ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

Член 45b от този закон гласи следното: „1. Молбата за разрешение за дългосрочно пребиваване в ЕС се отхвърля, когато непосредствено преди подаването ѝ чужденецът: а) има право на временно пребиваване съгласно разрешение за срочно пребиваване, посочено в член 14; b) има формално ограничено право на пребиваване; c) пребивава на основание на особен привилегирован статут; d) пребивава съгласно разрешение за срочно пребиваване по член 28, което не е предоставено по силата на член 29, параграф 1, буква a) или b); e) пребивава съгласно разрешение за срочно пребиваване по член 28, предоставено по силата на член 29, параграф 2, при чужденец, който има разрешение за пребиваване по член 28, което не е предоставено на силата на член 29, параграф 1, буква a) или b). 2. Без да се засяга параграф 1, молбата за предоставяне на разрешение за дългосрочно пребиваващ в ЕС може да се отхвърли само ако чужденецът: a) в продължение на пет години без прекъсване и непосредствено преди подаването на молбата не е пребивавал законно съгласно член 8, с оглед на параграф 3; b) в посочения в буква a) период е пребивавал извън Нидерландия било в продължение на последователни шест или повече месеца, било в продължение на общо десет или повече месеца; c) не разполага самостоятелно и трайно с достатъчно средства за издръжка било то сам, или заедно с члена на семейството, при когото живее; d) е осъден с влязла в сила присъда за престъпление, за което се налага наказание лишаване от свобода за три или повече години, или ако му е била наложена мярка като предвидената в член 37а от [Wetboek van Strafrecht (Наказателен кодекс)]; e) представлява опасност за националната сигурност; f) не разполага със здравна осигуровка, която да е достатъчна за него и за членовете на семейството му на негова издръжка; или g) не е преминал успешно изпита по член 7, параграф 1, буква a) от [Wet inburgering (Закон за интегрирането в обществото)] или не е получил диплома, удостоверение или друг документ, предвиден в член 5, параграф 1, буква c) от този закон. 3. За изчисляването на посочения в параграф 2, буква a) период не се взема предвид пребиваването по смисъла на параграф 1 и пребиваването по смисъла на параграф 2, буква b), с изключение на пребиваването с цел обучение или професионално обучение, които се вземат предвид наполовина. 4. Правила относно прилагането на параграфи 1 и 2 могат да бъдат определени с подзаконов акт или в съответствие с подзаконов акт“.
28

На първо място, съгласно постоянната практика на Съда статутът на гражданин на Съюза е създаден, за да бъде основният статут на гражданите на държавите членки, позволяващ на тези от тях, които са в еднакво положение, да получават еднакво правно третиране, независимо от тяхното гражданство и без да се засягат изрично предвидените в това отношение изключения (вж. в този смисъл решения от 20 септември 2001 г., Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, т. 31 и от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 62).
43

Необходимостта да се даде тълкуване на правото на Съюза, което да е от полза за националния съд, изисква последният да определи фактическата и правната обстановка, в която се вписват поставените от него въпроси, или най-малко да обясни фактическите хипотези, на които те се основават. Актът за преюдициално запитване трябва да посочва и конкретните причини, поради които националният съд си задава въпроси относно тълкуването на правото на Съюза и приема за необходимо да отправи преюдициален въпрос до Съда (решение от 10 март 2022 г., Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Пълно здравно застрахователно покритие), C‑247/20, EU:C:2022:177, т. 75 и цитираната съдебна практика).
1

С жалбите си Volotea SA и easyJet Airline Co. Ltd (наричано по-нататък „easyJet“) искат отмяната на решенията на Общия съд на Европейския съюз от 13 май 2020 г., Volotea/Комисия (T‑607/17, наричано по-нататък „решение T‑607/17“, EU:T:2020:180) и от 13 май 2020 г., easyJet Airline/Комисия (T‑8/18, наричано по-нататък „решение T‑8/18“, EU:T:2020:182) (наричани по-нататък заедно „обжалваните съдебни решения“), с които тази юрисдикция е отхвърлила съответно жалбата на Volotea и жалбата на easyJet за отмяна на Решение (ЕС) 2017/1861 на Европейската комисия от 29 юли 2016 година относно държавна помощ SA 33983 (2013/C) (ex 2012/NN) (ex 2011/N) — Италия — Компенсация на летищата в Сардиния за задължения за извършване на обществена услуга (услуга от общ икономически интерес — УОИИ) (OВ L 268, 2017 г., стр. 1) (наричано по-нататък „спорното решение“).
2

