ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

N. JÄÄSKINEN

представено на 13 март 2014 година ( 1 )

Дело C‑562/12

MTÜ Liivimaa Lihaveis

срещу

Eesti-Läti programmi 2007—2013 Seirekomitee

(Преюдициално запитване, отправено от Tartu Ringkonnakohus (Естония)

„Регламент (ЕО) № 1083/2006 — Регламент (ЕО) № 1080/2006 — Европейски фонд за регионално развитие — Правомощия на Комитета за наблюдение на оперативна програма с цел насърчаването на европейското териториално сътрудничество — Съвместна програма на две държави членки — Разпределение на отговорностите между Комитета за наблюдение и управителния орган на програмата — Забрана за съдебен контрол върху решенията на Комитета за наблюдение — Член 47 от Хартата на основните права на ЕС — Понятие за изпълнение на правото на ЕС — Актове на органи, служби или агенции на Съюза съгласно член 263 ДФЕС — Актове, които подлежат на контрол — Национална процесуална автономия — Принципи на ефективност и равностойност“

I – Въведение

1. Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. е програма за трансгранично сътрудничество, изпълнявана под егидата на Европейското териториално сътрудничество. Tartu Ringkonnakohus (окръжен съд в Tartu, Естония) иска насоки по въпроса дали пълната забрана за съдебен контрол върху решение на Комитета за наблюдение на програмата (наричан по-нататък „Комитетът за наблюдение“), с което се отказва финансирането на проект, е в съответствие с правото на ЕС. Наръчникът за програмата на Комитета за наблюдение (наричан по-нататък „Наръчник за програмата“) изключва всякакви съдебни правни средства за защита срещу неговите решения. Програмата се управлява в съответствие с административно споразумение, сключено между двете държави членки Естония и Латвия, съвместно с Министерството на вътрешните работи на Естония.

2. По-конкретно националният съд се интересува от съответствието на тази забрана с член 63, параграф 2 от Регламент (EO) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (EO) № 1260/1999 ( 2 ), разглеждан заедно с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), който защитава правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив процес.

3. Националният съд би искал също така да се изясни дали Общият съд на Европейския съюз или национален съд е компетентен да разглежда и да се произнася по жалби срещу решенията на Комитета за наблюдение. Този въпрос е тясно свързан с това да се установи дали решението на Комитета за наблюдение може да се счита за акт на орган, служба или агенция на Европейския съюз за целите на член 263 ДФЕС.

4. Разглежданият случай се усложнява от многостепенното естество на предоставянето на помощ съгласно Европейското териториално сътрудничество. От акта за преюдициално запитване не става ясно дали от гледна точка на естонското право решението на Комитета за наблюдение, с което заявлението на MTÜ Liivimaa’s Lihaveis се отхвърля, е правнообвързващо решение, което подлежи на съдебен контрол, или такова решение се взема на по-късен етап в процеса, например от управителния орган на програмата. Освен това, въпреки че Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. е програма на ЕС, неизбежно съществуват различия в системите за съдебен контрол във всяка държава членка, които се прилагат при нейното изпълнение.

5. Независимо от тези усложнения, основен принцип на правото на ЕС е, че макар по принцип процесуалната легитимация и правният интерес на страните в процеса се определят съгласно националното право, правото на ЕС все пак изисква националната правна уредба да не накърнява правото на ефективна съдебна защита ( 3 ). Държавите членки са длъжни да предвидят система от правни средства за защита и процедури, които позволяват да се осигури спазването на това право ( 4 ). Именно в светлината на този императив ще разгледам отправените от Tartu Ringkonnakohus преюдициални въпроси.

II – Правна рамка, главно производство и преюдициални въпроси

А– Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. и приложимото право на ЕС и приложимите естонски разпоредби

1. Въведение

6. Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. представлява „оперативна програма“ съгласно член 2, параграф 1 от Регламент (EO) № 1083/2006. Освен това в качеството ѝ на проект за териториално сътрудничество с участието на повече от една държава членка спрямо нея се прилага и Регламент (EО) № 1080/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година относно Европейския фонд за регионално развитие и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1783/1999 ( 5 ).

2. Правна рамка

7. Оперативната програма е приета с Решение С(2007) 6603 окончателен на Комисията от 21 декември 2007 г. ( 6 ) и е разработена с цел насърчаване на Европейското териториално сътрудничество. Тя получава общностно финансиране от Европейския фонд за регионално развитие (наричан по-нататък „ЕФРР“).

8. Основната структура за управление на програмите на Европейския фонд за регионално развитие е предвидена в член 59, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006, съгласно който за всяка оперативна програма държавата членка определя управителен орган, сертифициращ орган и одитиращ орган. Член 59, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 обаче предвижда, че в Регламент (ЕО) № 1080/2006 относно оперативните програми от обхвата на Европейското териториално сътрудничество са определени специални правила за управление и контрол.

9. Член 60 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 посочва функциите на управителния орган, който отговаря за управлението и изпълнението на оперативната програма в съответствие с принципа за стабилно финансово управление. По-специално управителният орган е отговорен да гарантира, че операциите са избрани за финансиране в съответствие с критериите, приложими за оперативната програма, и че те са в съответствие с приложимите общностни и национални правила за целия период на осъществяването им. Управителният орган дава насоки на работата на Комитета за наблюдение и му осигурява необходимите документи, които да позволят да се следи за качественото изпълнение на оперативната програма в светлината на специфичните ѝ цели.

10. Член 63 от Регламент (ЕО) № 1083/2006, цитиран в преюдициалното запитване като приложимата разпоредба от правото на ЕС, се отнася до Комитета за наблюдение. Съгласно тази разпоредба, на всяка държава членка се дава срок за създаване на комитет за наблюдение за всяка оперативна програма със съгласието на управителния орган. Един-единствен комитет за наблюдение може да се създаде за няколко оперативни програми. Всеки комитет за наблюдение изготвя процедурния си правилник в рамките на институционалната, правната и финансовата рамка на съответната държава членка и ги приема със съгласието на управителния орган, за да упражняват мисиите си в съответствие с регламента ( 7 ).

11. Съгласно член 70, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1083/2006, държавите членки отговарят за управлението и контрола на оперативните програми и са им възложени специфични задачи.

12. По отношение на специалните правила, приложими към програмите за териториално сътрудничество, член 14 от Регламент (ЕО) № 1080/2006 посочва, inter alia, че държавите членки участващи в оперативната програма посочват единен управителен орган, единен сертифициращ орган и единен одитиращ орган, като последният е с местонахождение в държавата членка на управителния орган. След консултации с държавите членки, представлявани на територията, обхваната от програмата, управителният орган съставя съвместен технически комитет. Той съдейства на управителния орган и на Комитета за наблюдение при изпълнението на съответните им задачи. Всяка участваща в оперативната програма държава членка назначава свои представители в Комитета за наблюдение, посочен в член 63 от Регламент (ЕО) № 1083/2006.

