ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г-ЖА E. SHARPSTON

представено на 20 ноември 2008 година ( 1 )

Дело C-494/06 P

Комисия на Европейските общности

срещу

Италианска репу-блика

и

Wam SpA

„Обжалване — Държавни помощи — Установяване на предприятие в някои трети държави — Нисколихвени заеми — Засягане на търговията между държавите членки — Нарушаване на конкуренцията — Търговия с трети държави — Решение на Комисията — Незаконосъобразност на държавната помощ — Задължение за мотивиране“

1. В Решение на Комисията № 2006/177/ЕО („спорното решение“) ( 2 ) същата приема, че две субсидии, предоставени от Италия на Wam SpA (наричано по-нататък „Wam“) ( 3 ), представляват държавна помощ, попадаща в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО. Тъй като Комисията не била предварително уведомена за тази помощ ( 4 ), тя я обявява за незаконосъобразна.

2. С Решение от 6 септември 2006 г. по дело Италия и Wam/Комисия (T-304/04 и T-316/04) ( 5 ) Първоинстанционният съд отменя спорното решение на основание, че Комисията не е изложила достатъчно мотиви. Първоинстанционният съд възприема по-специално, че изложените мотиви не са достатъчни за обосноваване на заключението, че предоставената помощ отговаря на всички условия по член 87, параграф 1 ЕО. В настоящия случай Комисията подава жалба на основание, че за преценка на изчерпателността на мотивите Първоинстанционният съд е приложил критерий, който се отклонява от постоянната практика на Съда.

Правна уредба

Релевантно общностно право

3. Член 87, параграф 1 ЕО гласи: „Освен когато е предвидено друго в настоящия договор, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с общия пазар.“

4. Член 253 ЕО предвижда: „Регламентите, директивите и решенията, приети съвместно от Европейския парламент и Съвета, както и същите актове, приети от Съвета или от Комисията, са мотивирани и визират предложенията или становищата, предвидени от настоящия Договор.“

Релевантно национално право

5. Член 2 от Закон № 394 от 29 юли 1981 година ( 6 ) относно мерките в подкрепа на италианския износ съставлява правната основа, по силата на която италианските власти могат да предоставят субсидирано финансиране в полза на предприятия износители в рамките на програми за търговско навлизане в трети държави.

Фактическа обстановка

6. Wam е италианско предприятие, което разработва, произвежда и разпространява промишлени смесители, използвани основно в хранителната, химическата, фармацевтичната промишленост и в опазването на околната среда ( 7 ).

7. На 24 ноември 1995 г. италианските власти решават да предоставят на Wam нисколихвен заем от 2281485000 ITL ( 8 ) с оглед улесняване на търговското му навлизане на пазарите на Япония, Южна Корея и Тайван. Поради икономическата криза в Корея и Тайван проектите в тези страни не са реализирани. Wam получава ефективно заем от 1358505421 ITL ( 9 ) за установяване на постоянни структури и за промоционални разходи в Далечния Изток.

8. На 9 ноември 2000 г. същите власти решават да предоставят на Wam допълнителен нисколихвен заем от 3603574689 ITL ( 10 ). Финансираната от този заем програма трябвало да се изпълни в Китай от Wam и Wam Bulk Handling Machinery (Shangai) Co. Ltd, местно предприятие, 100% от капитала на което се контролират от Wam ( 11 ).

Спорното решение

9. С писмо от 26 юли 1999 г. Комисията получава жалба от Morton Machine Company Ltd (наричано по-нататък „Morton Machine Company“). Morton Machine Company е конкурент на Wam Engineering Ltd, британски член на мултинационална група, към която принадлежи и Wam. Morton Machine Company твърди, че цените му са „подбити“ от Wam Engineering Ltd в резултат на предоставения на последното италиански заем.

10. След като получава допълнителна информация, Комисията започва процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 ЕО, и на 19 май 2004 г. приема спорното решение.

11. Дали мотивите на Комисията са адекватни по отношение на член 87, параграф 1 ЕО, следва да се прецени въз основа на точки 74—79 от мотивите на спорното решение. След като първо се припомня текстът на разпоредбата, по-нататък в решението се излага: „(75) Разглежданите помощи са предоставени чрез прехвърляне на обществени средства под формата на нисколихвени заеми, предоставени на конкретно дружество, а именно Wam SpA. Тези субсидии позволяват подобряването на финансовото положение на бенефициера. Що се отнася до потенциалното въздействие върху търговията между държавите членки, Съдът ( 12 ) е решил, че доколкото мярката е предназначена да постави в по-благоприятно положение износа извън ЕС, това може да засегне търговията в Общността. Освен това предвид взаимозависимостта на пазарите, на които оперират общностните предприятия, такава помощ би могла да наруши конкуренцията в Общността. (76) WAM SpA има дъщерни дружества в целия свят. Много от тях са установени в почти всички държави — членки на ЕС: Франция, Нидерландия, Финландия, Великобритания, Дания, Белгия и Германия. Жалбоподателят подчертава освен това, че пряко се конкурира на вътреобщностния пазар с „WAM Engineering Ltd“, дъщерно дружество на WAM SpA за Великобритания и Ирландия, и че е изгубил много поръчки за сметка на италианското дружество. Нещо повече, по отношение на ориентираната навън конкуренция сред общностните предприятия става видно, че финансираната от втория заем програма, която има за цел да подкрепи търговското навлизане в Китай, трябвало да се изпълни съвместно от WAM SpA и „WAM Bulk Handling Machinery Shangai [sic] Co. Ltd“, което е местно предприятие, 100% от капитала на което се контролират от Wam. (77) Според практиката на Съда на Европейските общности дори ако бенефициерът на помощта изнася цялата си продукция извън ЕС, извън ЕИП и присъединяващите се страни, субсидирането на дейността по износа може да засегне търговията между държавите членки. (78) В настоящия случай освен това е доказано, че от 1995 до 1999 г. продажбите в чужбина представляват между 52 и 57,5% от общия оборот на Wam SpA, от които две трети са в рамките на Европейския съюз (в абсолютни цифри около десет милиона евро срещу пет милиона евро). (79) Вследствие на това, независимо от факта, че разглежданите помощи подкрепят износа към другите държави членки или извън Европейския съюз, те могат да засегнат търговията между държавите членки и член 87, параграф 1 [ЕО] следователно е приложим.“

