно средство, което отговаря на обичайната функция на това превозно средство“ ( 24 ).

40. В решение Vnuk следователно се дава предпочитание на едно широко и еднакво тълкуване на самостоятелното понятие „използване на превозни средства“, позволяващо да се покрият със задължителната застраховка вредите, причинени при произшествия, настъпили в обществени и частни пространства, винаги когато участвалото превозно средство, конструирано като средство за транспорт, е било използвано за тази цел.

41. От това следва, че от националната юрисдикция се изисква да възприеме точно същото съдържание на понятието за използване, както е посочено в решение Vnuk, независимо от дадения във вътрешното право смисъл. Затова тя трябва да го тълкува, доколкото е възможно, за да постигне предвидения от Директивата резултат и да осигури пълната ефективност на правото на Съюза с оглед на решаването на спора, с който е сезирана ( 25 ).

42. Вследствие на това, с оглед на изложените по-горе съображения, следва да се заключи, че понятието „използване на превозни средства“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2009/103 е самостоятелно понятие от правото на Съюза, което трябва да бъде тълкувано еднакво във всички държави членки, като се взема предвид дали превозното средство е използвано в съответствие с обичайната му функция.

43. При все че в този смисъл предлагам на първия преюдициален въпрос да се даде отрицателен отговор, струва ми се необходимо, поради особените обстоятелства по разглежданото произшествие, формулировката на втория поставен от запитващата юрисдикция въпрос и писмените и устните становища на страните, да се уточнят смисълът и обхватът на понятието „използване на превозни средства“, изведено в решение Vnuk.

44. Всъщност съгласно постоянната съдебна практика Съдът трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран, като същевременно спази ясното разделение между своите правомощия и тези на националния съд, единствено компетентен да установява и преценява фактите по спора в главното производство, както и да тълкува и прилага националното право ( 26 ).

45. Освен това трябва да се отчете контекстът, тъй като малко след постановяването на решение Vnuk са изразени опасения относно неговия обхват. Някои държави членки, по-специално тези, чието национално законодателство предвижда, че въпросното понятие се ограничава единствено до движението по пътищата, изтъкват дълбоката неяснота по отношение на практическите последици, до които това решение би могло да доведе ( 27 ). Самата Комисия счита, че съществува риск решение Vnuk да има значително въздействие, например увеличаване на стойността на застрахователните премии ( 28 ). В съставената от нея оценка на въздействието Комисията приема, че е необходимо да се направи предложение за директива, която да измени Директива 2009/103, като ограничи приложното ѝ поле, по-специално по отношение на произшествията, настъпили при осъществяването на селскостопанска и промишлена дейност или при провеждането на спортни състезания или панаирни празници, и същевременно запази висока степен на защита на пострадалите при произшествия с моторно превозно средство.

В. По условието превозното средство да се използва в съответствие с „обичайната му функция “

46. Различните писмени и устни становища показват, че най-напред е нужно да се подчертае контекстът, в който това условие е изведено от Съда в решение Vnuk.

47. Изглежда уместно на първо място да се припомнят следните факти: „при прибирането на бали слама на тавана на плевня трактор, теглещ ремарке, който се движи на заден ход в стопански двор, за да вкара ремаркето в плевнята, блъсва стълбата, на която се е качил г‑н Vnuk, в резултат на което той пада“ ( 29 ).

48. От правна страна аспектите на спора са обобщени по следния начин: „[п]ред запитващата юрисдикция г‑н Vnuk твърди, че понятието „използване на превозно средство“ не може да се ограничи до управлението му по пътищата и освен това в момента на настъпване на вредоносн[ото събитие], предмет на главното производство, съвкупността от трактора и ремаркето действително представлява превозно средство, което се движи, и става въпрос за края на неговия пробег. Обратно, [застрахователното дружество] поддържа, че делото, предмет на главното производство, се отнася до използването на трактор не като превозно средство, предназначено за движение по пътищата, а при работа пред плевня в стопанство“ ( 30 ).

