Дело T-110/07

Siemens AG

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Разпределяне на пазара — Последици в рамките на общия пазар — Понятие за продължено нарушение — Продължителност на нарушението — Погасителна давност — Глоби — Пропорционалност — Отегчаващи обстоятелства — Водеща роля — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Картели — Съгласувана практика — Нарушаване на конкуренцията — Критерии за преценка — Антиконкурентна цел — Достатъчна констатация

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП)

2. Общностно право — Принципи — Основни права — Презумпция за невиновност — Производство в областта на конкуренцията — Приложимост

(член 81, параграф 1 ЕО; член 6, параграф 2 ЕС)

3. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Начин на доказване — Позоваване на съвкупност от улики

(член 81, параграф 1 ЕО)

4. Конкуренция — Картели — Споразумения между предприятия — Доказване на нарушението — Представяне от Комисията на изявления на други обвинени предприятия — Допустимост

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

5. Конкуренция — Картели — Споразумения между предприятия — Доказване на нарушението — Преценка на доказателствената стойност на документ — Критерии

(член 81, параграф 1 ЕО)

6. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Доказване на нарушението и на неговата продължителност в тежест на Комисията

(член 81, параграф 1 ЕО; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

7. Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изложение на възраженията — Представяне на допълнителни доказателства след изпращане на изложението на възраженията — Допустимост — Условия

(член 81, параграф 1 ЕО; член 25 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

8. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Доказване на нарушението и на неговата продължителност в тежест на Комисията — Обхват на тежестта на доказване

(член 81, параграф 1 ЕО; член 25 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

9. Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Приложно поле на принципа — Граници — Право на предприятието да разпита свидетелите на обвинението — Изключване

(член 81, параграф 1 ЕО)

10. Конкуренция — Картели — Участие на предприятие в картел

(член 81, параграф 1 ЕО)

11. Конкуренция — Картели — Нарушаване — Едно-единствено нарушение — Критерии за преценка

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 25, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

12. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 A, четвърта и шеста алинея от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

13. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Липса на обвързващ или изчерпателен списък с критерии

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

14. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Право на преценка, предоставено на Комисията — Повишаване на общото ниво на глобите

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

15. Конкуренция — Глоби — Решение за налагане на глоби — Задължение за мотивиране — Обхват

(член 253 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

16. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Отегчаващи обстоятелства — Водеща роля или роля на подбудител на нарушението

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 2, трето тире от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

17. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Отегчаващи обстоятелства — Водеща роля в нарушението

(член 81, параграф 1 ЕО)

18. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие

(член 81, параграф 1 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 22 и 29 от Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

1. За да се прецени дали дадена съгласувана практика е забранена от член 81, параграф 1 ЕО, отчитането на конкретните резултати от нея е излишно, щом като е ясно, че тя има за цел да предотврати, ограничи или наруши конкуренцията в рамките на вътрешния пазар. Същото е приложимо по аналогия и към член 53, параграф 1 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП).

(вж. точка 40)

2. Презумпцията за невиновност, произтичаща по-специално от член 6, параграф 2 от Европейската конвенция за правата на човека, е част от основните права, които според практиката на Съда — потвърдена освен това в член 6, параграф 2 ЕО — представляват основни принципи на общностното право.

Предвид естеството на разглежданите нарушения, както и естеството и тежестта на свързаните с тях санкции презумпцията за невиновност се прилага в приложимите към предприятията процедури относно нарушения на правилата за конкуренция, вследствие на които могат да бъдат наложени глоби или периодични имуществени санкции. В производството по обжалване на решение за налагане на глоба трябва да се държи сметка за тази презумпция. Ако съдът има съмнения, те трябва да бъдат в полза на предприятието — адресат на решението за установяване на нарушение. Следователно съдът не би могъл да направи извод, че Комисията е установила надлежно съществуването на разглежданото нарушение, ако все още има съмнение по този въпрос, особено в производство по обжалване на решение за налагане на глоба.