Производство пред Първоинстанционния съд

12. Италия и Wam подават отделни жалби за отмяна на спорното решение пред Първоинстанционния съд. Впоследствие двете жалби са съединени. В жалбата си Италия повдига седем правни основания за отмяна, докато Wam се позовава на десет ( 13 ). Едно от изтъкнатите оплаквания се изразява в неизпълнение от страна на Комисията на задължението ѝ да изложи подходящи мотиви за спорното решение.

13. Без да разглежда другите основания за отмяна, Първоинстанционният съд отменя спорното решение, на основание че Комисията не се е мотивирала в достатъчна степен, за да докаже, че заемите можели да засегнат търговията или че нарушавали или заплашвали да нарушат конкуренцията. Следователно обжалването се ограничава до този въпрос.

14. Ако жалбата бъде уважена, делото следва да се върне на Първоинстанционния съд за разглеждане и на другите правни основания за отмяна. Ако обаче жалбата бъде отхвърлена, това следва да сложи край на спора.

15. В хода на производството по обжалване всички страни излагат подробни становища по отношение на (спорните) факти, довели до решението на Комисията. Тъй като обаче подробна преценка на фактите излиза извън рамките на жалба по правни въпроси пред Съда срещу решение на Първоинстанционния съд, тези становища не следва да се вземат предвид ( 14 ).

По жалбата

16. Комисията твърди, че като приема, че мотивите в спорното решение са непълни за обосновка на заключението, че предоставените на Wam заеми от Италия можели да засегнат търговията между държавите членки или че нарушавали или заплашвали да нарушат конкуренцията, Първоинстанционният съд не тълкува правилно членове 87, параграф 1 ЕО и 253 ЕО и се отклонява от постоянната практика на Съда. Тази съдебна практика установява относително леки изисквания по отношение на доказването от страна на Комисията, че предполагаемата помощ може да засегне търговията или да наруши или да заплаши да наруши конкуренцията. В обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд наложил по-тежки изисквания във връзка с доказателствената тежест.

17. В подкрепа на главния си довод Комисията излага редица допълнителни доводи. Тя оспорва по-специално констатациите на Първоинстанционния съд във връзка със заключението му по отношение i) на последиците от финансовото подпомагане за Wam и ii) на присъствието на Wam на вътреобщностните пазари. Комисията оспорва и iii) необходимостта тя да разглежда връзката между пазара на Общността и пазарите на Далечния Изток.

18. Италия и Wam поддържат, че Първоинстанционният съд не е допуснал грешка в прилагането на правото и не се е отклонил от постоянната съдебна практика.

Допустимост

19. Италия и Wam оспорват допустимостта на жалбата. Италия поддържа, че твърдението на Комисията относно несъответствието на решението на Първоинстанционния съд с практиката на Съда е правно основание за обжалване, което не се отнася до правен въпрос.

20. Член 58 от Статута на Съда гласи, че „обжалването пред Съда на ЕО се ограничава само до правни въпроси. Основанията за обжалване са [между другото] нарушение на правото на Общността от страна на Първоинстанционния съд“. Жалбата на Комисията се основава именно на твърдението, че Първоинстанционният съд е нарушил общностното право, като е пропуснал да последва и приложи даденото в практиката на Съда тълкуване на членове 87 ЕО и 253 ЕО.

21. Жалбата се основава на правен въпрос и на правно основание, посочено в член 58 от Статута. Следователно тя е допустима.

22. По-нататък, Wam твърди, че с жалбата си Комисията приканва Съда по-скоро да преразгледа решението на Първоинстанционния съд по същество, отколкото да се ограничи до проверка на спазването на „съществени процесуални правила“ по смисъла на член 230 ЕО.

23. Член 230 ЕО оправомощава Съда да осъществява контрол върху актовете на институциите, различни от Съда. Жалбите срещу решения на Първоинстанционния съд се уреждат от член 225, параграф 1 EО ( 15 ) и от Статута на Съда. Доводът на Wam за недопустимост, доколкото се основава на член 230 EО, явно е погрешен и следва да се отхвърли

Задължението за мотивиране

24. Преди да се разгледа приложението на съдебната практика от страна на Първоинстанционния съд към висящия пред него спор, е уместно първо да се определи обхватът на задължението за мотивиране на едно решение на основание член 87, параграф 1 ЕО.