49. Също така съгласно припомненото от Съда „[з]апитващата юрисдикция отбелязва, че [Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu (словенски Закон за задължителното автомобилно застраховане)] не определя понятието „използване на превозни средства“, но тази празнота е запълнена от съдебната практика. Във връзка с това тя посочва, че основната цел на задължителното застраховане по [Zakon o obveznih zavarovanjih v prometu] е да се разпредели рискът и да се отговори на необходимостта да се следи за нуждите на увредените лица и на пътниците при движението по пътищата. Според запитващата юрисдикция по силата на словенската съдебна практика при преценката дали дадена вреда е покрита от задължителната застраховка или не, все пак не е от решаващо значение да се установи дали тя е настъпила на пътя. Нямало обаче покритие по силата на задължителното застраховане, когато превозното средство е използвано като машина, например на земеделска земя, тъй като в такъв случай не става въпрос за движение по пътищата“ ( 31 ).

50. Затова запитващата юрисдикция иска да се установи, при липсата на яснота в директивите, дали би „било възможно да се счита, че задължителното застраховане покрива единствено вредите, причинени от превозно средство при движение по пътищата, или че то покрива всяка вреда, свързана по някакъв начин с използването или функционирането на превозно средство, независимо от това дали положението може да се определи като положение на движение по пътищата или не“ ( 32 ).

51. В рамките на този спор, съсредоточен върху мястото на движение и целта, с която се използва превозното средство, изразените становища са до голяма степен идентични с изложените в главното производство: „[г]ерманското правителство и Ирландия поддържат, че предвиденото в член 3, параграф 1 от [Директива 72/166] задължение за застраховане се отнася само до положенията, свързани с движението по пътищата, и следователно то не се прилага по отношение на обстоятелства като разглежданите в главното производство. Според Комисията обаче тази разпоредба се прилага по отношение на използването на превозни средства, независимо дали като превозно средство, или като машини, във всяко пространство, както публично, така и частно, където могат да настъпят рискове, присъщи на използването на превозни средства, независимо дали те са в движение или не“ ( 33 ).

52. Първоначално в отговора си Съдът уточнява понятието за превозно средство по смисъла на Директива 72/166, като същевременно отбелязва, че някои типове превозни средства могат да бъдат изключени от приложното ѝ поле по инициатива на държавите членки ( 34 ).

53. След това, както се припомня в точка 36 и сл. от настоящото заключение, Съдът анализира понятието „използване на превозни средства“, за да даде отговор на въпроса относно обстоятелствата, при които превозното средство е било използвано.

54. С това решение Съдът подчертава целта на отделните директиви за задължителната застраховка, която цел далеч надхвърля либерализацията на режима на движение на лицата и моторните превозни средства.

55. Съдът изрично отбелязва, че многократно е постановявал, „че те имат за цел и да гарантират, че пострадалите от произшествия, причинени от тези превозни средства, ще се ползват от сходно третиране, независимо от това в коя точка на територията на Съюза е настъпило произшествието“ ( 35 ).

56. Съдът също така подчертава, както вече бе припомнено в точка 38 от настоящото заключение, че „не би могло да се приеме, че законодателят на Съюза е искал да изключи осигурената с тези директиви защита по отношение на лицата, пострадали при произшествие, предизвикано от превозно средство при използването му, при положение че това използване отговаря на обичайната функция на това превозно средство“ ( 36 ).

57. Именно в светлината на тези основни цели Съдът приема, че застраховката осигурява застрахователно покритие, когато превозно средство, използвано като средство за транспорт, участва в произшествие, като така изключва значението на обстоятелства като например радиусът на придвижване при маневра или това дали произшествието е настъпило в обществено или частно пространство или пък характеристиките на съответното превозно средство, а именно трактор, който може да се използва и като оръдие на труда.

58. В същия смисъл генералният адвокат Mengozzi смята за допустимо да бъдат покривани „[всички] загуби[…] и други[…] вреди, причинени от превозно средство във връзка с неговото използване, доколкото то отговаря на естествената функция на превозно средство“.

