ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г-ЖА J. KOKOTT

представено на 26 март 2009 година ( 1 )

Дело C-335/07

Комисия на Европейските общности

срещу

Република Финландия

„Неизпълнение на задължения от държава членка — Околна среда — Директива 91/271/ЕИО — Пречистване на градските отпадъчни води — Неизискване на по-строго пречистване на азота във всички пречиствателни станции за градски отпадъчни води, произлизащи от агломерациите с еквивалент жители над 10000“

I — Въведение

1. Почти всички държави с излаз на Балтийско море са членки на Европейската общност. Ето защо състоянието му e особено ясен знак дали европейското право в областта на околната среда може да предотврати унищожаването на морската среда и да отстрани причинените вреди.

2. Настоящите производства за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка са свързани с един особено тежък проблем за Балтийско море, а именно еутрофизацията, тоест прекомерния приток на допълнителни елементи. Водите на Балтийско море съдържат твърде много азот и фосфор, тъй като прекалено големи количества от тези допълнителни елементи се изхвърлят в морето от източници на брега. Това води в частност до засилен растеж на водните растения. Когато умират, тези растения извличат кислорода от водата. Освен това е възможно да се размножат цианобактериите (синьо-зелените водорасли), които отделят отровни вещества.

3. В настоящия случай става дума за азота, който се изхвърля в Балтийско море с градските отпадъчни води. Пречистването му се урежда с Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води ( 2 ), изменена с Директива 98/15/ЕО на Комисията от ( 3 ) (наричана по-нататък „Директивата за отпадъчните води“).

4. Въз основа на тази директива Комисията изисква от Финландия и Швеция да намалят съдържанието на азот в пречистените отпадъчни води от всички пречиствателни станции над определена големина.

5. Съответните държави членки по същество възразяват на Комисията, че предвид условията в разглежданите части на Балтийско море, и в частност в големия Ботнически залив, не е необходимо навсякъде да се намали азотът, за да се ограничи еутрофизацията.

II — Правна уредба

А — Директивата за отпадъчните води

6. Директивата за отпадъчните води е в сила без ограничения за Швеция и Финландия от датата на присъединяването им на 1 януари 1995 г.

7. Основните разпоредби на релевантната правна уредба са тези на член 5, параграфи 1, 2, 3 и 5 от Директивата за отпадъчните води, които се отнасят до установяването на чувствителните зони и до необходимото във връзка с тях пречистване на отпадъчните води: „1. За целите на параграф 2 държавите членки установяват до 31 декември 1993 г. чувствителните зони въз основа на определените в приложение II критерии. 2. Държавите членки следят за това, градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им в чувствителни зони да бъдат подлагани на по-строго пречистване от предвиденото в член 4, най-късно до 31 декември 1998 г. за всички зауствания, произлизащи от агломерации с ЕЖ [еквивалент жители ( 4 )] над 10000. 3. Заустванията, произлизащи от пречиствателните станции за градски отпадъчни води, посочени в параграф 2, отговарят на съответните изисквания от приложение I, точка Б. Тези изисквания могат да бъдат изменяни и допълвани съгласно процедурата, предвидена в член 18. 4. […] 5. За заустванията от пречиствателните станции за градски отпадъчни води, разположени в съответните водосборни басейни на чувствителните зони и които допринасят за замърсяването на тези зони, се прилагат параграфи 2, 3 и 4. 6. […]“

8. В параграф 3 от приложение I се предвижда следното относно по-строгото пречистване по смисъла на член 5, параграф 2: „3. Градските отпадъчни води, изливани от пречиствателните станции в чувствителни зони, подложени на еутрофизация, като идентифицираните в приложение II, точка А, буква а), отговарят, освен това, на изискванията в таблица 2 от настоящ[o]то приложение.“

9. Таблица 2 съдържа максималните допустими стойности за съдържанието на фосфор и азот в заустваните отпадъчни води. Разпоредбата над таблицата гласи: „Изисквания за зауствания от пречиствателни станции на градски отпадни води в чувствителни райони, които са подложени на еутрофикация, както е посочено в приложение II, [точка] А, буква а). Единият или двата параметъра могат да се приложат според местната ситуация. Приложими са стойностите за концентрация или за процент на намаляване“.

10. Що се отнася до намаляването на азота, съгласно втория ред от таблицата трябва да се постигне или максимално съдържание от 15 mg/l за агломерациите с еквивалент жители между 10000 и 100000, съответно 10 mg/l за по-големите агломерации, или намаляване на азотното съдържание с минимум 70—80%.

11. В точка А, буква а) от приложение II се посочват критериите за установяване на чувствителни зони: „A. Чувствителни зони Маса вода трябва да бъде идентифицирана като чувствителна, в случай че принадлежи към една от следните групи: a) Естествени сладководни езера, други сладководни басейни, устия на реки и крайбрежни води, за които е установено, че са еутрофни или биха се превърнали в еутрофни в кратки срокове, ако не се вземат защитни мерки. При оценка на неоходимостта от редуциране на допълнителни елементи чрез допълнителна обработка може да се имат предвид следните аспекти: i) езера и потоци, заустващи в езера (язовири), затворени заливи, за които е установено, че обменът на вода е слаб, което може да породи феномен на акумулация. В тези зони следва да се предвиди елиминиране на фосфор, освен ако може да се докаже, че това елиминиране няма да окаже въздействие върху нивото на еутрофизация. Следва също да се предвиди елиминиране на азота, в случай че изхвърляните води произлизат от големи агломерации; ii) устия на реки и други крайбрежни води, за които е установено, че обменът на вода е слаб или че получават големи количества допълнителни елементи. Изливаната вода от малки агломерации обикновено е от слабо значение за тези зони, но що се отнася до изхвърляните води от големи агломерации, трябва да се предвиди елиминирането на фосфора и/или азота, освен ако може да се докаже, че това елиминиране няма да окаже въздействие върху нивото на еутрофизация“.

12. Член 2, точки 11—13 съдържа дефиниции на понятията еутрофизация, устие и крайбрежни води: „11. „еутрофизация“ е обогатяване на водата с допълнителни елементи, по-специално съединения на азота и/или фосфора, предизвикващи ускорено развитие на водорасли и растения от висши видове, което води до нежелано нарушаване на равновесието на наличните водни организми и влошаване качеството на водата; 12. „устие“ е преходната зона в устието на воден път между сладките води и крайбрежните води. Държавите-членки установяват външните граници (морски) на устията за целите на настоящата директива, в рамките на програмата за прилагане, в съответствие с член 17, параграфи 1 и 2; 13. „крайбрежни води“ са водите, разположени извън линията на отлив на морето или от външната граница на устие“.