(вж. точки 44 и 45)

3. В областта на конкуренцията е необходимо Комисията да представи точни и непротиворечиви доказателства, за да докаже нарушението и да обоснове твърдото убеждение, че твърдените нарушения представляват съществени ограничения на конкуренцията по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО. Не е задължително обаче всяко от приведените от Комисията доказателства да отговаря на тези критерии по отношение на всеки елемент на нарушението. Достатъчно е посочените от институцията улики, преценени в тяхната цялост, да отговарят на това изискване. Следователно съществуването на антиконкурентна практика или споразумение може да бъде логически изведено от определен брой съвпадения и улики, които, взети заедно, могат да представляват, при липсата на друго смислено обяснение, доказателство за нарушаване на правилата на конкуренция.

Когато Комисията се основава единствено на поведението на разследваните предприятия на пазара, за да достигне до извода за съществуването на нарушение, е достатъчно последните да докажат наличието на обстоятелства, разкриващи в различна светлина установените от Комисията факти и позволяващи по този начин да бъде дадено друго възможно обяснение на фактите, различно от това, което Комисията възприема, за да заключи, че е налице нарушение на общностните правила на конкуренция. Наличието на алтернативно обяснение на фактите обаче е релевантно само когато Комисията се основава единствено на пазарното поведение на съответното предприятие. Поради това такова обяснение става ирелевантно от момента, в който съществуването на нарушението не просто се презумира, а е установено с доказателства. Освен това съгласно принципа на свобода при събиране на доказателствата всички доказателствени средства са допустими, за да се установи дадено нарушение, така че наличието на алтернативно обяснение е ирелевантно, когато нарушението е надлежно установено с доказателства, различни от писмените.

(вж. точки 46—49 и 51)

4. Що се отнася до доказателствата, които могат да бъдат представени, за да се установи нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП), принципът, който има предимство в общностното право, е този на свободата при събиране на доказателствата. По-конкретно нито една разпоредба и нито един основен принцип на общностното право не забраняват на Комисията да се позове по отношение на дадено предприятие на изявленията на другите обвинени предприятия. В противен случай тежестта на доказване на противоречащото на членове 81 ЕО и 82 ЕО поведение, която пада върху Комисията, би била прекалено голяма и несъвместима със задачата ѝ съгласно Договора да следи за правилното прилагане на посочените разпоредби.

(вж. точка 50)

5. В областта на конкуренцията единственият релевантен критерий за преценка на свободно представените доказателства е тяхната достоверност. Според общоприложимите относно доказателствата правила достоверността и следователно доказателствената стойност на даден документ зависят от неговия произход, от обстоятелствата по неговото изготвяне, от неговия адресат и от това дали съдържанието му е логично и правдоподобно. По-конкретно следва да се придаде голямо значение на обстоятелството, че даден документ е съставен в непосредствена връзка с фактите или от пряк свидетел на тези факти. Освен това изявленията, които не са в интерес на техния автор, трябва по принцип да се разглеждат като особено надеждни доказателства.

Така по принцип свидетелските показания на лице, което почти през целия период на действие на картела е било един от представилите на един от основните участници в картела и следователно е било пряк свидетел на обстоятелствата, за които свидетелства, трябва да се считат за доказателства с висока доказателствена стойност.

(вж. точки 54 и 75)

6. В областта на конкуренцията фактът, че дадено лице е поискало спрямо него да се приложи Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели, така че размерът на глобата му да бъде намален, не означава непременно, че то е било склонно да представи неверни доказателства. Всъщност всеки опит да се подведе Комисията може да постави под съмнение искреното и пълно сътрудничеството от страна на молителя и по такъв начин да застраши възможността му да извлече ползи от Известието относно сътрудничеството.

Все пак, доколкото са оспорени от други предприятия, за които също се твърди, че са страни по общо споразумение, изявленията на предприятие, разследвано за нарушение на общностните правила на конкуренция, трябва да бъдат подкрепени от други доказателства, за да се установи съществуването и обхватът на това общо споразумение.