59. Това схващате търпи критики предвид фактическите обстоятелства по спора в главното производство, които съгласно писмените или устните становища на страните, с изключение на Комисията, налагат да се уточни понятието „обичайна функция на превозното средство“.

60. Така, за да се ограничи то до използването на превозно средство, движещо се по обществените или регулирани пътища, е предложено да бъдат отчетени: – особеният характер на мястото, на което се е движело превозното средство, доколкото, за разлика от местопроизшествието в делото, по което е постановено решение Vnuk, макар също да е ставало въпрос за терен, приравним на частен, това място не е било общодостъпно поради използването му за военни учения, – особените условия на движението, доколкото то се е извършвало на терен, в който не всяко превозно средство е можело да се движи, за разлика от стопански двор или паркинг, и доколкото са били използвани светлини, предназначени за военните, и – фактът, че претърпялото произшествие превозно средство не е било предназначено да се движи на това място поради непригодните му характеристики (превозно средство с колесно задвижване 4x4, движещо се по път за танкове).

61. По отношение на първия от тези три довода, съгласно който трябва да се направи разграничение дали става въпрос за път с военно или гражданско предназначение, считам, че дадените в решение Vnuk отговори могат отново да се възприемат, тъй като констатациите са еднакви. Всъщност е достатъчно да се изтъкне, че приложното поле на Директива 2009/103 не се ограничава до някои пътища за придвижване, че тя преследва много широка цел за осигуряване на защита и че дава възможност на държавите членки да изключат някои хипотези от организирания с нея застрахователен режим — възможност, от която Кралство Испания не се е възползвало.

62. Колкото до втория довод, свързан с условията за движение, може да бъде възприета същата обосновка. Приложното поле на тази директива не се ограничава до пътищата за движение, проходими за всеки тип превозно средство. Също така се налага изводът, че в испанското вътрешно право не е предвидена подобна хипотеза на изключване на застрахователното покритие. Всъщност член 2, параграф 1 от Правилника за задължителната застраховка предвижда и случаите, в които пътят, макар да не е пригоден за движение, все пак е „широко използван“.

63. Анализът на тези два довода ме води до извода, че критерият за мястото на използване не може да се свърже с този за „обичайната функция на превозното средство“, а следва по-скоро да се добави към понятието „използване“. И тъй като съгласно постановеното от Съда тази директива се прилага в случай на настъпило на обществен път произшествие, според мен тук се предлага обрат в съдебната практика.

64. Що се отнася до последния довод, свързан с пригодността на превозното средство за терена, по който се движи, ще отбележа, че този въпрос не е разглеждан досега, ако се направи сравнение с делото, по което е постановено решение Vnuk. Спорът тогава се е отнасял единствено до целта, с която е използван тракторът, дали като оръдие на труда или не.

65. Според мен обстоятелствата в случая по главното производство отлично доказват, че би било парадоксално да се възприеме, че критерият за пригодност на превозното средство към мястото на движение може да изключи застрахователното покритие. Всъщност не е немислима хипотеза, при която се налага военно превозно средство да се движи в условия, които невинаги са пригодени за техническите му характеристики, дори напротив, това може да е целта на обучението на ползвателите му. По този последен аспект впрочем имам потвърждение от устните становища, в които се посочва защо превозното средство се е движело по заповед на военен с по-висш ранг в йерархията.

66. Извън тези особени обстоятелства може още да се възприеме и принципното съображение, изведено от решение Vnuk, а именно преследването на целта за осигуряване на обща защита, при липсата на конкретно изключение, когато превозно средство се използва като средство за транспорт.

67. Също така считам, че в своята съвкупност обстоятелствата, при които е настъпило произшествието, може да са достатъчни, за да се приеме, че превозното средство Aníbal е използвано в съответствие с обичайната функция на всяко превозно средство, по възприетата в решение Vnuk логика.