Б — Конвенцията за защитата на морската среда в района на Балтийско море

13. Европейската общност, наред с някои държави членки и с Руската федерация, е страна по Конвенцията за защитата на морската среда в района на Балтийско море (наричана по-нататък „Конвенцията за Балтийско море“ ( 5 ).

14. Член 3 от Конвенцията урежда някои основни принципи и задължения, като в частност въвежда общо задължение за защита и възстановяване на Балтийско море, както и специална дефиниция на принципа на предпазливост: „1. Договарящите се страни поотделно или съвместно предприемат всички подходящи законодателни, административни и други съответни мерки, за да предотвратят и отстранят замърсяването, така че да се стимулира екологичното възстановяване в района на Балтийско море и запазването на екологичното равновесие. 2. Договарящите се страни прилагат принципа на предпазливост, т.е. вземат превантивни мерки, когато има причина да се предположи, че веществата или енергията, които са вкарани пряко или непряко в морската среда могат да създадат рискове за човешкото здраве, да увредят живите ресурси и морските екосистеми, да причинят щети на местата, определени за развлечения или да се намесят в други законови употреби на морето. Това се прави дори когато няма окончателно доказателство за причинна връзка между количествата и ефектите, които се твърди, че те имат. 3. […]“

15. От значение за изискванията към пречиствателните станции е предвиденото в член 6, параграф 1 задължение за предотвратяване и отстраняване на замърсяването от наземни източници: „1. Договарящите се страни поемат ангажимент да предотвратяват и отстраняват замърсяването в района на Балтийско море от наземни източници като използват, inter alia, най-добрите екологични практики за всички източници и най-добрата налична технология за точкови източници. Съответстващите мерки за тази цел се вземат от всяка договаряща се страна в риболовната ѝ зона в Балтийско море, без да се нарушава нейния[т] суверенитет. 2. […]“

16. Член 19 и сл. съдържат разпоредби относно Комисията за защита на морската среда в Балтийско море със седалище в Хелзинки (наричана по-нататък „Хелзинкската комисия“). Всяка от страните по Конвенцията има представител в тази комисия. По въпросите от компетентността на Общността Комисията представлява държавите членки.

III — Факти, досъдебна процедура и искания

17. Във Финландия и Швеция всички агломерации с еквивалент жители над 10000 трябва да осигуряват по-строго пречистване на отпадъчните води по смисъла на член 5, параграф 2 от Директивата за отпадъчните води, тъй като и двете държави членки са определили всички свои води като чувствителни по смисъла на член 5, параграф 1.

18. Комисията поддържа, че това по-строго пречистване трябва да включва и намаляване на съдържанието на азот в отпадъчните води. Тъй като това не се извършва във всички съответни агломерации в тези държави членки, Комисията образува настоящите производства за установяване на неизпълнение на задължения и изпраща на двете държави членки официални уведомителни писма от 1 юли 2002 г. за Финландия и от за Швеция, а след това и мотивирани становища.

19. Тъй като двете държави членки не вземат мерки в съответствие с мотивираното становище, на 16 юли 2007 г. Комисията предявява иск срещу Финландия (дело С-335/07), а на — и срещу Швеция (дело С-438/07).

20. По дело С-335/07 Комисията иска: — да се установи, че Република Финландия не е изпълнила задълженията си по член 5, параграфи 2, 3 и 5 от Директива 91/271/ЕИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води, тъй като не е гарантирала по-строго пречистване на отпадъчните води от канализационните системи на всички агломерации с еквивалент жители над 10000, — Република Финландия да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

21. Република Финландия иска: — искът да Комисията да се отхвърли като неоснователен, — Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.

22. С определение от 7 август 2008 г. председателят на Съда допуска встъпването на Кралство Швеция в подкрепа на исканията на Финландия.

23. По дело C-438/07 Комисията иска: — да се установи, че ответникът е нарушил член 5, параграфи 2, 3 и 5 от Директива 91/271/EИО на Съвета от 21 май 1991 година за пречистването на градските отпадъчни води, изменена с Директива 98/15/ЕО на Комисията от Нарушението се състои във факта, че Кралство Швеция не е приело до необходимите мерки за това всички зауствания от пречиствателни станции на градски отпадъчни води на агломерации с еквивалент жители над 10000, изхвърляни направо в чувствителни зони или в техни водосборни басейни, да отговарят на изискванията, предвидени в приложение I към Директива 91/271/ЕИО на Съвета, и — Кралство Швеция да бъде осъдено да заплати съдебните разноски.

24. Кралство Швеция признава, че в 34 пречиствателни станции трябва да се отстранява азотът. То моли: — да се отхвърли искът в останалата му част.

25. С определение от 28 януари 2008 г. председателят на Съда допуска встъпването на Република Финландия в подкрепа на исканията на Швеция.

26. В съдебното заседание по двете дела от 19 февруари 2009 г. се явяват двете държави членки и Комисията.

27. В заключението си ще разгледам общо двете дела, тъй като по същество те поставят едни и същи въпроси.

IV — Правен анализ

А — По исканията на Комисията

28. Комисията твърди, че Финландия и Швеция не изпълняват задълженията си, доколкото не подлагат на по-строго пречистване всички отпадъчни води от агломерации с еквивалент жители над 10000. Всъщност страните спорят само по въпроса дали това пречистване при всички случаи трябва да включва и намаляване на азота.

29. Комисията изрично изисква всички съответни отпадъчни води да бъдат подлагани на пречистване с цел намаляване на азота. От друга страна, тя не възразява срещу решението в конкретни пречиствателни станции да не се отстранява азотът. Искът ѝ се основава по-скоро на общи съображения: определени райони в Балтийско море са чувствителни на заустване на азотсъдържащи отпадъчни води, а Швеция и Финландия пряко или непряко заустват всички отпадъчни води в тези райони.

30. Наистина в репликата си Комисията посочва конкретни пречиствателни станции, но само като илюстрация на общото положение. Доводите ѝ по същество се свеждат до повторение на общите ѝ съображения. За да оспори практиката в конкретни пречиствателни станции или в определени категории пречиствателни станции, Комисията е трябвало да формулира конкретни оплаквания в този смисъл.

31. Както правилно посочва Финландия, ако с тези твърдения Комисията всъщност оспорва практиката в отделни станции, това би променило предмета на производството с нови твърдения за нарушения спрямо изложените в досъдебната процедура и в исковата молба, доколкото конкретни станции се споменават за пръв път едва в репликата на Комисията. Такава промяна на предмета на спора е недопустима.

32. Следователно ако дори само в някои пречиствателни станции на двете държави членки не е нужно такова пречистване, искът на Комисията трябва да се отхвърли.