(вж. точки 65 и 66)

7. Изложението на възраженията трябва да даде възможност на заинтересованите лица действително да се запознаят с поведението, в което ги упреква Комисията, като това изискване е спазено, ако в окончателното решение не се твърди, че заинтересованите лица са извършили нарушения, различни от посочените в изложението на възраженията, и ако са взети предвид само фактите, по които заинтересованите лица са имали възможност да дадат обяснения. Следователно, макар да е вярно, че нарушенията, в които е упрекнато дадено предприятие, не могат да се различават от посочените в изложението на възраженията, същото не важи за фактите, приети за уличаващи, тъй като по отношение на тях е достатъчно съответните предприятия да са имали възможност да изразят становище. Всъщност никоя разпоредба не забранява на Комисията да съобщи на страните, след изпращането на изложението на възраженията, за нови документи, които според нея подкрепят тезата ѝ, при условие че даде на предприятията достатъчно време, за да изложат гледната си точка по този въпрос.

(вж. точки 86 и 87)

8. Задача на страната или на органа, който твърди, че е налице нарушение на правилата на конкуренция, е да представи доказателства за това, като установи в достатъчна степен съставомерните признаци на нарушението. Освен това задача на предприятието, което повдига възражение срещу констатацията за нарушение, е да докаже, че условията за прилагане на този способ за защита са изпълнени, в който случай посоченият орган да трябва да прибегне към други доказателства.

Общият принцип, че Комисията трябва да докаже всички съставомерни елементи на нарушението, включително неговата продължителност, които могат да окажат влияние върху окончателните ѝ изводи относно тежестта на посоченото нарушение, не се опровергава от факта, че съответното предприятие е повдигнало възражение за изтекла давност, по отношение на което тежестта на доказване пада по правило върху него.

Всъщност повдигането на такова възражение неизбежно предполага, че продължителността на нарушението и датата на неговото прекратяване са установени. Тези обстоятелства обаче сами по себе си не могат да обосноват прехвърляне на доказателствената тежест в това отношение в ущърб на съответното предприятие. От една страна, продължителността на дадено нарушение — понятие, което предполага, че е известна датата на неговото прекратяване — представлява един от основните елементи на нарушението, които трябва да бъдат доказани от Комисията, независимо от факта, че оспорването на тези елементи е свързано с възражението за изтекла давност. От друга страна, този извод е обоснован с оглед на факта, че непогасяването по давност на правото на Комисията да налага санкции, съгласно член 25 от Регламент № 1/2003, представлява обективен правен критерий, който произтича от принципа на правната сигурност, и следователно условие за валидност на всяко решение за налагане на санкции. Всъщност Комисията е длъжна да спазва това условие дори когато в това отношение предприятието не е повдигнало възражение.

Това разпределение на тежестта на доказване обаче може да се променя, доколкото фактическите обстоятелства, които някоя от страните посочва, могат да породят задължение за другата страна да даде обяснение или обосновка, при липсата на което/която може да се заключи, че въпросните обстоятелства са доказани. По-конкретно, когато Комисията е доказала наличието на споразумение, предприятията — страни по това споразумение, трябва да представят доказателства, че са се разграничили от него, като тези доказателства следва да свидетелстват за ясната и сведена до знанието на останалите предприятия участници воля да не се прилага повече споразумението.

(вж. точки 173—176)

9. Основният принцип за зачитане на правото на защита изисква предприятията и сдруженията от предприятия, срещу които Комисията води разследване в областта на конкуренцията, да са имали възможност още на етапа на административното производство да изложат надлежно своята гледна точка относно наличието и относимостта на твърдените от Комисията факти, нарушения и обстоятелства. Така, отговорът на дадено предприятие на изложението на възраженията на Комисията не може да бъде използван като доказателство срещу друго предприятие, засегнато от разследването, когато последното не е имало достъп до отговора преди приемането на решението от Комисията.