25. Предвиденото в член 253 EО задължение за мотивиране е процесуално изискване, различно от задължението за излагане на основателни мотиви ( 16 ). То гарантира, че засегнатите от решението страни разбират причините, довели до приемането му (и имат възможност да защитят правата си). Освен това то позволява на Съда ефективно да упражнява своя контрол ( 17 ). Следователно причините, които авторът на решението възнамерява по-късно да изтъкне пред юрисдикцията, трябва да бъдат разпознаваеми в самото решение.

26. В решение относно държавна помощ Комисията трябва да изложи причините за заключението си, че предоставянето на финансово подпомагане представлява държавна помощ по член 87, параграф 1 ЕО. За тази цел Комисията трябва да докаже, че предполагаемата помощ притежава четири характеристики.

27. Първо, трябва да е налице намеса от страна на държавата или чрез държавни ресурси. Второ, тази намеса трябва да е в състояние да засегне търговията между държавите членки. Трето, тя трябва да предоставя предимство на бенефициера, към когото е насочена. Четвърто, тя трябва да нарушава конкуренцията или да заплашва да наруши конкуренцията ( 18 ).

28. Съдебната практика въвежда граници в обхвата на задължението на Комисията да докаже наличието на втората и третата характеристика. Така „Комисията е длъжна не да установи реално въздействие на помощите върху търговията между държави членки и действително нарушение на конкуренцията, а само да изследва дали тези помощи могат да засегнат тази търговия и да нарушат конкуренцията“ ( 19 ). Понятието „въздействие“ върху търговията между държавите членки обхваща и възможността помощта да има подобни последици ( 20 ).

29. Точният обхват на изискването за мотивиране не може да се определи абстрактно. Както Съдът е постановил в Решение по дело Нидерландия и Leeuwarder Papierwarenfabriek/Комисия: „Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите […] могат да имат от получаване на разяснения. Ако в някои случаи самите обстоятелства, в които е предоставена помощта, са достатъчни да докажат, че помощта е в състояние да засегне търговията между държавите членки и да наруши или да заплашва да наруши конкуренцията, Комисията трябва най-малко да изтъкне тези обстоятелства в мотивите за решението си.“ ( 21 )

30. В Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink's France ( 22 ) Съдът приема, че предвид постоянната съдебна практика мотивирането трябва да бъде съобразено с естеството на разглеждания акт и трябва да показва по ясен и недвусмислен начин съображенията на институцията, която е автор на акта, така че да даде възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за приетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол. Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства, доколкото мотивите на определен акт следва да се преценяват с оглед не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя ( 23 ).

Основният довод на Комисията

31. Комисията приема, че Първоинстанционният съд е обобщил правилно приложимата съдебна практика ( 24 ). Комисията обаче твърди, че Първоинстанционният съд е приложил по-строги изисквания във връзка с доказателствата. Макар Първоинстанционният съд принципно да приема, че Комисията трябва просто да изложи предвидимите последици ( 25 ) на предполагаемата помощ ( 26 ) и че не е необходимо да доказва реални последици ( 27 ), впоследствие той иска от Комисията да докаже, че са били налице реални последици върху търговията и конкуренцията ( 28 ). Следователно Първоинстанционният съд прилага погрешно тази съдебна практика и в решението му липсва вътрешна последователност.

32. Убедителен ли е доводът на Комисията в това производство по обжалване?

33. Първоинстанционният съд посочва ( 29 ), че въпросното финансово подпомагане е предоставено в помощ на програма за износ, която има за цел да подкрепи търговското навлизане на пазар на трета страна и е на (относително) ниска стойност. Поради тези причини нейните последици върху вътреобщностната търговия са по-слабо осезаеми. Не намирам нищо подлежащо на критика в това твърдение.

34. При преценка по-скоро на последиците от подобно подпомагане, отколкото на причините за него или на целта му ( 30 ), Първоинстанционният съд приема, че не могат да се изключат възможни последици върху вътреобщностната търговия или нарушение на конкуренцията ( 31 ). Първоинстанционният съд обаче добавя, че Комисията има специалното задължение при тези обстоятелства да провери дали предполагаемата помощ може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки и да изложи в решението си конкретните съображения, довели до заключението ѝ за вероятността от подобни последици ( 32 ).

35. Първоинстанционният съд твърди, че обикновено принципно изложение не може само по себе си да освободи Комисията от задължението да разкрие, че предполагаемата помощ може да засегне вътреобщностната търговия и да наруши или да заплаши да наруши конкуренцията ( 33 ). По-нататък той разглежда специфичните елементи, посочени от Комисията в спорното решение (а именно подобреното финансово положение на Wam, дейността на дружеството на вътреобщностния пазар и предполагаемата взаимозависимост между пазарите на ЕО и на Далечния изток). Той счита, че представените данни не разкриват, че подобни последици били „потенциално“ възможни ( 34 ). Първоинстанционният съд заключава ( 35 ), че Комисията не е успяла да разкрие как при конкретните обстоятелства заемите можели да засегнат търговията или да нарушат или да заплашат да нарушат конкуренцията.