33. Ето защо за изхода на спора е без значение, че Швеция изрично ( 6 ), а Финландия най-малкото имплицитно ( 7 ) признава, че в някои пречиствателни станции трябва да се предприемат по-строги мерки за отстраняване на азота. За повечето пречиствателни станции двете държави членки оспорват наличието на подобна необходимост.

Б — По задължението за намаляване на азота

34. Основата за правния анализ на иска е член 5, параграф 2 от Директивата за отпадъчните води. Съгласно тази разпоредба компетентните органи следва да вземат необходимите мерки, така че най-късно до 31 декември 1998 г. градските отпадъчни води, които влизат в канализационните системи, преди заустването им в чувствителни зони да бъдат подлагани на по-строго пречистване от предвиденото в член 4 от Директивата, за всички зауствания, произлизащи от агломерации с еквивалент жители над 10000.

35. Съгласно точка А от приложение II установяването на чувствителните зони се извършва въз основа на различни критерии, а именно еутрофизацията (буква а), каптирането на питейна вода (буква б) и изисквания на други директиви (буква в). Ето защо е възможно да има чувствителни зони, за които изхвърлянето на азот и/или фосфор със заустените води да е без практическо значение. Двете държави членки обаче не оспорват факта, че всичките им води са обявени за чувствителни по критерия за еутрофизация.

36. Правилата, които уреждат по-строгото пречистване на заустените в такива чувствителни зони води, се извеждат от поредица от препращащи норми: член 5, параграф 3 от Директивата за отпадъчните води препраща към точка Б от приложение I. На свой ред параграф 3 от точка Б препраща към изискванията съгласно таблица 2 от същото приложение. Освен това Съдът вече е установил, че тези изисквания се прилагат, доколкото не е предвидено друго в точка А, буква а), втора алинея от приложение II към Директивата ( 8 ).

37. Таблица 2 от приложение I съдържа определени изисквания за намаляване на фосфора и азота в отпадъчните води. Съгласно разпоредбата над таблицата в зависимост от местната ситуация се определя дали следва да се намалява азотът или фосфорът или и двете вещества. Освен това в буква а), втора алинея от приложение II се предвижда, че се извършва оценка на необходимостта от намаляване на допълнителните елементи.

38. От това следва, че намаляването на азота не е задължително, а се допуска известна гъвкавост в организацията на по-строгото пречистване ( 9 ). По правило критерият, въз основа на който зоната е установена като чувствителна, определя и кое вещество трябва да се намалява — азотът или фосфорът. Съгласно точка А, буква а) от приложение II чувствителни са водните маси, за които е установено, че са еутрофни или биха се превърнали в еутрофни в кратки срокове, ако не се вземат защитни мерки.

39. Съответно страните са съгласни, че по принцип азотът трябва да се намалява, когато изхвърлянето на азот със заустените води допринася за еутрофизацията или когато намаляването на съдържанието му в заустените води е мярка, с която може да се предотврати бъдеща еутрофизация.

В — По доказателствената тежест

40. Страните обаче спорят по въпроса дали Комисията трябва да докаже, че е необходимо намаляване на азота, или напротив, съответните държави членки трябва да докажат, че то не е необходимо.

41. Двата изготвени по искане на Комисията доклада за транспонирането на Директивата за отпадъчните води във Финландия ( 10 ) и в Швеция ( 11 ) изрично се основават на допускането, че държавите членки трябва да докажат, че отказът от намаляване на азота не влияе на еутрофизацията на съответните води. Според тази теза съответното пречистване трябва да се извършва, ако са налице основателни съмнения, че отказът от такова пречистване може да има вредоносни последици. В този смисъл Комисията многократно подчертава, че съответните държави членки не са установили определени обстоятелства ( 12 ).

Общи принципи във връзка с тежестта на доказване в производствата за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка

42. Съгласно постоянната съдебна практика в производствата за установяване на неизпълнение на задължения от държава членка Комисията следва да докаже наличието на твърдяното неизпълнение. Именно тя трябва да представи на Съда всички необходими доказателства, въз основа на които последният да провери дали е налице неизпълнение на задължения, без тя да може да се основава на каквато и да било презумпция ( 13 ).

43. Следователно по принцип Комисията трябва да докаже, че е необходимо да се намали азотът в отпадъчните води, за да се предотврати еутрофизацията. Така определената тежест на доказване обаче е ограничена от задължението на държавите членки за лоялно сътрудничество и от принципа на предпазливост.

44. Първо, съгласно член 10 ЕО държавите членки са длъжни да подпомагат Комисията при изпълнението на задачата ѝ да осигурява прилагането на общностното право ( 14 ). Задължение преди всичко на националните органи е в дух на лоялно сътрудничество да извършат необходимите проверки на място ( 15 ). Когато Комисията е представила достатъчно доказателства, позволяващи да се установят фактите, настъпили на територията на държавата членка ответник, последната следва да оспори подробно и по същество предоставената информация и произтичащите от нея последици ( 16 ).

45. Настоящият случай е пример за такова сътрудничество, доколкото научните данни в основата на производството явно са резултат от изследвания, които самите държави членки ответници финансират и използват за собствената си политика в областта на околната среда ( 17 ).

46. По-нататък, съгласно принципа на предпазливост при доказването на релевантните въздействия върху околната среда е достатъчно наличните научни и технически данни да сочат съществена вероятност от настъпването на такива последици ( 18 ). Това тълкуване на принципа на предпазливост съответства на член 3, параграф 2 от Конвенцията за Балтийско море, съгласно който не се изисква окончателно доказателство за причинна връзка между количествата изхвърлени вещества и твърдяното им вредно въздействие. Държавите членки обаче могат да оборят съответните твърдения на Комисията със свои научни доказателства ( 19 ).

Относно обръщането на доказателствената тежест при прилагането на Директивата за отпадъчните води

47. Все пак Комисията подчертава, че конкретно в отнасящия се до Финландия случай точка А, буква а), втора алинея, подточки i) и ii) от приложение II към Директивата за отпадъчните води предвижда специални правила при две конкретни хипотези на особена чувствителност. Според Комисията те имат значение и за тежестта на доказване.

48. Първата хипотеза по подточка i) се отнася до сладководни басейни, а именно езера и потоци, заустващи в езера/язовири/затворени заливи, за които е установено, че обменът на вода е слаб, което може да породи феномен на акумулация. В тези зони следва да се предвиди елиминиране на фосфор, освен ако може да се докаже, че това елиминиране няма да окаже въздействие върху нивото на еутрофизация. Следва също да се предвиди елиминиране на азота, в случай че изхвърляните води произлизат от големи агломерации.