Запитването е отправено в рамките на седем спора между производители на лекарствени продукти, а именно Merck Sharp & Dohme BV, Merck Sharp & Dohme Corp., MSD Danmark ApS, Novartis AG, H. Lundbeck A/S, MSD Sharp & Dohme GmbH и Ferring Lægemidler A/S, притежатели на марки, с които се продават произвежданите от тях лекарствени продукти, от една страна, и паралелни вносители на фармацевтични продукти, а именно Abacus Medicine A/S, Paranova Danmark A/S и 2CARE4 ApS, от друга страна, относно вноса в Дания на лекарствени продукти, който са пуснати на пазара в други държави членки от тези производители.
2

Запитването е отправено в рамките на спор между GE Aircraft Engine Services Ltd (наричано по-нататък „GEAES“) и Commissioners for His Majesty’s Revenue and Customs (Данъчна и митническа администрация на Обединеното кралство, наричана по-нататък „данъчната администрация“) по повод на акт за установяване на допълнителни данъчни задължения за периода от декември 2013 г. до октомври 2017 г. за недеклариран данък върху добавената стойност (ДДС) за извършени доставки върху стойността на ваучерите за покупка, предоставяни от GEAES на персонала му като част от въведената от последното програма за отличаване и награждаване на служителите.
22

Decreto-legge no 132 Misure urgenti di degiurisdizionalizzazione ed altri interventi per la definizione dell’arretrato in materia di processo civile (Законодателен декрет № 132 относно спешни мерки за извънсъдебно решаване на спорове и други мерки за намаляване на просрочията в гражданските производства) от 12 септември 2014 г. (GURI бр. 212 от 12 септември 2014 г.), преобразуван в закон, с някои изменения със Закон № 162 от 10 ноември 2014 г. (GURI бр. 261 от 10 ноември 2014 г.) (наричан по-нататък „Законодателен декрет № 132/2014“) гласи в първите два параграфа на член 12, озаглавен „Споразумение за законна раздяла, искане за прекратяване на брака или за прекратяване на гражданските последици от него и за изменение на условията за раздяла или развод пред длъжностното лице по гражданското състояние“, че съпрузите, евентуално представлявани от адвокат, могат по-конкретно да сключат пред компетентното лице по гражданското състояние споразумение за прекратяване на брака или за прекратяване на гражданските последици от него, при условие че тези съпрузи нямат непълнолетни деца или пълнолетни деца, които не са дееспособни, имат тежки увреждания или са финансово зависими.
51

От друга страна, в случая запитващата юрисдикция само изтъква, че „характерът“ на производството по несъстоятелност обосновава прибягване до бързото производство, без да обяснява по какъв начин сам по себе си този „характер“ налага настоящото дело да се разгледа в кратки срокове по смисъла на член 105, параграф 1 от Процедурния правилник. Така или иначе, дори да е установена, чувствителността на делото от икономическа или социална гледна точка сама по себе си не предполага необходимост от разглеждане в кратки срокове (вж. в този смисъл решение от 10 март 2022 г., Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Пълно здравно застрахователно покритие), C‑247/20, EU:C:2022:177, т. 45).
6

Схемата за данък върху тонажа е разрешена през 2002 г. като съвместима с вътрешния пазар държавна помощ въз основа на Насоките на Общността относно държавните помощи за морския транспорт от 5 юли 1997 г. (ОВ C 205, 1997 г., стр. 5.), изменени със Съобщение C(2004) 43 на Комисията (ОВ C 13, 2004 г., стр. 3.) (наричани по-нататък „Насоките за морския транспорт“), с Решение на Комисията C(2002) 582 окончателен от 27 февруари 2002 г. относно държавна помощ N 736/2001, приведена в действие от Испания — Схема за данъчно облагане на дружествата за морски транспорт според тонажа (ОВ C 38, 2004 г., стр. 4., наричано по-нататък „Решението на Комисията от 27 февруари 2002 г. относно данъчното облагане според тонажа“). По тази схема предприятията, които са вписани в някой от регистрите на корабоплавателните предприятия и са получили съответното одобрение от данъчната администрация, се облагат не според техните печалби и загуби, а въз основа на тонажа. Испанското законодателство позволява на ОИИ да се впишат в един от тези регистри, въпреки че не са корабоплавателни предприятия.
5