36. Поради това Първоинстанционният съд приема, че в спорното решение няма достатъчно данни за изискваното (дори ограничено) доказване на вероятни икономически последици. Спорното решение следва да се отмени, тъй като Комисията не изпълнила задължението си за мотивиране.

37. В своята жалба Комисията не доказва, че Първоинстанционният съд е пропуснал да вземе предвид ключов елемент от спорното решение или че не е отчел, че Комисията всъщност е обяснила защо било вероятно въздействие върху търговията и нарушение на конкуренцията. По същество Комисията иска от Съда да подкрепи новото предложение, че тъй като не е възможно a priori да се изключи, че предоставянето на финансово подпомагане може да засегне търговията и конкуренцията, следва, че било доказано наличието на подобни последици от предоставянето на финансово подпомагане.

38. Не мога да се съглася с това предложение. Фактът, че заключение Y не може да се изключи при обстоятелство X, означава, че ако Комисията докаже X, за нея няма пречка да достигне до заключение Y. Следователно да се изведе, че ако Комисията докаже X, заключението Y следва автоматично, предполага радикален скок в логиката. Това води и до отслабване на задължението за мотивиране, което считам за недопустимо.

39. Съгласна съм с Първоинстанционния съд, че обикновени принципни изложения не са достатъчни за изпълнение на задължението за мотивиране. Необходимо е повече.

40. Наблягам, че не се опитвам да внуша, че Комисията е била длъжна да използва каквато и да било специална комбинация от икономически анализ и доказателства, за да достигне до заключението, че има „вероятни“ последици върху търговията и конкуренцията. Би било доста погрешно да се ограничава по този начин оперативната ѝ самостоятелност. Обстоятелствата са различни във всеки конкретен случай; възможно е дадени доказателства да са оскъдни; а средствата на Комисията за разследване изобщо не са неограничени. Така Комисията не е длъжна да направи подробен икономически анализ и да докаже изчерпателно как точно спорната помощ може да засегне търговията между държавите членки и да наруши или да заплаши да наруши конкуренцията. Тя все пак е длъжна да изложи накратко данните, които правдоподобно водят до това заключение — с други думи, да докаже, че последиците са „вероятни“.

41. По-общо погледнато: Комисията трябва да докаже, че въпросната помощ може да засегне търговията и да наруши или да заплаши да наруши конкуренцията. За тази цел тя трябва да приведе достатъчно доказателства. Преценката, кои доказателства са достатъчни, зависи от обстоятелствата. В едната крайност — когато самите обстоятелства, при които е била изплатена помощта, разкриват вероятността от засягане на търговията и нарушение на конкуренцията, — Комисията ще трябва само да изложи тези обстоятелства в решението, за да докаже, че помощта отговаря на критериите, посочени в член 87, параграф 1 ЕО. В другата крайност — когато обстоятелствата във връзка с плащането не указват задължително, че подобни последици са вероятни, — за да изпълни задължението си, Комисията ще трябва да приведе повече доказателства.

42. Следователно не считам, че Първоинстанционният съд е приложил погрешен критерий или че решението му не е вътрешно съгласувано.

43. Пристъпвам към разглеждане на изтъкнатите от Комисията допълнителни специфични въпроси.

Специфичните доводи на Комисията

Последиците от финансовото подпомагане на Wam

44. Достатъчно ли е заключение, че едно дружество придобива „укрепено финансово положение“, за да се докаже, че предоставената му помощ отговаря на условията, посочени в член 87, параграф 1 ЕО? Първоинстанционният съд приема, че не е ( 36 ). Комисията оспорва тази преценка, като твърди, че тъй като парите са заместими вещи, предоставените на Wam под формата на помощ при износ заеми са облекчили дружеството от разходи, които то иначе би следвало да понесе. Следователно заемите отговарят на критерия, установен в Решение по дело Германия/Комисия ( 37 ), и съждението в спорното решение ( 38 ) е следователно адекватно.

45. В Решение по дело Германия/Комисия Съдът приема, че „[о]перативните помощи, а именно помощите, които имат за цел да освободят дадено предприятие от разходите, които самото то поначало би трябвало да понесе в рамките на своето текущо управление или на своята нормална дейност, по принцип нарушават условията на конкуренция“ ( 39 ).

46. Доста преди това, в Решение по дело Philip Morris/Комисия, Съдът обяснява, че предоставена държавна финансова помощ засяга вътреобщностната търговия, „[к]огато укрепва положението на едно дружество в сравнение с други предприятия — конкуренти във вътреобщностната търговия“ ( 40 ).

47. Всъщност в спорното решение не се разкрива, че Wam е получило пари от италианските власти. Първоинстанционният съд обаче постановява, че посочването на заема от страна на Комисията е бележка от общ характер, предназначена да разкрие, че е имало прехвърляне на държавни ресурси към съответното дружество, което представлявало „предимство“ за Wam. Все пак не става въпрос за конкретно заключение, пряко свързано с вероятните последици върху търговията и конкуренцията. Първоинстанционният съд отбелязва (може би остро, но точно), че подобряването на финансовото положение на бенефициера е свойствено за предоставянето на всякакви държавни помощи, включително и на тези, които не отговарят на останалите критерии, изисквани от член 87, параграф 1 ЕО. Вследствие на това Първоинстанционният съд приема ( 41 ), че представените мотиви са недостатъчни, за да докажат, че са изпълнени условията по член 87, параграф 1 ЕО.