13. Член 15, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1080/2006 посочва, inter alia, че управителният орган поема, с някои изключения, функциите, посочени в член 60 от Регламент (ЕО) № 1083/2006.

14. Съгласно член 19, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1080/2006 освен задачите, посочени в член 65 от Регламент (ЕО) № 1083/2006, Комитетът за наблюдение или съответният управляващ комитет е натоварен с подбора на операциите.

15. С цел изпълнение на Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. се създава самостоятелна система за управление в съответствие с общо споразумение, сключено между двете правителства и Министерството на вътрешните работи на Република Естония. Структурата за управление се намира основно в Естония.

16. Министерството на вътрешните работи на Република Естония изпълнява функциите на управителен орган (вж. глава 7.2.1 от Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г.), на сертифициращ орган (вж. глава 7.3.1 от Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г.) и на одитиращ орган (вж. глава 7.4.1 от Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г.). Управителният орган създава съвместен технически комитет (наричан по-нататък „JTS“) (глава 7.7 от оперативната програма), който управлява оперативната програма.

17. Освен това е създаден и Комитет за наблюдение, съставен от седем членове както от Естония, така и от Латвия, съгласно посоченото в точка 15 по-горе споразумение в съответствие с член 14, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1080/2006, членове 63 и 64 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 и глава 7.6.2 от Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. Именно решение на този орган е предмет на спора в главното производство.

18. Комитетът за наблюдение приема Наръчник за програмата, който съдържа насоки за изготвянето на заявленията, както и за изпълнението и контрола върху проектите, за изготвянето на отчетните доклади и за приключването ѝ. Глава 7.6.3 от Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. предвижда че Комитетът за наблюдение изготвя процедурния си правилник и го приема със съгласието на управителния орган с цел изпълнение на задачите си в съответствие с Общия регламент и Регламента за ЕФРР ( 8 ).

19. Глава 6.6 от Наръчника за програмата предвижда: „Решенията на [Комитета за наблюдение] не могат да бъдат оспорвани“.

20. В член 1, параграф 3 от естонския Закон за структурните помощи за периода 2007—2013 г. (Perioodi 2007—2013 г. struktuuritoetuse seadus, StS 2007—2013 г.) се посочва, че различни раздели от закона се прилагат към предоставянето и използването на структурно подпомагане, основано на целите на оперативните програми на Европейското териториално сътрудничество, указани в член 3, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕО) № 1083/2006. Съгласно член 1, параграф 5 от естонския Закон за структурните помощи разпоредбите на Закона за административното производство (haldurmenetluse seadus) се прилагат към предписаните в този закон производства, като се вземат предвид произтичащите от него особености ( 9 ).

Б– Главното производство и преюдициалните въпроси

21. През февруари 2010 г. MTÜ Liivimaa Lihaveis, което е естонско икономическо сдружение на говедовъди, подава в рамките на програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. заявление за финансиране на проект„[з]а производство на нов продукт с нова марка, произведен от висококачествени месодайни говеда, отглеждани на пасища с най-разнообразен тревен състав в Естония и Латвия“ (наричан по-нататък „Проектът“).

22. Представеният от MTÜ Liivimaa Lihaveis проект преминава успешно първия етап на процедурата по подбор и е оценен като годен от техническа страна да получи финансиране. След това той е препратен за оценка на качеството, която се извършва от JTS, който въз основа на тази оценка изготвя класиране и го предоставя на Комитета за наблюдение. На 19 април 2010 г. JTS уведомява с писмо MTÜ Liivimaa Lihaveis, че заявлението му е преминало първия етап на процедурата по подбор и че е оценен като годен от техническа страна да получи финансиране. Освен това MTÜ Liivimaa Lihaveis е уведомено, че JTS ще премине към оценка на качеството на заявлението, но че „окончателното решение“ ще бъде взето от Комитета за наблюдение на 29 юни 2010 г.

23. На заседание си, проведено на 28 и 29 юни 2010 г., Комитетът за наблюдение отхвърля заявлението за финансиране на MTÜ Liivimaa Lihaveis. На 7 юли 2010 г. JTS информира с писмо MTÜ Liivimaa Lihaveis за това решение на Комитета за наблюдение.

24. На 1 ноември 2010 г. MTÜ Liivimaa Lihaveis завежда дело пред Tartu Halduskohus (Административен съд в Tartu), по което иска да бъде отменено решението на Комитета за наблюдение, с което се отхвърля подаденото от него заявление, както и Комитетът за наблюдение да бъде задължен да разгледа отново заявлението и да издаде административен акт в съответствие с предвиденото в закона.

25. Tartu Halduskohus отхвърля жалбата за отмяна на оспореното решение с определение от 21 септември 2011 г. на основание, че решението не представлява административен акт, който подлежи на обжалване пред административните съдилища. Член 1, параграф 3 във връзка с параграф 5 от естонския Закон за структурните помощи за периода 2007—2013 г. изключва прилагането на разпоредбите на естонския Закон за административното производство към проекти съгласно Програмата между Естония и Латвия. Според Halduskohus с оглед на предвидените в документите за програмата специфични разпоредби относно процедурата за вземане на решения може да се направи извод, че законодателят е имал за цел да изключи прилагането на националните разпоредби за административното производство спрямо Комитета за наблюдение, който не е административен орган, а международен комитет.

26. Освен това Halduskohus посочва, че дори решението на Комитета за наблюдение да може да се квалифицира като административен акт, то представлява вътрешен административен акт, който жалбоподателят няма право да обжалва, тъй като оспореното решение не създава, не прекратява и не променя права или задължения на лица извън администрацията.

27. През октомври 2011 г. жалбоподателят обжалва определението на Tartu Halduskohus пред Tartu Ringkonnakohus. Tartu Ringkonnakohus решава да спре производството и да постави на Съда на Европейския съюз следния преюдициален въпрос: „a) Съвместим ли е процедурният правилник на съставения съвместно от две държави членки Комитет за наблюдение (както и приетият от Комитета за наблюдение Наръчник за програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г.), който предвижда, че „[р]ешенията на Комитета за наблюдение не могат да бъдат оспорвани [пред съд] ( 10 )“ (глава [6.6.4] от Наръчника за програмата), с член 63, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета […] във връзка с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз? б) При отрицателен отговор на въпроса по буква а), следва ли член 267, първа алинея, буква б) от Договора за функционирането на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че глава [6.6.4] от приетия от Комитета за наблюдение Наръчник за програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. представлява акт на институция, орган, служба или агенция на Съюза, който акт следва да бъде обявен за невалиден? в) При отрицателен отговор на въпроса по буква а), следва ли член 263, първа алинея, второ изречение във връзка с член 256, параграф 1 и член 274 от Договора за функционирането на Европейския съюз да се тълкува в смисъл, че компетентен да се произнесе по жалби срещу решенията на Комитета за наблюдение на Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. е Общият съд на Европейския съюз или съответният съд, компетентен съгласно разпоредбите на националното право?“.