За сметка на това посоченият принцип не изисква на предприятието да бъде предоставена възможност самò да разпита в рамките на административното производство изслушаните от Комисията свидетели.

(вж. точки 189 и 199)

10. Когато дадено предприятие не се е разграничило публично от нарушение, в което участва, или не е съобщило за него на административните органи, това насърчава продължаването на нарушението и затруднява разкриването му, поради което това мълчаливо одобрение може да се квалифицира като съучастие или като пасивно участие в нарушението.

(вж. точка 222)

11. Има няколко релевантни критерия за преценката дали дадено нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (ЕИП) следва да се разглежда като едно-единствено нарушение, а именно идентичността или различието в целите на съответните практики, идентичността на съответните стоки и услуги, идентичността на участващите в нарушението предприятия и идентичността на условията, при които е извършено нарушението. Други релевантни критерии са идентичността на физическите лица, участващи от името на предприятията, и идентичността на географския обхват на съответните практики.

Що се отнася по-специално до понятието „обща цел“ на антиконкурентните практики, отговорът на въпроса дали дадена съвкупност от споразумения и практики, които противоречат на член 81, параграф 1 ЕО, представлява едно-единствено продължено нарушение, зависи единствено от обективни фактори, един от които е общата цел на тези споразумения и практики. Последният критерий следва да се преценява само с оглед на съдържанието на споразуменията и практиките и не трябва да се смесва със субективното намерение на различните предприятия да участват в един-единствен непрекъснат картел. Това субективно намерение обаче може и трябва да се вземе предвид само при преценката на индивидуалното участие на дадено предприятие в подобно едно-единствено непрекъснато споразумение. В това отношение е достатъчно, че към момента, в който оттеглилото се предприятие е възобновило участието си в картела, то е било наясно, че продължава да участва в същия картел като по-рано. Достатъчно е даже това, че посоченото предприятие е било наясно със споменатите по-горе основни критерии, които обосновават констатацията за едно-единствено нарушение, за да може същата да му бъде противопоставена, дори ако се приеме, че то не е стигнало самò до извода, че е налице такова нарушение.

(вж. точки 241, 246 и 253)

12. Съгласно точка 1 A, четвърта и шеста алинея от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, трябва да се вземе предвид ефективният икономически капацитет на нарушителите за нанасяне на значителни вреди на други оператори и да се отчете специфичната тежест на нарушението на всяко едно от предприятията върху конкуренцията, по-специално когато е налице значителна разлика в големината на извършилите нарушение предприятия. За сметка на това Насоките не предвиждат, че ефективният икономически капацитет на предприятията или специфичната тежест на тяхното нарушение трябва да се преценяват в съответствие със специален критерий, какъвто е техният пазарен дял за съответната стока в рамките на Европейското икономическо пространство (ЕИП) или на вътрешния пазар. Следователно в това отношение Комисията е свободна да приложи критерий, подходящ с оглед на конкретните обстоятелства.

(вж. точка 279)

13. Тежестта на нарушенията на общностните правила на конкуренция трябва да се установява въз основа на голям брой фактори, като например обстоятелствата по случая, неговия контекст и възпиращото действие на глобите, без обаче да има установен обвързващ или изчерпателен списък на критериите, които задължително трябва да бъдат взети предвид. Сред факторите, които могат да бъдат взети предвид при преценката на тежестта на нарушенията, са поведението на всяко едно от предприятията, ролята, която всяко едно от тях е имало при установяването на съгласуваните практики, ползите, които въпросните предприятия са могли да извлекат от тези практики, тяхната големина и стойността на съответните стоки, както и рискът, който нарушения от този вид представляват за целите на Общността.

От това следва, от една страна, че с оглед на определянето на размера на глобата е допустимо да се вземе предвид както общият оборот на предприятието, който е показател, макар и приблизителен и несъвършен, за големината на същото и за неговата икономическа мощ, така и частта от този оборот, която произтича от стоките, предмет на нарушението, и следователно може да бъде показател за мащаба на това нарушение. От друга страна, от това следва, че не трябва да се придава несъразмерно значение на нито един от тези два оборота спрямо другите фактори за преценка и следователно определянето на подходяща глоба не може да бъде резултат само от изчисление, основано на общия оборот. Това важи с още по-голяма сила, когато разглежданите стоки представляват само малка част от този оборот.