68. Още повече, нима не е обичайната функция на военно превозно средство да превозва военни и да бъде управлявано от тях, на терен, използван обикновено за военни учения?

69. В противен случай каква би била целта на застраховката, сключена да осигури покритие на вредите, причинени от тези превозни средства, чието главно предназначение не е да се движат по винаги отворени за обществено ползване пътища?

70. Трябва да отбележа още, подобно на Съда в точка 58 от решение Vnuk, необходимостта да се изведат последиците от това, че испанското правителство не е упражнило предложената в член 5 от Директива 2009/103 възможност да изключи някои типове превозни средства или някои лица от конкретните хипотези на застрахователно покритие.

71. Ето защо според мен обсъжданията относно условието за използване на превозното средство според „обичайната му функция“ не бива да се използват, за да се постави под съмнение основният принцип за осигуряване на застрахователно покритие при настъпването на произшествие във връзка с използването на превозното средство за транспорт, по-специално на лица.

72. Всеки друг подход би довел до казуистика, чиито граници бяха ясно показани в съдебното заседание.

73. Същото се отнася и до предложението да се възприеме критерият за „акцесорно използване“ по отношение на движението по пътищата или в обществената пътна мрежа, за да не се изключи движението на паркинг или по частен път, тъй като става въпрос за използване в края или в началото на придвижването по обществени пътища. Така стои въпросът и с идеята да се възприеме като критерий целта на придвижването, например целта за възпроизвеждане на условията на военна операция, или пък да се отчете наличието на разрешение.

74. Тези предложения показват също, че носят по-голяма правна несигурност от това да се препотвърди, с оглед на обстоятелствата по делото в главното производство, едно просто определение, в съответствие със здравия разум, каквото е възприетото в решение Vnuk, макар на някои то да изглежда тавтологично. Без никакво съмнение то е по-удачно за едно самостоятелно понятие, което трябва да бъде прилагано еднакво, при отчитане на целта на Директива 2009/103 за осигуряване на висока степен на защита.

75. Поради това в отговор на втория въпрос считам, че при обстоятелства като тези по главното производство условието превозното средство да бъде използвано в съответствие с обичайната му функция, не може да се преценява с оглед на терена, по който то се е движело.

V. Заключение

76. С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Audiencia Provincial de Albacete (Апелативен съд на провинция Албасете, Испания) преюдициални въпроси по следния начин: „1) Тъй като понятието „използване на превозни средства“, съдържащо се в член 3, параграф 1 от Директива 2009/103/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно застраховката „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства и за контрол върху задължението за сключване на такава застраховка, е определено като самостоятелно понятие от правото на Съюза, то трябва да се тълкува еднакво във всички държави членки, като се взема предвид дали превозното средство е използвано в съответствие с „обичайната му функция“, а запитващата юрисдикция следва да тълкува съвкупността от правни норми като приложимите в спора по главното производство, така че да осигури цялото полезно действие на задължението за автомобилна застраховка „Гражданска отговорност“. 2) При обстоятелства като тези по главното производство тази обичайна функция не може да се преценява с оглед на терена, по който превозното средство се е движело“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: френски.

( 2 ) ОВ L 263, 2009 г., стр. 11.

( 3 ) Това застрахователно дружество до 10 декември 2012 г. се нарича „Chartis Europe, Sucursal en España“.

( 4 ) Наричана по-нататък „задължителната застраховка“.

( 5 ) C‑162/13, наричано по-нататък „решение Vnuk“, EU:C:2014:2146.

( 6 ) ОВ L 103, 1972 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 10.

( 7 ) ОВ L 8, 1984 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 104.

( 8 ) ОВ L 129, 1990 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 240.

( 9 ) ОВ L 181, 2000 г., стр. 65; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 3.

( 10 ) ОВ L 149, 2005 г., стр. 14; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 7, стр. 212.

( 11 ) Този член дословно възпроизвежда член 4 от Директива 72/166.