III – Анализ

А– Предварително становище

28. Според мен националният съд се нуждае от тълкуване на правото на ЕС в две ключови отношения. Те са: (i) кои съдилища са компетентни да разрешат спора, тези на държава членка или Общият съд на ЕС, и (ii) дали изключването от съдебен контрол върху отказите за финансиране въз основа на фактите по настоящото дело са съвместими с правото на ЕС.

29. В началото е полезно да се отбележи, че ако на поставения от националния съд въпрос по буква б) се даде положителен отговор и [решенията на] Комитета за наблюдение на Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г. са актове на институция, орган, служба или агенция на Съюза за целите на член 263 ДФЕС, всъщност по-скоро Общият съд на Европейския съюз, а не естонските съдилища, както посочва националният запитващ съд във въпроса по буква в), би бил компетентен да разглежда делата, заведени от MTÜ Liivimaa Lihaveis. Следователно първо ще разгледам правните проблеми, повдигнати във въпросите по букви б) и в), преди да дам отговор на въпроса по буква а) относно съвместимостта на глава 6.6 от Наръчника за програмата с правото на ЕС.

Б– Отговор на въпросите по букви б) и в)

30. Както вече посочих, Комитетът за наблюдение, чието съществуване се изисква от Регламент № 1080/2006 и Регламент № 1083/2006, е създаден съгласно клаузите на споразумение между Латвия и Естония. Регламент № 1080/2006 е lex specialis, приложим към програмите за териториално сътрудничество ( 11 ). Член 19, параграф 3 от Регламент № 1080/2006 посочва също, че Комитетът за наблюдение или съответният управляващ комитет извършва подбор на подлежащите на финансиране операции. Именно тази разпоредба е водеща за разрешаването на спора, като се има предвид, че разглежданата програма по-скоро попада в обхвата на европейското териториално сътрудничество, а не на член 63, параграф 2 от Регламент № 1083/2006, въпреки че във въпроса по буква а) от преюдициалното запитване се прави позоваване на последния.

31. По време на съдебното заседание е уточнено, че споразумението не е сключено съгласно разпоредбите относно сключването и ратифицирането на международни споразумения. В случая изглежда сме изправени пред документ, който се описва като международно административно споразумение ( 12 ). Не е необичайно органите на намиращи се в близост или съседни държави да се договорят помежду си за изпълнението на някои практически задачи или осъществяването на техническо или административно сътрудничество, без да се прибягва до формалните процедури за сключване на договори. Правното естество на такива договорености, които често включват създаването на съвместни или смесени работни групи или комитети или други подобни органи, е неясно съгласно международното публично право. ( 13 )

32. Във всеки случай независимо от начина, по който се класифицира правното естество на Комитета за наблюдение съгласно международното или националното право, според мен няма никакво съмнение, че Комитетът за наблюдение не е институция, агенция, орган или служба на Съюза за целите на член 263 ДФЕС, което също така го изключва от юрисдикцията на Общия съд на Европейския съюз.

33. По отношение на първата от тези категории, Комитетът за наблюдение очевидно не е „институция“ на Европейския съюз. Последните са посочени в член 13 от ДЕС и включват Европейския парламент, Европейския съвет, Съвета, Европейската комисия, Съда на Европейския съюз, Европейската централна банка и Сметната палата.

34. Второто изречение от първия параграф на член 263 ДФЕС, както е въведен от Договора от Лисабон, обаче предвижда нова разпоредба от първичното право на ЕС, съгласно която Съдът на ЕС също така контролира законосъобразността на актовете, издадени от органите, службите или агенциите на Съюза, предназначени да произвеждат правно действие по отношение на трети страни ( 14 ). Както отбелязва Общият съд, от съдържанието на член 263, параграф 1 ДФЕС не може да се заключи, че всяко образувание или структура, което попада или работи в рамките на организационната рамка на Европейския съюз, може автоматично да се разглежда като агенция, служба или орган на Съюза ( 15 ).

35. По този начин, за да попадне едно образувание в обхвата на тази част на член 263 ДФЕС, трябва да са изпълнени някои условия. Образуванието трябва да е създадено по силата на акт на ЕС, който му предоставя юридическа правосубектност и то трябва да бъде включено в институционалната и административната структура на Европейския съюз, както е отразено в бюджета на ЕС ( 16 ).

36. Съществуват някои ясни примери за обхвата на тези параметри. В случая имам предвид органите, които са създадени като агенции на ЕС с юридическа правосубектност като Службата за хармонизация във вътрешния пазар ( 17 ), Службата на Общността за сортовете растения ( 18 ), Европейската агенция за авиационна безопасност ( 19 ) и Европейската агенция по химикали ( 20 ). В действителност именно тези са видовете органи, които член 263 ДФЕС — чийто текст се различава от член 230 ЕО — е предназначен да обхване ( 21 ). Съществуват обаче някои случаи, които не са ясни, като например правната система на европейските училища, която е система sui generis, различна от тази на Европейския съюз и държавите членки ( 22 ).

37. Не така обаче е в случая на образувание като Комитета за наблюдение, който е създаден съвместно от Естония и Латвия, а не от Европейския съюз чрез правен документ на ЕС. Комитетът за наблюдение не разполага и с юридическа правосубектност по силата на мярка на ЕС. От органична гледна точка той не притежава бюджетна линия в общия бюджет на Европейския съюз, нито пък отделен бюджет, установен в правен документ на ЕС. Той по-скоро е финансиран от отпуснатите от Европейския съюз и от двете държави членки фондове по оперативната програма в съответствие с разпоредбите на правото на ЕС относно структурните фондове. Оспореното решение не може да се припише на Комисията, така че не може да става въпрос Комисията да е надлежният ответник пред Общия съд ( 23 ).

38. Както Комисията признава по време на съдебното заседание, член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1080/2006 посочва, inter alia, че държавите членки, участващи в оперативната програма, посочват единен управителен орган, единен сертифициращ орган и единен одитиращ орган. Очевидно това правило има за цел да се избегнат празноти относно отговорността при използването на финансиране от ЕС при изпълнението на програми на регионалните фондове с участието на повече от една държава членка.