49. Следователно за фосфора е установена оборимата презумпция, че елиминирането му е необходимо, докато не бъде доказано противното. Както изтъква Финландия, относно спорното в случая намаляване на азота текстът на тази разпоредба сочи единствено че то невинаги е необходимо. Ето защо към него се прилагат общите правила във връзка с тежестта на доказване.

50. Обратно, в подточка ii) се предвижда, че що се отнася до изхвърляните води от големи агломерации, трябва да се предвиди елиминирането на фосфора и/или азота, освен ако може да се докаже, че това елиминиране няма да окаже въздействие върху нивото на еутрофизация. Тази разпоредба се прилага за устия на реки и други крайбрежни води, за които е установено, че обменът на вода е слаб или че получават големи количества допълнителни елементи. В тази хипотеза се обръща тежестта за доказване на необходимостта от елиминиране на азота.

51. За да се стигне до това обръщане на тежестта на доказване, Комисията трябва да докаже, първо, че отпадъчните води произлизат от големи агломерации, и второ, че се изливат в устия на река и други крайбрежни води, за които е установено, че обменът на вода е слаб или че получават големи количества допълнителни елементи.

52. Комисията посочва, че поради разчленения релеф на бреговата ивица и множе-ството острови крайбрежните води на Швеция и Финландия се отличават със слаб обмен на вода. Освен това те получавали и големи количества допълнителни елементи.

53. Тези констатации може да са правилни по отношение на обширни части от крайбрежните води. Комисията обаче трябва да докаже, че всички отпадъчни води пряко или непряко се заустват в такива води. За да се докаже това обстоятелство, не е достатъчно да се посочат общите характеристики на крайбрежието. Както подчертава Швеция, не може автоматично да се приеме, че за всички крайбрежни води обменът на вода е слаб. Най-вероятно поне някои от отпадъчните води се заустват в крайбрежни води с висок обмен на вода, така че изхвърленият със заустените води азот да се разрежда в достатъчна степен в открито море.

54. Тъй като не се отнася до конкретни райони, твърдението относно общите характеристики на крайбрежните води не може и да е основание за обръщане на доказателствената тежест във връзка с конкретни зауствания.

55. По-нататък според Комисията най-малкото северната част на големия Ботнически залив, известна също като Ботнически залив и представляваща края на един от ръкавите на Балтийско море със слаб обмен на вода със Северно море и Атлантическия океан, попада в категорията „други крайбрежни води“ по смисъла на точка А, буква а), втора алинея, подточка ii) от приложение II към Директивата за отпадъчните води.

56. Швеция възразява, че подобно широко прилагане на понятието „други крайбрежни води“ е несъвместимо със значението на израза. Според Финландия същинско Балтийско море, Ботническият залив, а също и Ботническо море, както е известна южната част на големия Ботнически залив, представляват обширни морски площи, които на свой ред включват устия и други крайбрежни води.

57. Действително Ботническият залив, който е с около 300 km дължина и на места достига до 200 km широчина, трудно може да се разглежда като „крайбрежни води“. Макар че според мен понятието „други крайбрежни води“ е достатъчно широко, за да може да обхване и такива обширни водни пространства, подобно прилагане наистина е пресилено с оглед на значението на израза.

58. По-важното е систематичната връзка. Общото правило е, че въз основа на местната ситуация трябва да се определя кои допълнителни елементи следва да се елиминират чрез по-строго пречистване. Точка А, буква а), втора алинея, подточка ii) от приложение II към Директивата за отпадъчните води посочва само някои особености на местността, които по изключение допускат оборимата презумпция за необходимост от елиминиране на фосфора и/или азота. Тези правила, които въвеждат изключение за местности с определени характеристики, не могат автоматично да се приложат за обширни водни площи, в които е възможно да съществуват множе-ство райони с напълно различни местни особености.

59. Освен това е съмнително дали всички спорни агломерации отговарят на понятието за голяма агломерация по смисъла на точка А, буква а), втора алинея, подточка ii) от приложение II към Директивата за отпадъчните води. Доколкото става дума за всички агломерации с еквивалент жители над 10000, би трябвало всички тези агломерации да се разглеждат като големи, за да може да се презумира необходимост от елиминиране за азота за всички зауствания на произтичащи от тях води. Аргумент срещу това схващане — което Комисията изложи едва в отговор на въпрос в съдебното заседание — е и обстоятелството, че тази презумпция представлява изключение. Освен това от Директивата за отпадъчните води не следва, че по принцип стойността от 10000 еквивалент жители е праг, над който агломерациите се смятат за големи. Напротив, във връзка с други изисквания в Директивата се определят по-високи прагове, например 15000 ( 20 ), 100000 ( 21 ) или 150000 ( 22 ) еквивалент жители.

60. Ето защо в настоящия случай Комисията не може да се позовава на обръщащата тежестта на доказване презумпция по точка А, буква а), втора алинея, подточка ii) от приложение II към Директивата за отпадъчните води.

Г — Относно доказването на необходимостта от намаляване на азота

61. Следователно Комисията трябва да докаже, че изхвърлянето на азот със заустваните води на всяка шведска, съответно финландска агломерация с еквивалент жители над 10000 допринася за еутрофизацията в чувствителни зони или че намаляването на азота в заустваните води е мярка, с която може да се предотврати бъдеща еутрофизация в тези зони.

62. Наистина Швеция и Финландия са обявили всички свои води за чувствителни зони, но настоящото производство се отнася само до въздействието върху морските зони. Именно в тях пряко или непряко се заустват водите от всички пречиствателни станции на двете държави членки.

63. Страните не спорят, че шведските крайбрежни води между границата с Норвегия и град Нортеле са чувствителни на азот. Това важи и за водите на южното финландско крайбрежие. Засегнатите морски зони са Категат, Датските проливи между Швеция и Дания, същинско Балтийско море и Финският залив между Финландия и Естония. Следователно пряко заустваните в тези зони води безспорно трябва да бъдат подлагани на намаляване на азота.

64. Спорно е обаче дали е необходимо намаляване на азота във всички води, които пряко се заустват в големия Ботнически залив (вж. по-нататък раздел 1). Големият Ботнически залив е морската зона между Финландия и Швеция. Той се състои от северна част, известна също като Ботнически залив, и южна част, известна като Ботническо море.

65. Освен това страните спорят дали е необходимо намаляване на азота във всички води, които се заустват в сладководни басейни и съответно само непряко се заустват в морето (вж. по-нататък раздел 2).

66. Накрая Швеция и Финландия се позовават на обстоятелството, че снижаването на азота в заустваните води може да има и вредно въздействие върху околната среда, тъй като ще благоприятства прекомерното развитие на цианобактериите (синьо-зелените водорасли) (вж. по-нататък раздел 3).