В Решение от 28 октомври 2014 г. относно схема за помощи за електроенергия, произведена от възобновяеми източници и ефективно комбинирано производство на енергия (държавна помощ SA.36023)(ОВ C 44, 2015 г., стр. 2, наричано по-нататък „Решението от 2014 г.“), Комисията констатира, че макар естонската схема за помощи да нарушава предвиденото в член 108, параграф 3 ДФЕС задължение, тя отговаря на условията, предвидени в Насоките на Общността относно използването на държавна помощ за опазването на околната среда (ОВ C 37, 2001 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 251), Насоките на Общността относно държавната помощ за защита на околната среда (ОВ C 82, 2008 г., стр. 1) и Насоките от 2014 г., така че посочената схема е съвместима с член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС.
41

В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като отправените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).
25

Запитващата юрисдикция посочва, на първо място, че нито в Закона за превенцията, нито в Директива 2015/849 се предвижда, че поради самата правна форма на НПО при нея има по-висок риск от изпиране на пари и финансиране на тероризъм и само поради това трябва да бъде обект на разширена комплексна проверка от страна на задължените субекти. Освен това никой от критериите, които можели да характеризират по-висок географски риск и били посочени в публикуваните от GAFI Насоки относно основан на риска подход за доставчиците на счетоводни услуги (Guidance for a Risk-based Approach for the Accounting Profession), не се отнасял за гражданството на служителя на клиент. Поради това според запитващата юрисдикция, ако в качеството си на национален контролен орган VID счита, че съответният задължен субект трябва да извършва разширена комплексна проверка винаги когато клиентът е НПО или един от неговите служители, без да е действителният собственик на посочения клиент по смисъла на тази директива, е гражданин на трета държава с висок риск от корупция, възниква въпросът дали такова изискване, което не е предвидено в закона, не се оказва прекомерно и непропорционално, поради което не съответства на принципа на пропорционалност, предвиден в член 5 ДЕС.
10

Съгласно член 3, параграф 2 от Arrêté royal du 19 avril 2001 relatif à l’importation parallèle des médicaments à usage humain et à la distribution parallèle des médicaments à usage humain et à usage vétérinaire (Кралски указ от 19 април 2001 г. за паралелния внос на лекарствени продукти за хуманна употреба и ветеринарна употреба) (Moniteur belge от 30 май 2001 г., стр. 17954), изменен с Arrêté royal du 21 janvier 2011 (Кралски указ от 21 януари 2011 г.) (Moniteur belge от 9 февруари 2011 г., стр. 9864): „Чрез дерогация от разпоредбите на член 4, параграф 1, алинея 1 от Кралския указ от 14 декември 2006 г. за лекарствените продукти за хуманна употреба и ветеринарна употреба лице, което желае да внася паралелно даден лекарствен продукт, може да получи разрешение за тази цел, при условие че става въпрос за лекарствен продукт: 1° за който има разрешение за пускане на пазара в държавата членка по произход, издадено от компетентните органи на тази държава членка; 2° за който съществува референтен лекарствен продукт; 3° който, без да е идентичен във всяко отношение на референтния лекарствен продукт: а) има най-малко същия качествен и количествен състав в активните вещества; b) има най-малко същите терапевтични показания; c) е най-малко равностоен на терапевтично равнище; d) има най-малко същата фармацевтична форма. Ако е доказано, че лекарственият продукт, за който е поискано разрешение за паралелен внос и който отговаря на алинея 1, точка 3, букви a) и d), има същия качествен и количествен състав в ексципиентите и се произвежда по същия начин, приема се, че лекарственият продукт отговаря на алинея 1, точка 3, c). Ако Федералната агенция установи, че не е доказано, че критерият по алинея 1, точка 3, буква c) е изпълнен, тя трябва да поиска необходимата информация от компетентните органи на държавата членка по произход, за да прецени дали този критерий е изпълнен. За да се докаже, че критерият по алинея 1, точка 3, буква c) е изпълнен, може да се приложи най-малко едно или един от следните изследвания или опити: 1° изследвания за биоеквивалентност; 2° клинични опити; 3° фармакодинамични изследвания при хора; 4° изследвания относно мастната наличност на лекарствения продукт; 5° изследвания за разтворимост in vitro. Използваните изследвания или опити, посочени в алинея 4, трябва да са приспособени към специфичните характеристики на лекарствения продукт“.
31

