19.

В акта за преюдициално запитване ( 10 ) са изложени следните факти: – „Жалбоподателката SM е родена в Алжир на 27 юни 2010 г. […]. Тя е гражданин на Алжир. Нейният настойник от мъжки пол, г‑н M, е френски гражданин от алжирски произход, който има право на постоянно пребиваване в Обединеното кралство. Настойникът ѝ от женски пол, г‑жа M, е френски гражданин по рождение. Настойниците са сключили брак в Обединеното кралство през 2001 г. Тъй като не могат да заченат по естествен път, през 2009 г. те пътуват до Алжир, за да бъде оценена годността им да станат настойници по системата „кафала“. First Tier Tribunal [Първоинстанционен административен съд, Обединеното кралство] посочва [в решението си от 7 октомври 2013 г.], че това „е избор, който те правят, след като узнават, че е по-лесно родителски права по отношение на дете да се получат в Алжир, отколкото в Обединеното кралство“. – След като биват оценени като годни в процедура, описана от съдията [от First Tier Tribunal (Първоинстанционен административен съд)] като „ограничена“, през юни 2010 г. те са информирани, че [SM] е била изоставена след раждането ѝ, и кандидатстват да станат нейни настойници. Следва тримесечен период на изчакване, през който съгласно алжирското право биологичните родители имат възможност да поискат връщането на детето. – С решение от 28 септември 2010 г. алжирското Министерство на националната солидарност и семейството на Провинция Тизи Узу поставя под тяхното настойничество [SM], тогава на възраст от три месеца. – На 22 март 2011 г., след като е получено становище от прокуратурата, е издаден акт за възлагане на родителски права, по силата на който те получават родителските права по отношение на [SM] и им се възлага упражняването им съгласно алжирското законодателство. Актът за настойничество изисква от тях: „да осигурят ислямско образование на детето, по отношение на което упражняват родителски права, да поддържат физическото и психическото му здраве, да задоволяват потребностите му, да се грижат за неговото обучение, да се държат с него като биологични родители, да го закрилят, да го защитават пред съдебни органи и да носят гражданска отговорност за увреждащи действия“. – Актът за настойничество също така им позволява да получават семейните помощи, субсидиите и обезщетенията, за които могат надлежно да претендират, да подписват всякакви административни и пътни документи и да пътуват със [SM] извън Алжир. – На 3 май 2011 г. Съдът на Тизи Узу издава постановление, съгласно което фамилното име на [SM], посочено в удостоверението ѝ за раждане, се променя на това на господин и госпожа M. – През октомври 2011 г. г‑н M напуска Алжир и се връща в Обединеното кралство, за да възобнови работата си като готвач. Г‑жа M остава в Алжир със [SM]. – През януари 2012 г. [SM] кандидатства за виза за посещение в Обединеното кралство, която ѝ е отказана. През май 2012 г. тя иска разрешение за влизане в качеството си на осиновено дете на гражданин на държава от ЕИП на основание член 12, параграф 1 или при условията на евентуалност — член 12, параграф 2 от Правилника за имиграцията от 2006 г. – Entry Clearance Officer (служител, отговарящ за разрешението за влизане, Обединеното кралство, наричан по-нататък „ECO“) отказва да издаде такова разрешение, тъй като: i) Алжир не е страна по Хагската конвенция от 1993 г. и не е посочен в действащата тогава Adoption (Designation of Overseas Adoptions) Order 1973 (Наредба за осиновяването (определяне на отвъдморските осиновявания) от 1973 г.), поради което алжирското настойничество не се признава за осиновяване в правото на Обединеното кралство; и ii) не е подадено никакво искане за международно осиновяване по член 83 от Закона за осиновяването и децата от 2002 г.“.