1. Относно водите, които пряко се заустват в големия Ботнически залив

67. С основно значение за изхода на настоящото производство е въпросът за заустванията в северната част на големия Ботнически залив, известна също като Ботнически залив. Между страните е безспорно, че изхвърлянето на азот в тези води не води до еутрофизация. Затова съгласно Директивата за отпадъчните води не е необходимо намаляване на азота с оглед на характеристиките на Ботническия залив.

68. Дори ако цялото количество азот от заустваните в този район води се задържа там, пак няма съмнение, че Комисията не е в състояние да докаже, че всички достатъчно големи агломерации в Швеция и Финландия трябва да намаляват съдържанието на азот в отпадъчните си води. Въпреки че областите на сушата, чиито води се оттичат към Ботническия залив, са слабо населени, все пак и в двете съответни държави членки има определени агломерации, чиито отпадъчни води пряко или непряко се заустват в Ботническия залив. Могат да се посочат например шведският град Люлео и финландският град Оулу, и двата от които определено достигат еквивалент жители над 10000.

69. Все пак Комисията твърди, че значителна част от азота в заустваните в Ботническия залив води впоследствие достига Ботническо море и същинско Балтийско море. Преди да се провери дали Комисията е доказала това фактическо твърдение, следва да се разгледа въпросът дали пренасянето на допълнителни елементи между отделните морски зони изобщо е от значение за прилагането на Директивата за отпадъчните води и евентуално какво количество азот трябва да достига другите зони, за да възникне задължение за намаляване на азота.

Относно правното значение на пренасянето на азот между отделните морски зони

70. Швеция оспорва твърдението на Комисията от правна страна, като посочва, че Директивата за отпадъчните води не предвижда изискване да се взема предвид пренасянето на вещества между морските зони. Швеция се основава на текста на член 5, параграф 5 от Директивата за отпадъчните води. Съгласно тази разпоредба по-строго пречистване на градските отпадъчни води от пречиствателните станции в съответните водосборни басейни се изисква за онези води, които допринасят за замърсяването на тези зони.

71. Според шведското правителство големият Ботнически залив не е част от водосборния басейн на други морски зони. По аналогия с дефиницията за речен басейн в член 2, точка 13 от Директива 2000/60/EО за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите ( 23 ) (наричана по-нататък „Рамкова директива за водите“) водосборният басейн е зона, чийто повърхностен отток се влива изцяло през поредица от потоци, реки и евентуално езера в морето посредством единствено речно устие, естуар или делта. Тази дефиниция отговаряла на установената практика в хидрологията. За сметка на това морските зони не били част от водосборния басейн.

72. Съдът обаче вече е постановил, че за да е налице заустване по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 91/271, е без значение дали отпадъчните води се изливат пряко или непряко в чувствителна зона ( 24 ). Това съответства на високото равнище на защита, което се цели с политиката на Общността в областта на околната среда съгласно член 174, параграф 2 ЕО ( 25 ).

73. Тези хипотези се отнасят до зауствания в реки, които пренасят допълнителните елементи към чувствителни зони ( 26 ), от една страна, а от друга — до просмукването, поради което допълнителните вещества достигат чувствителните морски зони чрез подземните води ( 27 ). Няма причина обаче случаите на изхвърляне на азот в чувствителни зони непряко през морски зони да се третират по-благоприятно от случаите на изхвърляне на азот в чувствителни зони непряко през сладки или подземни води.

74. Следователно понятието за водосборен басейн в член 5, параграф 5 от Директивата за отпадъчните води има преди всичко примерно значение. То не може да се разглежда като ограничение на задължението за пречистване. Напротив, в Рамковата директива за водите това понятие има много по-съществена функция и съответно изисква друго тълкуване.

75. Ето защо следва да се установи, че заустване на азотсъдържащи отпадъчни води в чувствителна на азот зона може да е налице и когато азотът от тези води достига зоната през друга морска зона.

Относно необходимото пренасяно количество

76. Всъщност настоящите случаи сочат, че предвид възможността за непряко заустване трябва да се изясни каква част от азота в заустените води трябва да достига чувствителната зона, за да има основание за възникване на задължение за намаляване на азота.

77. Комисията се опитва да докаже, че значително количество азот се пренася между отделните части на големия Ботнически залив, а оттам и към същинско Балтийско море. Това общо пренасяно количество обаче не е решаващо. Всъщност въпросът е дали заустването на отпадъчни води в Ботническия залив увеличава притока на азот в чувствителните зони ( 28 ), тъй като еутрофизацията по смисъла на Директивата за отпадъчните води се отличава с наличието на сложна причинно-следствена връзка между заустването и увреждането на качеството на водата ( 29 ).

78. В това отношение като се позовава на разработен математически модел, Швеция поддържа, че азотът от заустените градски отпадъчни води е със съвсем незначителен дял в количеството азот, пренасяно между Ботническия залив, Ботническо море и същинско Балтийско море ( 30 ). Предоставените от Финландия изчисления сочат по-високи стойности, но все пак резултатът остава под един процент от годишния приток на азот в Балтийско море.

79. Тези изчисления обаче не означават непременно, че не е налице задължение за по-строго пречистване на отпадъчните води. При достатъчно разреждане количеството на всички изхвърляни вещества е незначително. Ефектът на разреждане може да се изключи само при непосредствена близост до мястото на заустване. Ако се взема предвид само делът на замърсяването от конкретен източник спрямо общото замърсяване, на практика би било невъзможно от наличието на замърсяване в обширни зони да се изведе задължение за пречистване по отношение на отделни източници на замърсяване. В този смисъл може да се предположи, че заустваните отпадъчни води на Стокхолм или Гданск нямат съществено значение за еутрофизацията на същинско Балтийско море, тъй като разгледани сами по себе си, те имат съвсем малък дял в общия приток. Директивата за отпадъчните води обаче изисква по-строго пречистване на заустваните в чувствителни зони отпадъчни води от всички агломерации с еквивалент жители над 10000, независимо дали голяма или малка част от съответното замърсяване се дължи на заустваните води от отделните агломерации.

80. Това не е в противоречие и с необходимата причинно-следствена връзка между заустването на азотсъдържащи градски отпадъчни води и влошаването на качеството на водата ( 31 ). Наистина Съдът подчертава, че градските отпадъчни води трябва в значителна степен да допринасят за еутрофизацията на чувствителните води, за да се изисква установяване по реда на Директивата за отпадъчните води ( 32 ). Това обаче се отнася до общото замърсяване на чувствителните води чрез градските отпадъчни води, а не до значението на отделни зауствания или определени категории зауствания. Обстоятелството, че водите от отделни зауствания имат само незначителен дял в общото замърсяване, не изключва възможността тези зауствания общо да са от съществено значение за еутрофизацията на чувствителните води. В настоящия случай е безспорно, че същинско Балтийско море е чувствително към заустваните азотсъдържащи градски отпадъчни води.