48. Съгласна съм с тази преценка.

49. В Решение по дело Германия/Комисия ( 42 ) Съдът пояснява, че помощ, „която […] има за цел да освободи дадено предприятие от разходите, които самото то поначало би трябвало да понесе в рамките на своето текущо управление или на своята нормална дейност“, нарушава условията на конкуренция. За да изпълни този критерий, Комисията трябва да очертае как спорната помощ е предназначена да освободи бенефициера от подобни разходи. Това предполага, че тя трябва да открои разходите, които „поначало“ би трябвало да се понесат, и да докаже наличието на правдоподобна връзка между предоставянето на помощта и облекчаването на тежестта от подобни разходи за съответното предприятие. С други думи, не може да се направи заключение, че предполагаемата помощ „укрепва положението“ на бенефициера, като му осигурява конкурентно предимство в сравнение с други предприятия, с които той се конкурира на вътрешния пазар на ЕО ( 43 ), както се изисква в Решение по дело Philip Morris/Комисия.

50. В настоящия случай получената от Wam помощ е равна на сумата, изразходена от него за програмата му за навлизане на външни пазари ( 44 ). Съждението на Комисията се свежда до твърдението, че субсидираните заеми произхождали от публични средства и че в резултат на това се подобрило крайното положение на бенефициера. Комисията не се опитва да направи по-конкретна връзка между заемите и дейността на Wam, за да докаже как при обстоятелствата в случая заемите са успели да освободят Wam от разходи, които то поначало трябвало да понесе ( 45 ). За разлика от спорното решение в случая по дело Tubemeuse ( 46 ), няма реални сведения за по-ранната дейност на Wam във връзка с износ или за неговите бъдещи планове ( 47 ). Описанието от страна на Комисията на Wam като „мултинационално дружество“ не допълва анализа.

51. Следователно споделям становището на Първоинстанционния съд, че Комисията не е успяла да докаже, че предоставянето на заемите можело да засегне вътреобщностната търговия или да наруши или да заплаши да наруши конкуренцията.

Доказателствата за засягане на търговията чрез позоваване на дейността в Общността

52. Комисията твърди, че позоваване на участието на дружеството на вътрешния пазар на ЕС е достатъчно и че точките от мотивите на спорното решение надхвърлят необходимото за изпълнение на условията, посочени в член 87, параграф 1 ЕО. Следователно Първоинстанционният съд допуска грешка като постановява ( 48 ), че твърдението на Комисията, че Wam участва във вътреобщностната търговия, не е достатъчно, за да разкрие наличието на потенциално засягане на търговията или нарушаване на конкуренцията. В тази връзка Комисията изтъква по-конкретно позоваването в спорното решение на жалбата, подадена от Morton Machines Company.

53. Последната точка може да се разгледа накратко. Фактът, че до Комисията е била подадена жалба, не е достатъчен да докаже, че е налице вероятност от нарушаване на конкуренцията. Да се приеме противното би означавало да се даде значителна власт на който и да било конкурент на предприятие, което е активно на вътреобщностния пазар — власт, която сама по себе си явно дава възможност за злоупотреба.

54. Връщайки се обратно към главното в доводите на Комисията, ми се струва, че Първоинстанционният съд ясно е съзнавал, че Wam е активен износител на вътреобщностния пазар и е част от мултинационална група, която упражнява дейност в ЕО ( 49 ). Първоинстанционният съд посочва ( 50 ), че точки 74 и 77 от мотивите на спорното решение само припомнят правни принципи, установени по-специално в Решение по дело Tubemeuse; а също и че — разглеждано във връзка с общото твърдение, че „не може да се изключи“, че има последици върху вътреобщностната търговия или конкуренция — това не отговаря на изискванията на член 253 ЕО. Вече обясних ( 51 ) защо считам, че това е правилно от правна страна.

55. Комисията припомня, че в Решение по дело Италия/Комисия ( 52 ) Съдът приема, че макар бенефициерът на помощта да не участва във вътреобщностния пазар, все пак е възможно търговията и конкуренцията да бъдат засегнати. В Решение по дело Tubemeuse ( 53 ) Съдът постановява, че дори ако помощите са de minimis, не са изключени последици върху търговията и конкуренцията.

56. И в двете съдебни решения по същество се излага едно и също твърдение с известна разлика във формулировката: при подобни обстоятелства не могат да се изключат възможни последици върху търговията и нарушаване на конкуренцията. И в двете обаче не се подкрепя твърдението — съществено за доводите на Комисията, — че било достатъчно Комисията да разкрие, че не било възможно да се изключат последици върху търговията и конкуренцията, за да се докаже наличието на две от характеристиките, изисквани от член 87, параграф 1 ЕО.