Следователно изброяването на факторите, които могат да бъдат взети предвид при преценката на тежестта на дадено нарушение, не е нито обвързващо, нито изчерпателно. Поради това Комисията е свободна да вземе предвид и други фактори или да придаде по-малка тежест на някой от изброените по-горе фактори, или дори въобще да не го вземе предвид, ако това ѝ се струва подходящо с оглед на конкретните обстоятелства.

Освен това изразът „стойността на съответните стоки“ трябва да се разбира като мярка за частта от общия оборот на съответните предприятия, който произтича от стоките, предмет на картела, а не за големината на пазара на тези стоки в рамките на Европейското икономическо пространство (ЕИП).

(вж. точки 286—288)

14. Сама по себе си по-ранната практика на Комисията при вземането на решения не служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията. В рамките на Регламент № 1/2003 Комисията разполага със свобода на преценка при определянето на размера на глобите, за да насочва поведението на предприятията към спазване на правилата за конкуренция. Фактът, че в миналото за определени видове нарушения Комисията е налагала глоби в определен размер, не я лишава от възможността да увеличи този размер в границите, определени с Регламент № 1/2003, ако това е необходимо, за да се гарантира прилагането на общностната политика на конкуренция. Напротив, ефикасното прилагане на общностните правила за конкуренция изисква Комисията да може във всеки момент да съобрази глобите с нуждите на тази политика.

Следователно предприятията, по отношение на които е образувано административно производство, което може да доведе до налагането на глоба, не биха могли да имат оправдани правни очаквания, че Комисията няма да определи по-големи глоби от налаганите по-рано. Поради това тези предприятия трябва да отчитат възможността на Комисията във всеки един момент да реши да увеличи размера на глобите спрямо прилагания в миналото.

(вж. точки 290 и 291)

15. Що се отнася до определянето на размера на глобите, наложени от Комисията за нарушение на общностното конкурентно право, същественото процесуално изискване да се изложат мотиви е изпълнено, когато в своето решение Комисията посочва факторите, които е взела предвид, за да определи тежестта и продължителността на нарушението, без да е длъжна да представя по-подробно изложение или цифрови данни относно начина за изчисляване на глобата.

По-конкретно, посочването на цифровите данни, от които Комисията се е ръководила (по-специално по отношение на търсеното възпиращо действие) при упражняването на правото си да определя глобите по своя преценка, е възможност, която Комисията е желателно да използва, но която надхвърля произтичащите от задължението за мотивиране изисквания.

(вж. точки 311 и 312)

16. За да бъде квалифицирано като „водач“ на картела, дадено предприятие трябва да е било съществена движеща сила за картела и да е имало конкретна и особена отговорност за функционирането на този картел. Това обстоятелство трябва да се преценява глобално с оглед на контекста на конкретния случай. Предприятието се квалифицира като водач, когато се установи, че то е упражнявало функциите на координатор в рамките на картела, и по-конкретно, че е организирало и осигурявало персонала на секретариата, натоварен с конкретното привеждане в действие на картела, или когато посоченото предприятие е играло главна роля в конкретното функциониране на картела, например като е организирало множество срещи, като е събирало и разпространявало информация вътре в картела, като е представлявало някои членове в рамките на картела или, най-често, като е правило предложения във връзка с дейността на картела. Освен това е напълно възможно две или дори повече предприятия да изпълняват едновременно ролята на водач особено когато става въпрос за картел с много участници.