81. Все пак не всяко увеличаване на притока на азот в дадена чувствителна зона в резултат от непреки зауствания води до възникване на задължение за елиминиране на азота. Това би било несъразмерно изискване, тъй като най-вероятно всяко изхвърляне на азот във водата, независимо къде, увеличава азотното замърсяване на някоя чувствителна зона, най-малкото с хомеопатични дози.

82. Самата Директива за отпадъчните води предоставя критерий, спрямо който може да се прецени значението на изхвърляния азот с непряко заустени води. Именно по отношение на по-строгото пречистване таблица 2 от приложение I съдържа изискване не за цялостно пречистване, а — в случая с азота — само за намаляването му с минимум 70—80%. С други думи, пречиствателните станции по принцип могат да оставят 30% от азота в отпадъчните води, които се заустват пряко в чувствителни зони. Непреките зауствания не подлежат на по-строги изисквания.

83. Следователно отпадъчните води, които непряко се заустват в чувствителни води, трябва да се пречистват, както ако нечувствителните води, чрез които се пренасят веществата от заустените води, бяха част от процеса на пречистване. Ако е доказано, че междинните води задържат достатъчно голяма част от азота от заустените води, не е необходимо по-строго пречистване в пречиствателните станции.

84. Швеция следва същата логика по отношение на заустванията в нечувствителни сладководни басейни. Ако по пътя към чувствителните крайбрежни води се задържа достатъчно азот, пречиствателните станции не извършват по-строго пречистване.

85. Комисията обаче смята, че Директивата за отпадъчните води не допуска да се взема предвид естественото намаляване на съдържанието на азот при пренасянето му към чувствителните води. Това становище обаче не намира подкрепа в Директивата. При такова намаляване азотът остава във води, които не са чувствителни към това вещество. Намаляването на азота съгласно член 5, параграф 2 обаче е необходимо само доколкото е налице съответна чувствителност.

86. Комисията все пак правилно изтъква, че пренасяното по естествен път количество азот не е постоянна, а променлива величина. За сметка на това техническото намаляване на азота е относително надежден способ за осигуряване на определено равнище на пречистеност. Повишеният риск в резултат от тази променливост трябва да се вземе предвид при преценката колко азот достига до чувствителните зони. Както поддържа Швеция във връзка със заустванията в сладководни басейни, в това отношение следва да се помисли за грижливо проучване на преноса на азот, както и за въвеждане на съответни предпазни пределни стойности. Променливостта обаче не е основание за прилагане на значително по-строги изисквания към непреките, отколкото към преките зауствания.

87. Следователно изхвърлянето на азот чрез непреки зауствания в чувствителни на азот зони води до възникване на задължение за намаляване на азота само когато до чувствителните зони достига не по-малко от 30% от съдържащия се в отпадъчните води азот.

Прилагане към заустванията в големия Ботнически залив

88. Комисията твърди, че 62% от притока на азот в Ботническия залив се пренася към Ботническо море. Този оспорван от Швеция процент сочи, че съответна част от азота в градските отпадъчни води евентуално се пренася навътре в морето. Ако Ботническо море като цяло е чувствително на азот, това пренасяне би било достатъчно, за да възникне задължение за намаляване на азота в заустваните в Ботническия залив води.

89. Съгласно представените от Комисията доклади за транспонирането на Директивата за отпадъчните води във Финландия и в Швеция обаче в откритите части на Ботническо море няма еутрофизация. Обратното е вярно за крайбрежните води със слаб обмен на вода и по-висок приток на допълнителни елементи. Освен това се приема, че потокът на допълнителни елементи от същинско Балтийско море и Финския залив към финландското крайбрежие води до по-чест цъфтеж на водораслите ( 33 ).

90. Дори ако определени крайбрежни води на Ботническо море са чувствителни на изхвърляния азот, тези твърдения не допускат да се приеме, че това е вярно за Ботническо море като цяло. Малко вероятно е и изхвърляният в Ботническия залив азот да влияе върху чувствителните зони в Ботническо море. Първо, става дума за крайбрежни води със слаб обмен на вода. Там се оттича малко вода от Ботническия залив. Доколкото проблемите се отдават на приток на допълнителни елементи, налице е оттичане от юг, тоест от противоположната посока.

91. Следователно Комисията не доказва, че азотът в заустваните в Ботническия залив води достига в достатъчна степен чувствителните зони в Ботническо море.

92. Комисията освен това се основава на твърдението, че достатъчно количество от изхвърляния в Ботническия залив азот достига чувствителното на азот същинско Балтийско море. Комисията обаче не представя данни, от които да личи каква част от азота в заустваните в Ботническия залив води достига същинско Балтийско море.

93. Съгласно представените от нея доклади едва 11% от общия приток в големия Ботнически залив се пренася до същинско Балтийско море ( 34 ). Този процент на пренасяне е значително по-малък от процента на пренасяне между Ботническия залив и Ботническо море. Това е в съответствие с констатацията, че Ботническо море е истински азотен кладенец ( 35 ).

94. Шведското правителство представя резултатите от прилагането на математически модел, които сочат още по-малък процент на пренасяне. Според него намаляването на азота в заустените в големия Ботнически залив отпадъчни води с общо 817 тона води до снижаване само с 56 тона на преноса на азот към същинско Балтийско море. С други думи, само около 7% от намалението на азота достига чувствителното на азот същинско Балтийско море. Съответно може да се предположи, че процентът на пренасяне на заустените води не е много по-висок.

95. Не е нужно да се проверява кои изчисления са точни. При всички случаи и двата резултата не позволяват да се приеме, че над 30% от заустените в Ботническия залив води достигат същинско Балтийско море. В това отношение все още не съм взела предвид факта, че съгласно неоспорените твърдения на Швеция и Финландия 30% от азота се елиминира още с пречистването на отпадъчните води съгласно член 4 от Директивата за отпадъчните води, което се извършва независимо от чувствителността на водите, в които се изливат.

96. Наистина финландското правителство посочва някои числа, от които може да се заключи, че процентът на пренасяне е много по-висок ( 36 ). В отговор на въпрос в съдебното заседание обаче то поясни, че не оспорва данните на Комисията и че посочените от него числа са приблизителни и не отразяват точно пренасяните количества. В частност не било взето предвид, че много азот се задържа при пренасянето. Следователно тези числа не налагат извода, че процентът на пренасяне е над 30%, което впрочем Комисията би трябвало да докаже.