57. Комисията се позовава и на твърдението на Съда в Решение по дело Cassa di Risparmio di Firenze и др. ( 54 ), че предоставена в либерализиран икономически сектор помощ може да засегне търговията и конкуренцията. В това решение Съдът препраща към Решение по дело Испания/Комисия ( 55 ), в което Съдът приема, че Комисията е представила достатъчно доказателства в решението за установяване на възможни последици върху търговията и конкуренцията. Сред представените доказателства е и фактът, че секторът на съответния пазар е бил либерализиран. Следователно либерализирането на пазарния сектор само по себе си не е решаващо доказателство за вероятни последици върху търговията и за нарушаване или за заплаха от нарушаване на конкуренцията ( 56 ).

Прегледът на връзката между пазарите на ЕО и на Далечния Изток

58. Комисията твърди, че Първоинстанционният съд е допуснал грешка, като е поставил изискването ( 57 ) Комисията да извърши задълбочен анализ на последиците на заемите при отчитане на обстоятелството, че те са предвидени за подпомагането на разходите на Wam за установяване на пазара на Далечния Изток.

59. Разглеждането на този довод трябва да започне с точка 73 от обжалваното съдебно решение. Във връзка с твърдението на Комисията в хода на съдебното заседание (а именно че благодарение на заемите е укрепено положението на Wam спрямо потенциалните му конкуренти на общностния пазар) Първоинстанционният съд установява, че в спорното решение не се представя каквото и да било доказателство в подкрепа на това твърдение. Макар в точките от мотивите на решението ( 58 ) да се посочва, че заемът покрива разходите на Wam за установяване на пазари извън ЕС, в тях анализът не се развива допълнително в доказателство, че вследствие на това било укрепено положението на Wam на пазара на ЕС.

60. В този контекст тълкувам точка 74 от решението на Първоинстанционния съд основно като подсилваща това становище. Първоинстанционният съд приема, че „дори ако Комисията не е трябвало задължително да разгледа [връзката на взаимозависимост между пазарите на ЕО и на Далечния Изток]“ ( 59 ), само декларирането, че Wam участвало във вътреобщностната търговия, не било достатъчно, за да докаже вероятността от засягане на търговията или нарушаване или заплаха от нарушаване на конкуренцията. Поради тези причини (продължава Първоинстанционният съд) Комисията трябвало да разгледа подробно последиците от помощта, като по-специално вземе предвид факта, че те компенсират разходи на пазара на Далечния Изток, както и при необходимост ( 60 ) взаимозависимостта между този пазар и европейския пазар.

61. Считам, че в случая Първоинстанционният съд възприема, че след като спорната помощ е специално предоставена по-скоро за покриване на понесени в трета страна разходи, отколкото за направени във вътреобщностната търговия разходи, то се изисква по-висока степен на преглед за установяване от страна на Комисията, че все пак е налице вероятност от засягане на пазара на ЕС. Не мисля, че в случая става въпрос за погрешно прилагане на практиката на Съда.

62. Всяко съмнение, свързано с тълкуването от страна на Първоинстанционния съд, според мен изчезва със следващото изречение. В него Първоинстанционният съд посочва, че точка 75 от мотивите на спорното решение се отнася до взаимозависимостта на пазарите, на които извършват дейност установените в Общността предприятия; но това — за разлика от решението в случая по дело Tubemeuse — не успява да осигури точни доказателства в подкрепа на твърдението, че (като се прилага принципът от Решение по дело Tubemeuse) подобна взаимозависимост означава, че спорните помощи могат да засегнат конкуренцията в Общността.

63. Комисията твърди, че една помощ може да засегне търговията между държавите членки дори ако бенефициерът изнася по-голямата част от продукцията си извън Общността, и че Първоинстанционният съд неправилно поставил изискването Комисията да представи допълнителни точни доказателства, че пазарите на ЕО и на Далечния Изток били взаимозависими.

64. Става въпрос просто за допълнителна илюстрация на изначалното превратно разбиране, че е достатъчно да се докаже, че „не може да се изключи“ дадено заключение, за да се приеме, че това заключение е „вероятно“ ( 61 ). В Решение по дело Tubemeuse спорното решение се отнася до условията на световния пазар в сектора на стоманените тръби и засяга дългосрочните намерения на Tubemeuse. Следователно в този случай има някои данни, които подкрепят заключението на Комисията, че между пазара на износа и пазара на ЕС е налице взаимозависимост. В настоящия случай няма такива данни.

65. От това следва, че Комисията не е успяла да докаже, че като е отменил спорното решение, Първоинстанционният съд се е отклонил от постоянна съдебна практика.

По съдебните разноски

66. По силата на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Италия и Wam са направили искане за осъждане на Комисията и по мое мнение исканията им следва да се уважат. В резултат, следва Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

Заключение

67. Следователно предлагам на Съда: — да отхвърли жалбата на Комисията, и — да осъди Комисията да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Решение 2006/177/ЕО на Комисията от 19 май 2004 година относно държавна помощ C 4/2003 (ex NN 102/2002), приведена в действие от Италия в полза на WAM SpA (ОВ L 63, 2006 г., стр. 11).

( 3 ) В спорното решение дружеството се посочва като „WAM SpA“. В последвалото производство се използва „Wam“. Следователно в настоящото заключение ще се придържам към „Wam“.

( 4 ) Съгласно член 88, параграф 3 ЕО.

( 5 ) Решението е публикувано единствено под формата на резюме и пълният му текст е на разположение само на френски и италиански език.