При тези обстоятелства Rechtbank Amsterdam (Районен съд Амстердам) решава да спре производството по делото и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Следва ли да се приложи критерият, установен в решение от 25 юли 2018 г., Minister for Justice and Equality (Недостатъци на съдебната система) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586), и потвърден в решение от 17 декември 2020 г., Openbaar Ministerie (Независимост на издаващия съдебен орган) (C‑354/20 PPU и C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033), когато е налице реален риск съответното лице да бъде изправено пред съдилища, които не са предварително създадени със закон? 2) Следва ли да се приложи критерият, установен в решение от 25 юли 2018 г., Minister for Justice and Equality (Недостатъци на съдебната система) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586), и потвърден в решение от 17 декември 2020 г., Openbaar Ministerie (Независимост на издаващия съдебен орган) (C‑354/20 PPU и C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033), когато издирвано лице, оспорващо предаването си, не може да изпълни този критерий, тъй като, предвид случайното разпределение на делата, към съответния момент не е възможно да се установи съдебният състав, който ще разгледа случая на лицето? 3) Представлява ли липсата на ефективно правно средство за защита, чрез което да се оспори действителността на назначаването на съдиите в Полша — при обстоятелства, при които е очевидно, че към съответния момент издирваното лице не може да установи дали съдилищата, пред които то ще бъде изправено, ще се състоят от съдии, чието назначаване е недействително — нарушение на същественото съдържание на правото на справедлив съдебен процес, което предполага изпълняващата държава да откаже предаването на издирваното лице?“.
216

Освен това от сравнението на текстовете на немски, английски и френски език на обжалвания регламент не ставало ясно дали в израза „andere Umstände oder Verhaltensweisen von Behörden“, „other situations or conduct of authorities“ или „autres situations ou comportements des autorités“ („други ситуации или поведение на органи“) терминът „ситуации“ е свързан или не с термина „органи“. Несъмнено изразът „Umstände von Behörden“, „situations of authorities“ или „ситуации на органи“, изглежда, нямал смисъл, но текстът на унгарски език на тази разпоредба свързвал термина „ситуация“ с термина „органи“, така че посочената разпоредба не изпълнявала изискването за яснота на правната норма.
–

European Arrest Warrant Act 2003 (Designated Member State) (Amendment) Order 2020 (Заповед (за определяне на държави членки) (изменение) от 2020 г. относно Закон за европейската заповед за арест от 2003 г. и Withdrawal of the United Kingdom from the European Union (Consequential Provisions) Act 2019 (Закон за оттеглянето на Обединеното кралство от Европейския съюз (последващи разпоредби) от 2019 г. относно европейските заповеди за арест, издадени преди изтичането на преходния период по отношение на лица, задържани преди края на този период,
–

за absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG, от C. Rohnke, Rechtsanwalt,
2

Запитването е отправено в рамките на спор между Phoenix Contact GmbH & Co. KG, от една страна, и HARTING Deutschland GmbH & Co. KG и Harting Electric GmbH & Co. KG, от друга страна, по повод на твърдяно нарушение на европейски патент, чийто притежател е Phoenix Contact.
1

С жалбата си Danske Slagtermestre иска отмяната на определението на Общия съд на Европейския съюз от 1 декември 2020 г., Danske Slagstermestre/Комисия (T‑486/18, непубликувано, наричано по-нататък обжалваното определение, EU:T:2020:576), с което Общият съд отхвърля като недопустима жалбата му за отмяна на Решение C(2018) 2259 final на Комисията от 19 април 2018 година относно държавна помощ SA.37433 (2017/FC) — Дания (наричано по-нататък „спорното решение“), с което в края на фазата на предварителното разглеждане се обявява, че таксата, въведена с Lov nr. 902/2013 om ændring af lov om betalingsregler for spildevandsforsyningsselskaber m.v. (Betalingsstruktur for vandafledningsbidrag, bemyndigelse til opgørelse af særbidrag for behandling af særlig forurenet spildevand m.v.) (Закон № 902/2013 за изменение на Закона за таксите за операторите на пречиствателни станции за отпадъчни води (структура на таксите за отвеждане на отпадъчните води, която позволява въвеждането на специални такси за пречистването на особено замърсени отпадъчни води и т.н.), не предоставя никакво избирателно предимство на определени предприятия и че следователно не е държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
3