39. С оглед на съдебния контрол това неизбежно означава, че съдилищата на държавата членка, където е разположен единният управителен орган, по принцип са компетентни да осъществяват контрол върху неговите решения. Според мен същото правило трябва да се прилага и към решенията на съвместните органи на програмата като Комитета за наблюдение и JTS, доколкото те са в състояние да пораждат самостоятелно правно действие.

40. С други думи, с оглед на това тълкуване на правото на ЕС е трудно да се предвиди как на национално равнище Комитетът за наблюдение би могъл да се счита за чуждестранен орган или международна организация, спрямо които не се прилага никакъв съдебен контрол. Това е от значение, тъй като изглежда, че член 8, параграф 1 от Административно-процесуалния закон изключва подобен вид органи от юрисдикцията на естонските административни съдилища ( 24 ).

41. Това тълкуване възпрепятства и възникването на проблеми във връзка с юрисдикцията. Според мен смесеното гражданство на членовете на Комитета за наблюдение не съставлява пречка за съдебен контрол върху неговите решения, тъй като предметът на такъв контрол би бил решение на този орган, съгласно определението в приложимите актове от правото на ЕС и документи на програмата. Това не се засяга от факта, че решенията на Комитета за наблюдение се вземат с консенсус между делегатите на Комитета от Естония и Латвия.

42. По този начин предлагам да се отхвърлят направените от правителството на Латвия доводи в смисъл, че ако Съдът счете, че решенията на Комитета за наблюдение подлежат на съдебен контрол, то това потенциално би могло да породи някаква колизия между административната юрисдикция на латвийските и естонските съдилища, като се има предвид, че Комитетът за наблюдение е съставен от членове от двете страни. Както Комисията изтъква по време на съдебното заседание, страните по оперативната програма са се договорили за юрисдикция на Естония както по отношение на финансовата рамка, така и на местонахождението на описаните по-горе органи на програмата. Тези подробности са отразени в Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г.

43. Следователно на преюдициалните въпроси по букви б) и в) следва да се отговори общо в смисъл, че решенията на Комитета за наблюдение не са актове на институция, орган, служба или агенция на Съюза по смисъла на член 263 ДФЕС и че съдилищата на държавата членка, а не Общият съд на Европейския съюз, са компетентни да разглеждат и решават дела срещу Комитета за наблюдение.

44. От гледна точка на политиката това решение може да постави латвийските кандидати за финансиране в трудно положение поради неизбежните езикови проблеми и вероятното им непознаване на естонската правна система. Може да се съжалява, че засегнатите държави членки не са разгледали създаването на трансграничен орган за осъществяване на контрол за законосъобразност на решенията за финансиране на Комитета за наблюдение по подобие на Съда на Бенелюкс. Освен това според мен нищо не би възпрепятствало държавите членки да се договорят, че латвийските съдилища са компетентни да осъществяват контрол върху решенията на Комитета за наблюдение, които са адресирани към латвийски предприятия и пребиваващи в Латвия лица.

В– Отговор на въпроса по буква а)

1. Предварителни бележки

45. Първо, важно е да се уточни коя част на член 47 от Хартата се разглежда в настоящето производство. Подобно на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), член 47 от Хартата съчетава множество различни права, които са съществени за правораздаването. Сред тях са правото на справедлив и безпристрастен процес, който следва да се проведе в разумен срок, и наличието на ефективни правни средства за защита, ако трябва да се посочат само някои от неговите елементи. Преписката по делото показва, че настоящият спор се отнася до твърдяно нарушение на правото на достъп до съд, след като Наръчникът за програмата налага бланкетна забрана за съдебно оспорване на разглежданото решение ( 25 ).

46. С първия си въпрос Tartu Ringkonnakohus по същество пита дали Комитетът за наблюдение, като приема своя процедурен правилник съгласно член 63, параграф 2 от Регламент № 1083/2006 и като изключва съдебен контрол върху собствените си решения, съответства на член 47 от Хартата. Както обаче бе посочено по-горе, приложимата оспорвана разпоредба в случаи, подобни на разглеждания, които се отнасят до европейското териториално сътрудничество, е член 19, параграф 3 от Регламент № 1080/2006, а не член 63, параграф 2 от Регламент № 1083/2006.

47. Както вече споменах, по същество разглежданият спор засяга въпроса дали наложената от глава 6.6 от Наръчника забрана и всъщност, ако констатациите на Tartu Halduskohus са правилни, естонското право, нарушава правото на достъп до съд. Както е обяснено по-долу, тази част на член 47 от Хартата задължава съдилищата на държавите членки по същия начин да зачитат принципите на ефективност и равностойност, които са също така приложими. Съгласно първия принцип държавите членки са длъжни да гарантират, че съществуващите правни средства за защита и процесуални правила, за упражняване на произтичащите от правото на ЕС права, не ги правят на практика невъзможни или изключително трудни за упражняване. Съгласно втория принцип правните средства за защита и процесуалните правила на една държава членка не трябва да са по-неблагоприятни от тези, свързани с аналогични искания от чисто вътрешно естество ( 26 ). Според мен принципите на ефективност и равностойност трябва да бъдат включени в обхвата на член 47 от Хартата ( 27 ).

48. Европейският съюз се основава на върховенството на закона, доколкото нито неговите държави членки, нито неговите институции не могат да избегнат контрола по въпроса дали приетите от тях мерки са в съответствие с основната конституционна харта ( 28 ), а именно ДЕС, ДФЕС и Хартата. Според мен, и противно на тревогите, изразени от представителя на Латвия по време на съдебното заседание относно последиците от допускането на съдебен контрол върху трансграничните мерки, немислимо за изпълнението на една програма на ЕС би било да избегне всякакъв съдебен контрол само чрез участието на повече от една държава членка.

49. Като се има предвид всичко това, при условията на предложените по-долу насоки, националният запитващ съд следва да реши дали разглежданите разпоредби относно съдебен контрол съответстват на правото на достъп до съд, което се защитава от член 47 от Хартата. С оглед на правото на ЕС той е свободен да приложи свои собствени правни средства за защита и процесуални правила, при спазване на принципите на ефективност и равностойност. С оглед на това, че спорът се отнася до изпълнението на правото на ЕС, материалните основания за контрол, които съдът на държавата членка е длъжен да прилага, обхващат общите принципи на правото и основните права заедно с съществуващите съгласно административното право на държавата членка основания за контрол ( 29 ).