( 6 ) GURI № 147 от 30 май 1981 г. и № 206 от 29 юли 1981 г.

( 7 ) Вж. точка 32 от мотивите на спорното решение.

( 8 ) Около 1,18 милиона евро.

( 9 ) Около 700000 EUR.

( 10 ) Около 1,8 милиона евро. Тази цифра е съобщена от Италианската репу-блика на 23 юли 2003 г.; по-рано (в писмо до Комисията от 16 май 2002 г.) Италианската репу-блика обявява, че сумата на заема е 1940579808 ITL, или около 1 милион евро. Става въпрос за една от сумите, действително изплатени на Wam; други суми също са изплатени, но точният им размер не става ясен от текста на спорното решение.

( 11 ) За по-подробно обяснение вж. точки 3 и 4 от обжалваното съдебно решение.

( 12 ) Бележка под линия 12 от спорното решение: Решение от 21 март 1990 г. по дело Белгия/Комисия, известно като „Tubemeuse“ (С-142/87, Recueil, стр. I-959).

( 13 ) Първоинстанционният съд изрежда оплакванията относно административната процедура, относно нарушението на принципи като осигуряване на правото на защита, на оправданите правни очаквания и на правната сигурност; относно въпроси по същество като квалифицирането на спорните помощи като незаконосъобразни с оглед на член 88, параграф 3 ЕО и относно това, дали тези помощи засягат търговията и нарушават конкуренцията; относно последиците от факта, че разглежданите помощи са свързани с износ, с прилагането на правила de minimis и с определянето на размера на изплатената помощ и на помощта, която да бъде възстановена (точка 38 от обжалваното решение).

( 14 ) Вж. член 225, параграф 1 ЕО, член 58 от Статута на Съда и Определение от 20 март 1991 г. по дело Turner/Комисия (C-115/90 P, Recueil, стр. I-1423).

( 15 ) Член 225, параграф 1, втора алинея ЕО гласи: „[р]ешенията [на Първоинстанционния съд] подлежат на обжалване пред Съда само по правни въпроси и в съответствие с условията, предвидени в Статута“.

( 16 ) Решение от 13 март 1985 г. по дело Нидерландия и Leeuwarder Papierwarenfabriek/Комисия (296/82 и 318/82, Recueil, стр. 809, точка 19) и Решение от 2 април 1998 г. по дело Комисия/Sytraval и Brink's France (C-367/95 P, Recueil, стр. I-1719, точка 67).

( 17 ) Решение от 4 юли 1963 г. по дело Германия/Комисия (24/62, Recueil, стр. 131, точка 11); вж. и Решение по дело Нидерландия и Leeuwarder Papierwarenfabriek/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 16, точка 21.

( 18 ) Решение от 24 юли 2003 г. по дело Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg, (C-280/00, Recueil, стр. I-7747, точка 75).

( 19 ) Решение от 29 април 2004 г. по дело Италия/Комисия (C-372/97, Recueil, стр. I-3679, точка 44).

( 20 ) Решение от 15 декември 2005 г. по дело Италия/Комисия (C-66/02, Recueil, стр. I-10901, точка 112).

( 21 ) Решение, посочено по-горе в бележка под линия 16, точки 19 и 24. Вж. и Решение от 24 окомври 1996 г. по дело Германия и др./Комисия (C-329/93, C-62/95 и C-63/95, Recueil, стр. I-5151, точка 52).

( 22 ) Решение по дело Комисия/Sytraval и Brink's France, посочено по-горе в бележка под линия 16, точка 63.

( 23 ) В случая Съдът препраща към Решение по дело Нидерландия и Leeuwarder Papierwarenfabriek/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 16, точка 19, както и към Решение от 14 февруари 1990 г. по дело Delacre и др./Комисия (C-350/88, Recueil, стр. I-395, точки 15 и 16) и Решение от 29 февруари 1996 г. по дело Белгия/Комисия (C-56/93, Recueil, стр. I-723, точка 86).

( 24 ) В точки 60—62 и 64 от обжалваното съдебно решение.

( 25 ) На италиански „prevedibili effetti“, на френски — „effets prévisibles“.

( 26 ) В точка 64 от съдебното решение Първоинстанционният съд приема, че Комисията не е била длъжна да докаже реалните последици на помощта, нито до отграничи съответния пазар, нито да извърши икономически анализ на действителното положение на разглеждания пазар, на пазарния дял на предприятията — бенефициери на помощите, на положението на конкурентните предприятия и на съответната търговия между държави членки (доколкото е изложила как спорните помощи можели да засегнат пазара), нито да разгледа последиците от заемите върху цените на Wam, нито да ги сравни с тези на конкурентите или да разгледа продажбите на Wam на пазара на Обединеното кралство.

( 27 ) Пак там.

( 28 ) Според Комисията точка 72 (и следващите) от обжалваното съдебно решение налагат това несъгласувано задължение.

( 29 ) В точка 63 от обжалваното съдебно решение.

( 30 ) Както се изисква от Съда в Решение от 2 юли 1974 г. по дело Италия/Комисия (173/73, Recueil, стр. 709, точка 13).

( 31 ) Решение по дело Tubemeuse, посочено по-горе в бележка под линия 12, точка 43.