В първите седем съображения от Директива 87/357 се предвижда следното: „като има предвид, че в много държави членки съществуват законови или подзаконови разпоредби, свързани с продукти, чийто външен вид се различава от съдържанието им и които застрашават здравето или безопасността на потребителите; като има предвид освен това, че тези разпоредби се различават по съдържание, обхват и приложно поле; като има предвид, че тези разпоредби в различните държави членки се отнасят до всички продукти, които по външност наподобяват хранителни стоки, без да са такива, а в други държави членки се отнасят до продукти, които могат да бъдат объркани с хранителни стоки, в частност сладкарски произведения; като има предвид, че подобно положение представлява значителна бариера за свободното движение на стоки и създава неравни условия за конкуренция в рамките на Общността, без при това да гарантира ефективна защита на потребителите, и в частност децата; като има предвид, че тези бариери пред установяването и функционирането на общия пазар трябва да бъдат премахнати и че на потребителите следва да се осигури подходяща защита съобразно резолюции на Съвета от 14 април 1975 г. и от 19 май 1981 г., съответно отнасящи се до първа [ОВ C 92, 1975 г., стр. 1] и втора програми [ОВ C 133, 1981 г., стр. 1] на Европейската икономическа общност относно политиката за защита на потребителите и предоставянето им на информация[,] и резолюци[я] на Съвета от 23 юни 1986 г. относно новия импулс за защита на потребителите [ОВ C 167, 1986 г., стр. 1]; като има предвид, че здравето и сигурността на потребителите изисква еднакво равнище на защита в различните държави членки; като има предвид, че за тази цел е необходима забрана на пускането на пазара, вноса и производството и износа на продукти, които тъй като могат да бъдат объркани с хранителни стоки, могат да представляват заплаха за здравето или безопасността на потребителите; като има предвид, че следва да се приемат разпоредби от подобен характер за упражняване на контрол от компетентните органи на държавите членки; като има предвид, че съгласно приетите принципи в резолюции на Съвета относно защита на потребителите, опасните продукти следва да бъдат изтеглени от пазара“.
38

Най-напред следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, той трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 61 и цитираната съдебна практика).
33

В това отношение е важно да се припомни, че бързото производство, предвидено в член 105 от Процедурния правилник, е процесуален способ, който следва да се прилага в случай на извънредна неотложност (вж. в този смисъл решение от 10 март 2022 г., Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Пълно здравно застрахователно покритие), C‑247/20, EU:C:2022:177, т. 41 и цитираната съдебна практика).
24

На първо място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали получените от W доставки, които W е прехвърлило на X и на Y във връзка с вноските си като съдружник, могат да се считат за получени от W за неговото предприятие и дали свързаните с тях разходи са част от общите му разходи, а именно елементи, формиращи разходите за извършените от него последващи облагаеми сделки по предоставяне на счетоводни и управленски услуги за дъщерните му дружества. Този въпрос следва от решение от 8 ноември 2018 г., C&D Foods Acquisition (C‑502/17, EU:C:2018:888, т. 37 и сл.), от което запитващата юрисдикция стига до заключението, че за целите на приспадането на ДДС, платен от холдингово дружество по получени доставки, съответната сделка трябва да намира единствената си пряка причина в облагаемата икономическа дейност на това дружество или да представлява пряко, постоянно и необходимо продължение на тази икономическа дейност. Така при липсата на пряка и непосредствена връзка между разходите, свързани с получените доставки, и облагаемата икономическа дейност на холдинговото дружество, тези разходи не биха могли да бъдат част от общите разходи на W и не биха могли да бъдат елементи, формиращи цената на доставените стоки или предоставените услуги от W. Запитващата юрисдикция се позовава и на решения от 14 септември 2017 г., Iberdrola Inmobiliaria Real Estate Investments (C‑132/16, EU:C:2017:683), от 3 юли 2019 г., The Chancellor, Masters and Scholars of the University of Cambridge (C‑316/18, EU:C:2019:559), и от 1 октомври 2020 г., Vos Aannemingen (C‑405/19, EU:C:2020:785). Макар делата, по които са постановени тези решения, да не се отнасят до холдингови дружества, те потвърждавали необходимостта от пряка връзка между получените доставки и облагаемите сделки на съответното дружество, за да се позволи приспадане на платения по получени доставки ДДС. В случая обаче запитващата юрисдикция счита, че доставките биха могли да бъдат получени не за целите на предприятието на W и за неговите облагаеми сделки, а за тези на дъщерните му дружества. При това положение тези доставки биха имали пряка и непосредствена връзка с дейностите на тези дъщерни дружества, които в голямата си част са освободени от облагане.
34

Свободата на установяване цели да гарантира национално третиране в приемащата държава членка на гражданите на други държави членки и на дружествата, посочени в член 54 ДФЕС, и забранява, що се отнася до дружествата, всякаква дискриминация, основана на местонахождението на седалището (решения от 12 декември 2006 г., Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, т. 43 и от 3 март 2020 г., Tesco-Global Áruházak, C‑323/18, EU:C:2020:140, т. 59 и цитираната съдебна практика).