Освен това, както се вижда от самия текст на точка 2, трето тире от Насоките относно метода за определяне на размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, следва да се прави разграничение между понятието „водач“ и понятието „подбудител“ на нарушението. Всъщност, докато ролята на подбудител е свързана със създаването или разширяването на картела, ролята на водач е свързана с функционирането му. Следователно водачът и подбудителят на нарушението не се намират в едно и също положение, поради което фактът, че предприятието, квалифицирано като подбудител на картела, и водачът на този картел, са третирани по различен начин, не представлява нарушение на принципа за равно третиране.

(вж. точки 337, 345 и 348)

17. Дори да се предположи, че Комисията неправилно се е въздържала да квалифицира дадено предприятие като водач на картела, независимо от съществената роля на това предприятие в рамките на картела, такава незаконосъобразност, допусната в полза на другиго, не е основание да се уважи основанието за отмяна на решението на Комисията. Всъщност спазването на принципа за равно третиране или недопускане на дискриминация трябва да се съчетава със спазването на принципа на законност, което означава никой да не може да се позовава в своя полза на незаконосъобразност, допусната в полза на другиго.

(вж. точка 358)

18. Намаляването на глобите при сътрудничество на предприятията, участващи в нарушения на общностното конкурентно право, се основава на съображението, че такова сътрудничество улеснява Комисията при изпълнение на задачата ѝ да установи съществуването на нарушение и евентуално да му сложи край.

Както се подчертава в точка 29 от Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели, последното е породило оправдани правни очаквания, на които се основават предприятията, желаещи да информират Комисията за съществуването на картел. С оглед на оправданите правни очаквания, които желаещите да окажат сътрудничество на Комисията предприятия могат да изведат от това известие, Комисията е длъжна при определянето на глобата на дадено предприятие да отчете сътрудничеството от негова страна.

В очертаните от Известието относно сътрудничеството граници Комисията все пак има право да прецени дали по смисъла на точка 22 от посоченото известие предоставените от дадено предприятие доказателства допринасят за установяването на фактите и дали поради това глобата на въпросното предприятие следва да се намали на основание на Известието.

(вж. точки 374—376)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори състав)

3 март 2011 година( )

„Конкуренция — Картели — Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Разпределяне на пазара — Последици в рамките на общия пазар — Понятие за продължено нарушение — Продължителност на нарушението — Погасителна давност — Глоби — Пропорционалност — Отегчаващи обстоятелства — Водеща роля — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

По дело T‑110/07

Siemens AG, установено в Берлин (Германия) и в Мюнхен (Германия), за което първоначално се явява адв. I. Brinker, адв. T. Loest и адв. C. Steinle, а впоследствие адв. I. Brinker и адв. C. Steinle, avocats,

жалбоподател,

срещу

Европейска комисия, за която първоначално се явява г‑н F. Arbault и г‑н O. Weber, впоследствие г‑н X. Lewis и г‑н R. Sauer и накрая г‑н R. Sauer и г‑жа A. Antoniadis, в качеството на представители,

ответник,

с предмет искане за частична отмяна на Решение С(2006) 6762 окончателен на Комисията от 24 януари 2007 година относно производство по член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.899 — Комутационни апарати с газова изолация), а при условията на евентуалност — искане за намаляване на наложената на жалбоподателя глоба,

ОБЩИЯТ СЪД (втори състав),

състоящ се от: г‑жа I. Pelikánová (докладчик), председател, г‑жа K. Jürimäe и г‑н S. Soldevila Fragoso, съдии,

секретар: г‑жа K. Andová, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 16 декември 2009 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1 Жалбоподателят, Siemens AG, е котирано на борсата дружество, което осъществява дейност в областта на електротехниката и електрониката. То е със седалище в Берлин (Германия) и в Мюнхен (Германия).

2 Комутационните апарати с газова изолация (наричани по-нататък „КАГИ“) се използват, за да контролират потока на енергия в електрическите мрежи. Те представляват тежко електрическо оборудване, което се използва като основен компонент в електрически подстанции „до ключ“. Подстанциите са помощни електрически централи, които конвертират електрическия ток. Освен от трансформатор подстанциите се състоят от системи за контрол, релета, батерии, уреди за зареждане и комутационен апарат. Функцията на комутационния апарат е да предпазва трансформатора от претоварване и/или да изолира веригата и неизправния трансформатор.