( 12 ) BOE бр. 267 от 5 ноември 2004 г., стр. 36662, наричан по-нататък „LRCSCVM“.

( 13 ) BOE бр. 222 от 13 септември 2008 г., стр. 37487, наричан по-нататък „Правилникът за задължителната застраховка“.

( 14 ) Вж. характеристики на това превозно средство на интернет сайта на испанското Министерство на отбраната на следния адрес: http:/www.ejercito.mde.es/materiales/vehiculos/Anibal.html.

( 15 ) В това отношение вж. точка II, буква b) от приложение XVIII, към Reglamento General de Vehículos (Общ правилник за превозните средства), одобрен с Кралски декрет № 2822/1998 от 23 декември 1998 г. (BOE бр. 22 от 26 януари 1999 г., стр. 3440).

( 16 ) Вж. списък с такива дерогации на следния интернет адрес: http://ec.europa.eu/finance/insurance/docs/motor/list-exempt-5th-dir_en.pdf, от който следва, че 19 държави членки са изключили притежаваните от държавата военни превозни средства или по-конкретно тези, използвани за военни цели. Честотата на този избор дава основание в съображение 44 от въпросната директива да бъдат посочени военните превозни средства и да бъде припомнено задължението за информиране, което има органът, натоварен с покриването на риска.

( 17 ) А именно застрахователят, испанското и ирландското правителство, както и Комисията.

( 18 ) В това отношение вж. решение от 22 септември 2016 г., Microsoft Mobile Sales International и др. (C‑110/15, EU:C:2016:717, т. 18 и 19).

( 19 ) Вж. съображение 1 и член 29 от тази директива.

( 20 ) Вж. точки 43—45 от решение Vnuk.

( 21 ) Вж. точка 46 от решение Vnuk и цитираната съдебна практика.

( 22 ) Вж. точка 52 от решение Vnuk.

( 23 ) Вж. точки 53—55 от решение Vnuk.

( 24 ) Точка 59 от решение Vnuk. В тази връзка вж. и точка 56 от това решение: „С оглед на всичко това, и по-конкретно на целта за осигуряване на защита, която преследват [Директива 72/166 и Директива 90/232], не би могло да се приеме, че законодателят на Съюза е искал да изключи осигурената с тези директиви защита по отношение на лицата, пострадали при произшествие, предизвикано от превозно средство при използването му, при положение че това използване отговаря на обичайната функция на това превозно средство“.

( 25 ) В този смисъл вж. решение от 24 януари 2012 г., Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, т. 24 и цитираната съдебна практика).

( 26 ) Вж. решение от 26 април 2017 г., Farkas (C‑564/15, EU:C:2017:302, т. 38 и 39 и цитираната съдебна практика).

( 27 ) Вж. по-специално точки 1—4 от Technical consultation on motor insurance: consideration of the European Court of Justice ruling in the case of Damijan Vnuk v Zavarovalnica Triglav d.d (C‑162/13) на Министерство на транспорта на Обединеното кралство, на разположение на следния интернет адрес: https://www.gov.uk/government/uploads/system/uploads/attachment_data/file/581193/motor-insurance-vnuk-v-triglav.pdf.

( 28 ) Вж. оценката на въздействието на Комисията от 8 юни 2016 г. относно приложното поле на Директива 2009/103, на разположение на следния интернет адрес: http://ec.europa.eu/smart-regulation/roadmaps/docs/2016_fisma_030_motor_insurance_en.pdf (буква A, „Контекст“, параграф 6).

( 29 ) Вж. точка 19 от решение Vnuk.

( 30 ) Вж. точка 22 от решение Vnuk.

( 31 ) Вж. точка 23 от решение Vnuk.

( 32 ) Вж. точка 24 от решение Vnuk.

( 33 ) Вж. точки 34 и 35 от решение Vnuk.

( 34 ) Вж. точка 40 от решение Vnuk.

( 35 ) Вж. точка 50 от решение Vnuk и цитираната съдебна практика.

( 36 ) Вж. точка 56 от решение Vnuk.