50. Освен това според мен правото на ЕС не препятства държавите членки да предоставят по-благоприятни условия за достъп до съд и съдебен контрол, отколкото правото на ЕС, при условие че това не застрашава ефективното изпълнение на правото на ЕС. Това се прилага както към условията за предоставянето на locus standi, така и към критериите за определяне на подлежащите на контрол актове ( 30 ).

51. За да се разбере правилно ролята на общите принципи на правото на ЕС и член 47 от Хартата за разглежданото дело, от значение е да се отграничат два въпроса, а именно: i) дали е налице правнообвързващ отказ по заявлението за финансиране на MTÜ Liivimaa Lihaveis съгласно Програмата между Естония и Латвия и ii) на кой етап от административното производство е постановен този отказ. С други думи, кой е решителният етап в това отношение? По първия въпрос член 47 от Хартата е пряко приложим, докато вторият е въпрос на националната процесуална автономия, която е ограничена от общите принципи на правото на ЕС на ефективност и равностойност, като вторият принцип е израз и на по-общия принцип на недискриминация.

2. Член 47 от Хартата и правото на достъп до правосъдие

52. Важно е да се има предвид, че Хартата е част от първичното право на Европейския съюз по силата на член 6, параграф 1 ДЕС. Като се има предвид това, цялото законодателство на съюза, включително член 19, параграф 3 от Регламент № 1080/2006, трябва да се тълкува в съответствие с правата по Хартата ( 31 ).

53. Съдът отбелязва, че Европейският съд по правата на човека при определянето дали е налице нарушение на правото на достъп до правосъдие разглежда „дали ограниченията […] са застрашили същината на това право, дали тези ограничения преследват законна цел и дали има обоснована връзка на пропорционалност между използваните средства и преследваната оправдана цел“ ( 32 ). С оглед на абсолютното естество на ограничението на правото на достъп до правосъдие, за което се твърди, че се разглежда в това дело, в действителност ще се изискват сериозни мотиви, преди да бъде обоснована разглежданата мярка на държавата членка.

54. Отвъд съмнение е, че Естония и Латвия са длъжни да съблюдават правото на достъп до правосъдие, както се защитава от член 47 от Хартата, когато прилагат и изпълняват програмата. Освен това самият Комитет за наблюдение е обвързан от това основно право. Припомням, че самият Комитет за наблюдение е приел Наръчника за програмата.

55. Дълбоко съм убеден, че безспорно незаконодателен орган като Комитета за наблюдение не може да притежава компетентност да изключи съдебен контрол върху собствените си решения с действие, което обвързва релевантните национални съдилища. Това не би изпълнило критериите, „предвидени от закона“, които се изискват за всяко ограничаване на упражняването на признатите от Хартата права ( 33 ). Следователно, ако в настоящия случай е възможно законово да се предвиди някакво изключване на достъпа до правосъдие по отношение на решенията на Комитета за наблюдение, то трябва да е последица от ясно разписан естонски закон, а не от Наръчника за програмата.

56. Следователно, член 47 от Хартата подчертава принципите на установената съдебна практика в смисъл, че решенията за отказ на финансиране от ЕС на националните органи, които упражняват изпълнителни правомощия, следва да са открити за съдебен контрол ( 34 ).

3. Член 47 от Хартата и принципите на ефективност и равностойност

57. Както вече споменах, автономията на националния запитващ съд по отношение на процеса и правните средства за защита е ограничена от принципите на ефективност и равностойност. Както се посочва в точка 47, според мен тези правила понастоящем попадат в обхвата на член 47 от Хартата.

58. С оглед на тези обстоятелства следва да се направи преценка дали решението на Комитета за наблюдение е подлежащ на контрол акт на собствено основание, или е само вътрешна процедурен етап, преди управителният орган да вземе окончателното решение. В случая на втората от тези две алтернативи следва да се отчита и фактът, че съгласно Наръчника за програмата (параграф 6.7) окончателният етап при отпускането на финансиране от ЕФРР се състои в сключването на договор за субсидия между управителния орган и водещия партньор на одобрения проект. С други думи, възможно е процесът на вземане на решения да не доведе до приемане на административен акт в класическия смисъл, а до сключване на договор на частното или административното право между управителния орган и водещия партньор.

59. От помощ би било да се припомни, че на равнището на ЕС, за да се определи дали една административна заповед допринася за очевидна промяна в правното положение на кандидата, е необходимо придържане към реалното съдържание на оспорвания акт ( 35 ), а не към неговата форма ( 36 ) и релевантните поддържащи правни отношения ( 37 ).

60. По този начин актове, които, макар да са приети в рамките на подготвителното производство, слагат край на отделен етап от основното производство и пораждат правни последици ( 38 ), пораждат правото на съдебен контрол. Полезно е да се изтъкне, че Съдът се е произнесъл конкретно по правните последици на решения, взети от органи на ЕС, които препятстват получаването от някои кандидати на финансиране от ЕС в ранните етапи от един многостепенен процес. Съдът поддържа, че съставянето на списъци може да породи правни последици, доколкото то може да доведе до пропускането на някои предприятия от тези списъци и по този начин да ги лиши от участие в договорите ( 39 ).

61. Тук бих допълнил, че в съвременния многостепенен процес на вземане на административни решения е възможно изходът да не бъде административно решение, а административен закон или частноправен договор между органа и една частна страна. Подобен договор е възможно да не бъде съобщен на неодобрените участници или той да остане недостъпен за тях ( 40 ). С други думи, при такива обстоятелства решението, с което обективно е отхвърлено заявлението за финансиране, може да е било взето на по-ранен етап, отколкото сключването на договора. Според мен при такива обстоятелства кандидатът трябва да е в състояние да оспори подобен отказ пред съдилищата, освен ако съществува друга форма за обжалване на отрицателното решение за финансиране, различна от обжалването по административен ред ( 41 ).

62. Преюдициалното запитване не съдържа изложение на приложимите национални разпоредби относно административния процес и административния съдебен процес. Следователно не е възможно да се провери кои правни средства и форми за защита съществуват в съответните чисто национални уредби. Както обаче вече посочих, трябва да съществува правно средство за защита в случай на отхвърляне на заявление за финансиране и това правно средство за защита трябва да изпълнява условията, които произтичат от принципите на ефективност и равностойност. В крайна сметка националният правопорядък на държавата членка е длъжен да предостави отделен иск за проверка дали националните разпоредби са съвместими с правото на ЕС, ако всички други правни средства за защита, налични съгласно националното право, не гарантират ефективна съдебна защита ( 42 ).