3 Комутационните апарати могат да бъдат с газова изолация, с въздушна изолация или с хибридна изолация, когато съчетават предните два вида изолации. КАГИ се продават по цял свят като неразделна част от електрически подстанции „до ключ“ или като отделни части, които трябва да бъдат включени в тези подстанции. Те представляват между 30 % и 60 % от общата цена на подстанциите.

4 На 3 март 2004 г. ABB Ltd уведомява Комисията за наличието на антиконкурентни практики в сектора на комутационните апарати с газова изолация и прави устно искане за освобождаване от глоби в съответствие с Известието на Комисията от 19 февруари 2002 година относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (OВ C 45, 2002 г., стр. 3, наричано по-нататък „Известие относно сътрудничеството“).

5 Практиките, за които уведомява ABB, се състоят в съгласуване на световно равнище на продажбата на проекти за КАГИ, което включва разпределянето на пазари, разпределянето на квоти и запазването на съответните пазарни дялове, възлагането на проекти за КАГИ на определени за тази цел производители и манипулиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки (фиктивни оферти), за да бъдат сключени договорите с тези производители, определянето на цени чрез комплексни споразумения относно неразпределените проекти за КАГИ, развалянето на лицензионни договори с дружества, които не са членове на картела, и обмена на чувствителна информация относно пазара.

6 Освен устно искане за освобождаване от глоби ABB представя и устно становище и писмени доказателства. На 25 април 2004 г. Комисията условно освобождава ABB от глоба.

7 Въз основа на изявленията на ABB Комисията започва разследване и на 11 и 12 май 2004 г. извършва проверки в помещенията на Areva T&D SA, Siemens AG, групата VA Tech, Hitachi Ltd и Japan AE Power Systems Corp (наричано по-нататък „JAEPS“).

8 На 20 април 2006 г. Комисията изготвя изложение на възраженията, което е връчено на 20 дружества, включително на Siemens.

9 Комисията провежда изслушване на 18 и 19 юли 2006 г.

10 На 24 януари 2007 г. Комисията приема Решение C(2006) 6762 окончателен относно производство по член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.899 — Комутационни апарати с газова изолация) (наричано по-нататък „обжалваното решение“). На 7 или 8 февруари 2007 г. това решение е връчено на Siemens.

11 Освен Siemens адресати на обжалваното решение са още ABB, Alstom SA, Areva SA, Areva T&D AG, Areva T&D Holding SA и Areva T&D SA, Fuji Electric Holdings Co., Ltd и Fuji Electric Systems Co., Ltd (наричани по-нататък общо „Fuji“), Hitachi Ltd и Hitachi Europe Ltd (наричани по-нататък общо „Hitachi“), JAEPS, Mitsubishi Electric System Corp. (наричано по-нататък „Melco“), Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (наричано по-нататък „Reyrolle“), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba Corp. и VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

12 В съображения 113—123 от обжалваното решение Комисията посочва, че отделните предприятия, които са участвали в картела, са съгласували в съответствие с договорените правила разпределянето на проектите за КАГИ на световно равнище, с изключение на някои пазари, по-конкретно с цел да запазят квотите, които до голяма степен съответстват на техните традиционни пазарни дялове. Тя уточнява, че възлагането на проекти за КАГИ е било осъществявано въз основа на обща „японска“ квота и обща „европейска“ квота, които впоследствие съответно японските и европейските производители е трябвало да разпределят помежду си. В споразумение, подписано на 15 април 1988 г. във Виена (наричано по-нататък „Споразумението GQ“), са установени правила, които позволяват възлагането на проектите за КАГИ било на японските производители, било на европейските производители и приспадането на тяхната стойност от съответната квота.