97. Ето защо Комисията не доказва, че достатъчна част от заустваните в Ботническия залив азотсъдържащи градски отпадъчни води достига чувствителните зони в същинско Балтийско море. При това положение не всички шведски и финландски агломерации с еквивалент жители над 10000 са длъжни да подлагат отпадъчните си води на такова пречистване, което е достатъчно основание двата иска да бъдат отхвърлени. В този смисъл не е необходимо да се разглеждат заустванията в Ботническо море.

98. Този извод се потвърждава и от приетия от Хелзинкската комисия план за действие за Балтийско море. Този план, който е изработен с участието на Общността, наистина изисква намаляване на азота, изхвърлян в същинско Балтийско море, във Финския залив, в морската зона между Дания и Швеция (т.нар. Датски проливи), както и в Категат, но не налага намаляване на азота, изхвърлян в Ботническия залив и в Ботническо море ( 37 ).

99. За изчерпателност по-нататък ще разгледам и другите спорни въпроси — за заустванията в сладководни басейни и за възможното прекомерно развитие на цианобактериите (синьо-зелените водорасли).

2. Относно заустванията в сладководни басейни

100. Комисията поддържа, че Финландия, както и Швеция трябва да подлагат на по-строго пречистване всички отпадъчни води, които се заустват в сладководни басейни.

101. Що се отнася до заустванията в сладководни басейни, чиито води непряко се оттичат към чувствителни на азот зони, трябва да се приложи същият извод като за пренасянето на азот между морски зони: ако над 30% от съдържащия се в отпадъчните води азот достига чувствителната зона, азотът трябва да се намалява.

102. Сладководните басейни се оттичат в крайна сметка в крайбрежните води. Така те пренасят в морето съдържащия се в градските отпадъчни води азот. Според мен тези факти са достатъчни, за да се приеме, че при заустването в сладководни басейни достатъчно азот достига до чувствителните зони на Балтийско море, и в частност до същинско Балтийско море.

103. Финландия и Швеция обаче твърдят, без това да е оспорено от насрещната страна, че още при обикновеното пречистване на отпадъчните води в тях остава само 70% от първоначално съдържащия се азот. По-нататък Финландия и Швеция поддържат, че изхвърленият в сладководните басейни азот често намалява по естествен път, преди да достигне морето. Особено в езерата азотът се утаявал. Според твърденията на Финландия по пътя към морето азотът намалява с между 19% и 80% във финландските езера.

104. В двете производства Комисията възразява срещу обобщаването на процента на намаляване в национален мащаб. Не това обаче е важното в тези твърдения. Всъщност двете държави членки показват, че при проверките на конкретни пречиствателни станции във вътрешността на страната компетентните органи, които издават разрешителните, наистина имат основание да приемат, че не е необходимо намаляване на азота.

105. Комисията впрочем не оборва твърденията на двете държави членки, че при тези конкретни проверки изобщо не се прилагат общи съображения за задържането на азот, а се взема предвид конкретно местната ситуация и намаляването на азота в съответните води. В частност тя не оспорва решенията, взети по отношение на конкретни пречиствателни станции, както и прилаганите в тези случаи методи за изчисляване на естественото намаляване на азота.

106. По-нататък Комисията поддържа, че Директивата за отпадъчните води не допуска да се взема предвид естественото намаляване на азота. Не се открива обаче правно основание за извеждането на общо правило в този смисъл. Напротив, всъщност предпоставка за наличието на еутрофизация съгласно дефиницията на това понятие в член 2, точка 11 е именно нарушаването на равновесието в природата ( 38 ). Щом заустването на азотсъдържащи отпадъчни води не нарушава това равновесие, нито би могло да го наруши по смисъла на точка А, буква а) от приложение II, не е необходимо и по-строго пречистване.

107. Комисията обаче основателно изтъква, че при индивидуалното оценяване на конкретни пречиствателни станции трябва да се вземат предвид сезонните промени в естественото намаляване на азота. Спазването на праговите стойности трябва да се осигурява също толкова последователно, както при техническото намаляване на азота в пречиствателните станции. Това обаче може да се проверява само по отношение на конкретни станции, което в случая Комисията не е направила.

108. Следователно Комисията не доказва, че всички пречиствателни станции на финландските и шведските агломерации с еквивалент жители над 10000, чиито води се заустват в сладководни басейни, трябва да извършват допълнително намаляване на азота.

3. Относно цианобактериите

109. В допълнение бих искала накратко да разгледам един от защитните доводи на Швеция и Финландия, който в настоящия случай вече е без значение. Двете държави членки се позовават на риска от прекомерно развитие на цианобактериите (синьо-зелените водорасли).

110. Когато във водата има достатъчно количество както азот, така и фосфор, се размножават преди всичко водораслите, които зависят от тези допълнителни елементи. При излишък от фосфор обаче може да се благоприятства размножаването на цианобактериите, тъй като те нямат нужда да извличат азот от водата, а могат да усвояват азота от въздуха. Прекомерно размножаване на цианобактериите е нежелателно най-вече по три съображения: — те оформят слузеста маса на водната повърхност, — отделят отровни вещества и — усвоеният от тях азот от въздуха увеличава притока на азот във водите.

111. Двете държави членки твърдят, че заустването на азотсъдържащи градски отпадъчни води във води с излишък от фосфор може да допринесе за предотвратяване на прекомерното размножаване на цианобактериите. Свързаните с излишъка от фосфор рискове оправдавали отказа от допълнително намаляване на азота.

112. В това отношение следва да се напомни, че намаляването на азота следва да се извършва само когато е необходимо. Несъмнено един от аспектите на тази необходимост са и вредите, които намаляването на азота причинява. Съдът признава това, като постановява, че във връзка с по-строгото пречистване може в необходимата степен да се вземат предвид потребностите от допълнителни елементи за мидите, отглеждани с търговска цел в разположени в чувствителни води стопанства ( 39 ). Този извод на Съда, разбира се, не следва да се тълкува в смисъл, че може да се допуска еутрофизация с цел защита на търговски интереси. При всички случаи обаче е допустимо да се претеглят предимствата и недостатъците на по-строгото пречистване.

113. При това положение е възможно да не се пристъпва към намаляване на азота, за да се избегне рискът от прекомерно размножаване на цианобактериите. Тежестта за доказване на този риск, на степента му и на ефикасността на отказа от намаляване на азота пада върху държавата членка, която се позовава на него. Директивата за отпадъчните води установява принципа, че азотът трябва да се намалява, когато допринася за риска от еутрофизация.