63. По отношение на принципа на ефективност Съдът последователно поддържа, че за да се определи дали правило на държава членка прави практически невъзможно или прекомерно трудно приложението на правото на ЕС, сред факторите, които следва да се вземат предвид, са мястото на тази разпоредба в цялото производство, неговото развитие и неговите специфични особености, разгледани като цяло, и „принципите, които стоят в основата на националната съдебна система, като например принципа за гарантиране на правото на защита, принципа на правна сигурност и принципа на ефективното развитие на производството“ ( 43 ). Следователно при преценката дали решението на Комитета за наблюдение е подлежащ на контрол акт националният съд трябва да провери дали съществуват алтернативни правни средства, предоставящи ефективна правна защита, различни от административно обжалване.

64. По отношение на принципа на равностойност тревожно изглежда, че единствено финансирането съгласно европейските програми за териториално сътрудничество е изключено от съдебен контрол в Естония. Изглежда, че това е специален и ограничителен режим за правна защита, който не се прилага към аналогични искове от чисто вътрешно (и в случая естонско) естество. Националният съд следва обаче да реши дали е нарушен принципът на равностойност ( 44 ).

4. Обхват на съдебния контрол, необходим съгласно общите принципи на правото на ЕС

65. Накрая завършвам, като се позовавам на обхвата на съдебния контрол, от който кандидати, чиито заявления са били отхвърлени от Комитета за наблюдение, могат да се възползват.

66. Според мен оспореното от MTÜ Liivimaa Lihaveis решение за финансиране в крайна сметка е дискреционно по своето естество в смисъл, че дори тези кандидати, които изпълняват правните критерии и условия за финансиране, не разполагат със субективно право да получат такова финансиране. Това е така, тъй като е възможно да има повече заявления, които изпълняват критериите, отколкото са наличните средства. Обратното, възможно е никой от съревноваващите се проекти да не бъде счетен за годен за финансиране дори ако те изпълняват формалните критерии и критериите за техническа годност.

67. Това означава, че е възможен отказ за финансиране, дори проектът на MTÜ Liivimaa Lihaveis да изпълнява всички критерии, установени съгласно Европейското териториално сътрудничество.

68. Освен това според мен съдът на държавата членка трябва да вземе предвид факта, че Комитетът за наблюдение е обвързан от същите критерии, които са приложими към институциите на ЕС при упражняваното от тях правомощие на преценка. В този контекст вече е признато, че „спазването на предоставените от правния ред на Съюза гаранции в административните производства е от още по-голямо значение. Сред тези гаранции попада по-специално задължението на компетентната институция да провери внимателно и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по случая, правото на заинтересованото лице да изрази гледната си точка, както и правото за него да се постанови решение с подробни мотиви. Само по този начин общностният съд може да провери дали са налице фактическите и правните обстоятелства, от които зависи упражняването на правото на преценка“ ( 45 ). Тези обстоятелства според мен са част от задължението за добра администрация, което понастоящем е отразено в член 41 от Хартата.

69. Това обаче е границата на обхвата на съдебен контрол, който е длъжен да предприеме съдът на държавата членка съгласно правото на ЕС ( 46 ).

70. Следователно предлагам на въпроса по буква а) да се отговори в смисъл, че независимо от правилата на Комитета за наблюдение, който е създаден съвместно от две държави членки в контекста на Европейския фонд за регионално развитие, какъвто е Наръчникът за програмата, приет от Комитета за наблюдение на Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г., и съгласно които решенията на Комитета не подлежат на обжалване, принципът на ефективна правна защита и член 47 от Хартата изискват кандидат, чието заявление за финансиране в съответствие с Регламент № 1080/2006 и Регламент № 1083/2006 е било отхвърлено, да може да оспорва този отказ пред компетентна юрисдикция на държавата членка, която отговаря за управлението на програмата. Националният съд следва да реши кои процесуални разпоредби и принципи на националното право уреждат достъпа до съд в този контекст при условията на изискванията, произтичащи от принципите на равностойност и ефективна съдебна защита.

Г– Действие във времето

71. Не виждам основание да приема становището на правителството на Латвия в смисъл, че действието на съдебното решение във времето следва да е само ex nunc (с изключение на вече висящите дела, свързани с Комитета за наблюдение) поради факта, че националните бюджети ще бъдат допълнително натоварени, ако на съдебното решение се придаде действие ex tunc. Освен това правителството на Латвия твърди, че ако действието на решението във времето не бъде ограничено, ще се надигне вълна от жалби срещу решенията на Комитета за наблюдение, които вече са били изпълнени.

72. Преди Съдът да предприеме изключителната стъпка да ограничи действието на едно съдебно решение във времето, е необходимо да се изпълнят две условия, а именно засегнатите лица трябва да са действали добросъвестно и трябва да съществува опасност от сериозни затруднения, ако действието на съдебното решение във времето не бъде ограничено ( 47 ).

73. По отношение на условието засегнатите лица да са действали добросъвестно, правителствата на Естония и на Латвия като цяло и Комитетът за наблюдение в частност би следвало да са запознати с изискванията за ефективна съдебна защита съгласно правото на ЕС при изработването на приложимите към процеса на вземане на решения в рамките на Европейското териториално сътрудничество правила.

74. По отношение на изискването да съществува опасност от сериозни затруднения Съдът е пояснил, че финансовите последици, които биха произтекли за държава членка от едно преюдициално заключение, никога сами по себе си не са оправдавали ограничение на действието във времето на подобно решение ( 48 ). Освен това, тъй като не може да съществува субективно право на предоставяне на финансиране в контекста на Европейския фонд за регионално развитие, това не допуска, че за засегнатата държава членка задължително ще произтекат някакви финансови последици от тълкуването, което Съдът ще възприеме.

75. При тези обстоятелства нищо в настоящото дело не оправдава дерогация от принципа, че решение относно тълкуването на правото на Съюза поражда действие от датата на влизане в сила на тълкуваната норма.

IV – Заключение

76. Въз основа на изложените по-горе съображения предлагам следния отговор на отправените от Tartu Ringkonnakohus преюдициални въпроси: „Въпрос по буква а) Принципът на ефективна правна защита и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз изискват заявител, чието заявление за финансиране в съответствие с Регламент (ЕО) № 1080/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 г. относно Европейския регионален фонд за развитие и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1783/1999 и Регламент (EO) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (EO) № 1260/1999 е получило отказ, да може да оспори този отказ пред компетентния съд на държавата членка, която отговаря за управлението на програмата. Националният съд следва да реши на кой етап от процеса на вземане на решения е приет подлежащият на контрол акт и кои процесуални разпоредби и принципи на националното право уреждат достъпа до съд в този контекст, при условие че те изпълняват изискванията с оглед на принципите на равностойност и ефективна правна защита. Въпросите по букви б) и в) Решенията на Комитета за наблюдение, който е създаден съвместно от две държави членки в контекста на Европейския фонд за регионално развитие, подобно на Комитета за наблюдение за Програмата между Естония и Латвия за периода 2007—2013 г., не са актове на институция, орган, служба или агенция на Съюза по смисъла на член 263 ДФЕС и съдилищата на държавата членка, а не Общият съд на Европейския съюз, са компетентни да разглеждат и да решават дела срещу решенията на подобни комитети за наблюдение“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) OВ L 210, 2006 г., стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 16, том 1, стр. 16. Регламент № 1083/2006 е отменен с Регламент (ЕС) № 1303/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година за определяне на общоприложими разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд, Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони и Европейския фонд за морско дело и рибарство и за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд, Кохезионния фонд и Европейския фонд за морско дело и рибарство, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета (OВ L 347, стр. 320). Все пак Регламент № 1083/2006 е приложим ratione temporis в настоящия случай.