( 32 ) Първоинстанционният съд цитира Решение от 15 юни 2000 г. по дело Alzetta и др./Комисия (T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97—T-607/97, T-1/98, T-3/98—T-6/98 и T-23/98, Recueil, стр. II-2319, точка 80), което препраща (между другото) към Решение по дело Tubemeuse.

( 33 ) Вж. точки 66, 70 и 72 от обжалваното съдебно решение.

( 34 ) На италиански „sarebbe potenzialmente costituivo de tali effetti“; на френски —„serait potentiellement constitutive de tels effets“.

( 35 ) В точка 76 от обжалваното съдебно решение.

( 36 ) В точка 67 от обжалваното съдебно решение.

( 37 ) Решение от 19 септември 2000 г. (C-156/98, Recueil, стр. I-6857).

( 38 ) В точка 75 от мотивите.

( 39 ) В точка 30: вж. и Решение от 14 февруари 1990 г. по дело Франция/Комисия, известно като „Boussac Saint Frères“ (C-301/87, Recueil, стр. I-307, точки 44 и 50) и Решение от 6 ноември 1990 г. по дело Италия/Комисия (C-86/89, Recueil, стр. I-3891, точка 18), които са цитирани в него.

( 40 ) Решение от 17 септември 1980 г. (730/79, Recueil, стр. 2671, точка 11, курсивът е мой).

( 41 ) В точка 67 от обжалваното съдебно решение.

( 42 ) Решение по дело C-156/98, посочено по-горе в бележка под линия 37, точка 30.

( 43 ) Вж. и първата част на точка 72 от решението на Първоинстанционния съд, която се отнася изрично до празнотата в съждението на Комисията.

( 44 ) Точки 34 и 37 (що се отнася до първия заем) и точки 62 и 64 (що се отнася до втория заем).

( 45 ) Тя не разглежда (например) дали решението на Wam да предприеме програма за търговско навлизане е зависело или не от наличността на заемите. Вследствие на това (например) е невъзможно да се определи дали — въз основа на довода „парите са заместими“ — заемите са позволили на Wam да отклони средства, които иначе е щяло да изразходи за насърчаване на износа, за да поддържа политика на ниски цени на пазара на ЕС, или дали, ако заемите не бяха предоставени, просто нямаше да бъде осъществена програмата за насърчаване на износа.

( 46 ) Посочено по-горе в бележка под линия 12.

( 47 ) Не се изтъкват (например) доводи, че заемите са позволили на Wam да проведе по-ефикасна кампания по продажба и търгуване едновременно на пазарите на износа и на пазара на ЕС. Макар предимства като икономиите от мащаба несъмнено да са една възможност, в спорното решение отново не се изследва подобна възможност.

( 48 ) В точка 74 от обжалваното съдебно решение.

( 49 ) Вж. точка 64 от обжалваното съдебно решение, в която Първоинстанционният съд изрично посочва продажбите на Wam на пазара на Обединеното кралство, и по-нататък точка 68, в която Първоинстанционният съд обобщава данните, които следва да се извлекат от точки 76 и 78 от мотивите на спорното решение.

( 50 ) В точка 66 от обжалваното съдебно решение.

( 51 ) В точки 37—39 по-горе.

( 52 ) Решение от 15 декември 2005 г., цитирано в бележка под линия 20, точка 117; вж. и Решение от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия (C-310/99, Recueil, стр. I-2289, точка 84).

( 53 ) Решение, посочено по-горе в бележка под линия 12, точка 43. Комисията посочва и Решение от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 52, точка 86.

( 54 ) Решение от 10 януари 2006 г. по дело Cassa di Risparmio di Firenze и др. (C-222/04, Recueil, стр. I-289). Комисията посочва и Решение от 7 март 2002 г. по дело Италия/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 20, и Решение от 15 декември 2005 г. по дело Unicredito Italiano (C-148/04, Recueil, стр. I-11137).

( 55 ) Решение от 13 февруари 2003 г. (C-409/00, Recueil, стр. I-1487, точка 75).

( 56 ) Вж. точка 142 от Решение по дело Cassa di Risparmio di Firenze. Текстът на френски език гласи: „la circonstance qu’un secteur économique a fait l’objet d’une libéralisation au niveau communautaire est de nature à caractériser une incidence réelle ou potentielle des aides sur la concurrence, ainsi que leur effet sur les échanges entre États Membres“. За разлика от това текстът на английски език гласи: „[t]he fact that an economic sector has been liberalised may serve to determine that the aid has [a likely effect on trade and competition]“ (курсивът е мой), а в текста на италиански език (езикът на производството) се използва „evidenzia un'incidenza“. Струва ми се, че френският текст е двусмислен и че текстовете на италиански и на английски език отразяват по-точно принципа, установен от Съда в Решение по дело Испания/Комисия.

( 57 ) В точка 74 от обжалваното съдебно решение.

( 58 ) Вж. точки 32 и 37 (по отношение на първия заем) и точки 62 и 64 (по отношение на втория заем).

( 59 ) Курсивът е мой.

( 60 ) На италиански „eventualemente“, на френски — „le cas échéant“ (курсивът е мой).

( 61 ) Вж. точка 38 по-горе.