114. В настоящите дела обаче не е необходимо да се преценява дали двете държави членки са доказали това обстоятелство ( 40 ).

V — По съдебните разноски

115. По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Комисията е загубила и по двата иска, но Швеция не е направила искане във връзка със съдебните разноски. Ето защо Комисията следва да понесе съдебните разноски по дело С-335/07, а що се отнася до дело С-438/07, всяка от страните следва да понесе своите разноски по производството.

116. Съгласно член 69, параграф 4 от Процедурния правилник встъпилите в производствата държави членки понасят направените от тях съдебни разноски.

VI — Заключение

117. Въз основа на изложеното предлагам на Съда да се произнесе, както следва.

118. По дело C-335/07: „1. Отхвърля иска. 2. Комисията понася съдебните разноски с изключение на разноските на Кралство Швеция“.

119. По дело C-438/07: „1. Отхвърля иска. 2. Комисията на Европейските общности, Кралство Швеция и Република Финландия понасят направените от тях съдебни разноски“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: немски.

( 2 ) ОВ L 135, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 43.

( 3 ) ОВ L 67, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 4, стр. 201.

( 4 ) Пояснението е мое.

( 5 ) ОВ L 73, 1994 г., стр. 20; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 8, стр. 251 и 270, приета с Решение 94/157/ЕО на Съвета от 21 февруари 1994 година за сключване, от името на Общността, на Конвенцията за защитата на морската среда на района на Балтийско море (Конвенция от Хелзинки, ревизирана през 1992 г.) (ОВ L 73, стр. 19; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 8, стр. 269).

( 6 ) Според Швеция 34 пречиствателни станции тепърва трябва да въведат или подобрят това пречистване.

( 7 ) Според Финландия в 16 пречиствателни станции е предвидено съответно пречистване, но прилагането му още не е започнало.

( 8 ) Решение от 23 септември 2004 г. по дело Комисия/Франция (C-280/02, Recueil, стр. I-8573, точка 104 и сл.).

( 9 ) В този смисъл и Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 102).

( 10 ) Searle и др. (WRc), Evaluation of Finlands’s implementation of Directive 91/271/EEC on Urban Waste Water Treatment, Mai 2004, приложение 5 към исковата молба по дело C-335/07, стр. 31.

( 11 ) Hamil и др. (WRc), Evaluation of Sweden’s implementation of Directive 91/271/EEC on Urban Waste Water Treatment, September 2003, приложение 2 към репликата по дело C-438/07, стр. 32.

( 12 ) Точки 4, 36, 37 и 46 от исковата молба, както и точки 5 и 7 от репликата по дело C-335/07; точка 30 от исковата молба, както и точка 40 и сл. От репликата по дело C-438/07.

( 13 ) Вж. например Решение от 25 май 1982 г. по дело Комисия/Нидерландия (96/81, Recueil, стр. 1791, точка 6), Решение от по дело Комисия/Ирландия (C-494/01, Recueil, стр. I-3331, точка 41) и Решение от по дело Комисия/Португалия (C-150/07, все още непубликувано в Сборника, точка 65).

( 14 ) Решение по дело Комисия/Ирландия, посочено в бележка под линия 13, точка 42.

( 15 ) Решение по дело Комисия/Ирландия, посочено в бележка под линия 13, точка 45.

( 16 ) Решение по дело Комисия/Ирландия, посочено в бележка под линия 13, точка 44.

( 17 ) Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8) също в голяма степен се основава на проверките на френските власти.

( 18 ) Решение по дело Комисия/Франция, посочено в бележка под линия 8, точка 34.

( 19 ) Вж. Решение от 28 юни 2007 г. по дело Комисия/Испания (C-235/04, Сборник, стр. I-5415, точка 26 и сл.).

( 20 ) Член 3, параграф 1, член 4, параграф 1.

( 21 ) Приложение I, таблица 2, втори ред.

( 22 ) Член 6, параграф 1, член 8, параграф 5.

( 23 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година (ОВ L 327, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193).

( 24 ) Решение от 25 април 2002 г. по дело Комисия/Италия (C-396/00, Recueil, стр. I-3949, точка 29 и сл.), Решение от по дело Комисия/Гърция (C-119/02, непубликувано в Recueil, точка 39 и сл.) и Решение от по дело Комисия/Италия (C-293/05, резюме, Recueil, стр. I-122*, точка 30 и сл.); вж. също заключението на генералния адвокат Stix-Hackl от по дело Комисия/Испания (C-416/02, Recueil, стр. I-7487, точка 133 и сл.).

( 25 ) Вж. Решение по дело Комисия/Италия (C-396/00), посочено в бележка под линия 24, точка 31, Решение по дело Комисия/Гърция, посочено в бележка под линия 24, точка 41 и Решение по дело Комисия/Италия (C-293/05), посочено в бележка под линия 24, точка 32.

( 26 ) Вж. посочените в бележка под линия 24 решения по двете дела Комисия/Италия.

( 27 ) Решение по дело Комисия/Гърция (посочено в бележка под линия 24, точка 37).

( 28 ) Вж. Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 77).

( 29 ) Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точки 19 и 40).

( 30 ) 19 тона годишно между големия Ботнически залив и Ботническо море и 56 тона годишно между Ботническо море и същинско Балтийско море.

( 31 ) В това отношение вж. Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 19).

( 32 ) Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 25, вж. също точки 40, 52, 67, 77 и 87).

( 33 ) Hamil и др. (посочено в бележка под линия 11, стр. 18), както и Searle и др. (посочено в бележка под линия 10, стр. 17 и сл.).

( 34 ) Hamil и др. (посочено в бележка под линия 11, стр. 25), както и Searle и др. (посочено в бележка под линия 10, стр. 24).

( 35 ) Hamil и др. (посочено в бележка под линия 11, стр. 25), както и Searle и др. (посочено в бележка под линия 10, стр. 24).

( 36 ) Вж. приложение 1 към дупликата.

( 37 ) HELCOM Baltic Sea Action Plan, http://www.helcom.fi/BSAP/ActionPlan/en_GB/ActionPlan/, стр. 8.

( 38 ) Вж. Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 20 и сл.).

( 39 ) Решение по дело Комисия/Франция (посочено в бележка под линия 8, точка 102).

( 40 ) Съмнението по въпроса се дължи на цитираната от Швеция статия от Vahtera et al. Internal Ecosystem Feedbacks Enhance Nitrogen-fixing Cyanobacteria Blooms and Complicate Management in the Baltic Seaл — in: Ambio, vol. 36, 2—3, p. 186 sq., http://ambio.allenpress.com/archive/0044-7447/36/2/pdf/i0044-7447-36-2-186.pdf., според която трябва да се елиминира както азотът, така и фосфорът.