( 3 ) Решение от 13 март 2007 г. по дело Unibet (C-432/05, Сборник, стр. I-2271, точка 42 и цитираната съдебна практика).

( 4 ) Пак там.

( 5 ) OВ L 210, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 1, стр. 236. По време на съдебното заседание Европейската комисия посочва, че това е lex specialis за европейските програми за териториално сътрудничество. Регламент № 1080/2006 е отменен, считано от 1 януари 2014 г., от член 15 от Регламент (ЕС) № 1301/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно Европейския фонд за регионално развитие и специални разпоредби по отношение на целта „Инвестиции за растеж и работни места“, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1080/2006 (OВ L 347, стр. 289). Регламент № 1080/2006 все пак е приложимата правна уредба ratione temporis.

( 6 ) Съгласно акта за преюдициално запитване на 24 октомври 2012 г. Комисията приема Решение C(2012) 7497 за изменение на Решение C(2007) 6603.

( 7 ) Съгласно член 64, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 Комитетът за наблюдение се председателства от представител на държавата членка или на управителния орган. Съставът му се решава от държавата членка със съгласието на управителния орган. Съгласно член 64, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1083/2006 по негова инициатива или по молба на Комитета за наблюдение представител на Комисията участва в работата на Комитета за наблюдение в консултативно качество.

( 8 ) Съгласно становището на Комисията в съдебното заседание обаче Наръчникът за програмата е приет въз основа на член 5, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 1828/2006 на Комисията от 8 декември 2006 година относно реда и начина на изпълнение на Регламент (ЕО) № 1083/2006 на Съвета за определянето на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и на Регламент 1080/2006 на Европейския парламент и на Съвета относно Европейския фонд за регионално развитие (ОВ L 371, 27.12.2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 14, том 3, стр. 17). Вж. също Поправка на Регламент (EО) № 1828/2006 на Комисията от 8 декември 2006 относно правилата за прилагане на Регламент (EО) № 1083/2006 на Съвета от 11 юли 2006 година за определяне на общи разпоредби за Европейския фонд за регионално развитие, Европейския социален фонд и Кохезионния фонд и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1260/1999 на Европейския парламент и на Съвета относно Европейския регионален фонд за развитие (OВ L 45, стр. 3).

( 9 ) Съгласно акта за преюдициално запитване Tartu Halduskohus счита, че тези разпоредби изключват прилагането на Закона за административното производство спрямо проекти по Програмата между Естония и Латвия. Вж. по-нататък точка 25 по-долу.

( 10 ) Съгласно поправката на Европейската Комисия от 15 ноември 2013 г. в писменото ѝ становище думите в квадратни скоби не се съдържат в текста на Наръчника на програмата, който е приложим ratione temporis по настоящото дело. Този текст гласи в своя член 6.6, че „решенията на Комитета за наблюдение не подлежат на оспорване“.

( 11 ) Вж. съображение 14 от Регламент № 1080/2006 и съображение 48 от Регламент № 1083/2006.

( 12 ) Klabbers, J. The Concept of Treaty in International Law. Kluwer, 1996, р. 21—25 и Möllers, C. Transnationale Behördenkooperation Verfassungs- und völkerrechtliche Probleme transnationaler administrativer Standardsetzung. ZaörV 65 (2005) 351.

( 13 ) Klabbers, цит. съч., стр. 97—94.

( 14 ) Разбира се, че Общият съд има юрисдикция да разглежда дела срещу агенции на ЕС, преди член 263 ДФЕС изрично да ги посочи. Вж. Решение от 8 октомври 2008 г. по дело Sogelma/АЕR (T-411/06, Сборник, стр. II-2771, точки 33—57).

( 15 ) Определение от 4 юни 2012 г. по дело Elti/Делегация на Европейския съюз в Черна гора (T‑395/11, точка 27).

( 16 ) Вж. членове 55, 171 и 185 от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 16.9.2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 1), изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 1995/2006 от 13 декември 2006 година за изменение на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 относно финансовия регламент, приложим към общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 390, стр. 1). Вж. и Проект на общ бюджет на Европейския съюз за 2013 финансова година. Работен документ, част III. Органи, създадени от Европейския съюз, които имат юридическа правосубектност. COM(2012)300 — май 2012 г. Регламент № 1605/2002 е частично отменен, считано от 1 януари 2013 г., от член 212 от Регламент (ЕС, Евратом) № 1605/2002 (ОВ L 298, стр. 1).

( 17 ) Създадена по силата на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета от 20 декември 1993 година относно марката на Общността (OB L 11, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 146). Регламент № 40/94 е отменен съгласно член 166 от Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (кодифицирана версия) (ОВ, L 78, стр. 1).

( 18 ) Създадена по силата на Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета относно правната закрила на Общността на сортовете растения (OB L 227, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197).

( 19 ) Създадена по силата на Регламент (ЕО) № 1592/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2002 година относно общите правила в областта на гражданското въздухоплаване и създаването на Европейска агенция за авиационна безопасност (OB L 240, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 9, стр. 179).

( 20 ) Създадена по силата на Регламент (ЕО) № 1907/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 година относно регистрацията, оценката, разрешаването и ограничаването на химикали (REACH), за създаване на Европейска агенция по химикали, за изменение на Директива 1999/45/ЕО и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 793/93 на Съвета и Регламент (ЕО) № 1488/94 на Комисията, както и на Директива 76/769/ЕИО на Съвета и директиви 91/155/ЕИО, 93/67/ЕИО, 93/105/ЕО и 2000/21/ЕО на Комисията (OB L 396, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 60, стр. 3).

( 21 ) Вж. точки 23, 73 и 74 от моето заключение по дело Обединено кралство/Парламент и Съвет (C‑270/12).

( 22 ) Вж. напр. Решение по дело Miles и др./Европейски училища (C-196/09, Сборник, стр. I-5105, точка 39), Решение по дело Hurd и Jones (44/84, Recueil, стр. 29, точки 3—6, 20 и 21) и Решение по дело Комисия/Белгия (C-132/09, Сборник, стр. I-8695).

( 23 ) Напр. Определение по дело Elti/Делегация на Европейския съюз в Черна гора.

( 24 ) Това е тълкуването на Закона за административното производство, дадено от Tartu Halduskohus в акта за преюдициално запитване.

( 25 ) Това е сравнително необичаен сценарий, който обаче е бил разглеждан от Съда. Вж. историческото Решение от 15 май 1986 г. по дело Johnston/RUC (222/84, Recueil, стр. I-1651).

( 26 ) Решение от 27 юни 2013 г. по дело Agrokonsulting-04 (C‑93/12, точка 36 и цитираната съдебна практика).

( 27 ) Вж. заключението на генералния адвокат Bot от 14 март 2013 г. по дело Agrokonsulting-04.

( 28 ) Решение от 10 юли 2003 г. по дело Комисия/ЕИБ (C-15/00, Recueil, стр. I-7281, точка 75 и цитираната съдебна практика). Този принцип е приложен от Европейския икономически и социален комитет в Решение по дело Италия/Европейски икономически и социален комитет (T-117/08, Сборник, стр. II-1463, точка 32).

( 29 ) Вж. напр. Решение от 4 юни 2009 г. по дело JK Otsa Talu (C-241/07, Сборник, стр. I-4323). В точка 40 от Решение по дело Huber (С-336/00, Recueil, стр. I-7699) се поддържа, че „одобрението на Комисията за една национална програма за финансиране по никакъв начин няма за действие да предостави на тази програма естеството на акт на общностното право“. Както освен това Съдът отбелязва в същата точка, това означава, че когато договор за финансиране е несъвместим с одобрена от Комисията програма, националният съд следва да направи необходимите изводи от това с оглед на националното право, като взема предвид релевантното общностно право, като прилага националното право (курсивът добавен от мен). Вж. и анализа на разглеждания в това дело проблем от генералния адвокат Alber в точка 53 от неговото заключение по дело Huber. По този начин решението по дело Huber не размества правилото, че в публичното право в производствата за съдебен контрол отказите за предоставяне на финансиране следва да се проверяват с оглед на общите принципи на правото на ЕС и основните права заедно с националните основания за съдебен контрол.

( 30 ) Решение от 23 април 2009 г. по дело Sahlstedt и др./Комисия (C-362/06 P, Сборник, стр. I-2903, точка 43).

( 31 ) Решение от 5 октомври 2010 г. по дело McB (C-400/10 PPU, Сборник, стр. I-8965).

( 32 ) Решение от 22 декември 2010 г. по дело DEB (C-279/09, Сборник, стр. I-13 849, точка 47). Вж. също и Решение от 18 март 2010 г. по дело Alassini и др. (C-317/08-С-320/08, Сборник, стр. I-2213, точка 63). Вж. напр. пред Европейския съд по правата на човека дело Levages Prestations Services с/у Франция, съдебно решение от 23 октомври 1996 г., точка 40 и жалба № 61226/08, Assuncao Chaves с/у Португалия, съдебно решение от 31 януари 2012 г., точка 71.

( 33 ) Вж. член 52, параграф 1 от Хартата.

( 34 ) JK Otsa Talu.

( 35 ) Решение от 31 март 2011 г. по дело Mauerhofer/Комисия (C-433/10 P, Сборник, стр. I-48, точка 58).

( 36 ) Решение от 26 януари 2010 г. по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия (C-362/08 P, Сборник, стр. I-669, точка 55 и цитираната съдебна практика).

( 37 ) Решение от 31 март 2011 г. по дело Mauerhofer, точка 61 и Решение от 26 януари 2010 г. по дело Internationaler Hilfsfonds.

( 38 ) Заключение на генералния адвокат Bot от 5 юли 2012 г. по дело Jager & Polacek/СХВП, С-402/11 P, Сборник, стр. 42, в което се цитира Решение по дело IBM/Комисия, 60/81, Recueil, стр. 2639.

( 39 ) Решение от 27 септември 1988 г. по дело Обединено кралство/Комисия (114/86, Recueil, стр. I-5317, точка 13).

( 40 ) Според отговора на Liivimaa Lihaveis на писмените въпроси на Съда налице е обмен на електронна поща между управителния орган на програмата и Министерството на вътрешните работи на Естония през юли 2010 г., в който управителният орган разяснява, че в рамките на програмата между Естония и Латвия не се вземат административни решения относно одобряването или отхвърлянето на проекти. Неполучилите одобрение кандидати получават единствено писмо, в което се обясняват мотивите за отказа.

( 41 ) По време на съдебното заседание има подробна дискусия дали управителният орган е обвързан от решенията на Комитета за наблюдение или не и дали управителният орган има правомощия да отхвърли отказа на Комитета за наблюдение на заявления за финансиране или не. Според мен това едва ли е от значение, като се има предвид, че единственото уведомление, изпратено на кандидата, е оспореното писмо. Освен това правило 5, точка 7 от Процедурния правилник на Комитета за наблюдение посочва, че „в случай че управителният орган възразява сериозно на съответствието на решение на Комитета за наблюдение с правната основа на програмата, решението няма да се приема, докато управителният орган изясни въпроса посредством комуникация със съответните органи и организации. […] Ново решение на Комитета за наблюдение трябва да взема предвид този отчет“.

( 42 ) Решение по дело Unibet, точка 65.

( 43 ) Решение от 27 юни 2013 г. по дело Agrokonsulting-04 (С‑93/12, точка 48), Решение от 14 декември 1995 г. по дело Peterbroeck (C-312/93, Recueil, стр. I-4599, точка 14) и Решение от 29 октомври 2009 г. по дело Pontin (C-63/08, Сборник, стр. I-10 467, точка 47).

( 44 ) Решение по дело Agrokonsulting-04, точка 39.

( 45 ) Решение от 21 ноември 1991 г. по дело Technische Universität Munchen/Hauptzommamt München-Mitte (C-269/90, Recueil, стр. I-5469, точка 14).

( 46 ) Вж. напр. Решение по дело JK Otsa Talu.

( 47 ) Решение от 19 декември 2013 г. по дело Vent de Colère (C‑262/12, точка 40 и цитираната съдебна практика).

( 48 ) Вж. в този смисъл, inter alia, Решение от 19 октомври 1995 г. по дело Richardson (C-137/94, Recueil, стр. I-3407, точка 37 и цитираната съдебна практика).