13 Освен това в съображения 124—132 от обжалваното решение Комисията уточнява, че отделните предприятия, които участват в картела, са сключили устно споразумение (наричано по-нататък „общо споразумение“), по силата на което проектите за КАГИ в Япония, от една страна, и в европейските държави — членки на картела, от друга, наричани във връзка с проектите за КАГИ общо „държави по произход на производителя“, са били запазени съответно за японските и за европейските членове на картела. Проектите за КАГИ в „държавите по произход на производителя“ не са били предмет на обмен на информация между двете групи и те не са били включени в съответните квоти. Споразумението GQ съдържа и правила за обмен на необходимата за функционирането на картела информация между двете групи производители, който обмен е осигурен по-конкретно от секретарите на двете групи, за манипулиране на съответните процедури за възлагане на обществени поръчки и за определяне на цените на проектите за КАГИ, които не са могли да бъдат възложени. Съгласно текста на приложение 2 към Споразумението GQ това споразумение се прилага в целия свят, с изключение на Съединените американски щати, Канада, Япония и 17 страни от Западна Европа. Освен това по силата на общото споразумение проектите за КАГИ в европейските държави, различни от „държавите по произход на производителя“, също са били запазени за европейската група, тъй като японските производители са поели задължение да не представят оферти във връзка с проектите за КАГИ в Европа.

14 Според Комисията разпределянето на проектите за КАГИ между европейските производители е било уредено със споразумение (също подписано на 15 април 1998 г. във Виена), озаглавено „E‑Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (Споразумение на групата E за прилагане на Споразумението GQ) (наричано по-нататък „Споразумението EQ“). Тя посочва, че проектите за КАГИ в Европа са били възлагани по същите правила и процедури като предвидените във връзка с възлагането на проектите за КАГИ в други страни. По-конкретно проектите за КАГИ в Европа също трябвало да бъдат съобщени, описани, разпределени, договорени или да им бъдат определени минимални цени.

15 В съображение 142 от обжалваното решение Комисията констатира, че за целите на организирането и функционирането на картела в Споразумението GQ и в Споразумението EQ отделните негови членове са били идентифицирани чрез код, съставен от цифри за европейските членове и от букви за японските членове. От юли 2002 г. нататък първоначалните кодове били заменени с цифри.

16 В член 1, буква о) от обжалваното решение Комисията констатира, че Siemens е участвало в нарушението в периода от 15 април 1988 г. до 1 септември 1999 г. и от 26 март 2002 г. до 11 май 2004 г.

17 За посоченото в член 1 от обжалваното решение нарушение с член 2, буква м) от това решение на Siemens е наложена глоба в размер на 396 562 500 EUR.

Производство и искания на страните

18 На 16 април 2007 г. Siemens подава настоящата жалба в секретариата на Общия съд.

19 Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (втори състав) решава да открие устната фаза на производството.

20 В рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник на Общия съд, страните са поканени да отговорят на поставените от Общия съд писмени въпроси. Страните отговарят на тези въпроси в определения срок.

21 Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд устни въпроси са изслушани в съдебното заседание от 16 декември 2010 г.

22 Siemens моли Общия съд:

– да отмени обжалваното решение в частта, която се отнася до него,

– при условията на евентуалност да намали размера на наложената му глоба,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

23 Комисията моли Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди Siemens да заплати съдебните разноски.

От правна страна

24 В подкрепа на жалбата си за отмяна Siemens изтъква три правни основания. Първото е изведено от нарушение на член 81, параграф 1 ЕО и на член 53 от Споразумението за създаване на Европейско икономическо пространство (наричано по-нататък „Споразумението за ЕИП“). Второто е изведено от нарушение на член 25 от Регламент № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167). Третото е изведено от грешки при изчисляването на размера на глобата.

I – По първото правно основание, изведено от нарушение на член 81, параграф 1 ЕО и на член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП

25 Първото правно основание се състои от две части. В рамките на първата част Siemens изтъква „недостатъчно описание на твърдените нарушения“. В рамките на втората част то се позовава на „неправилен анализ на твърдените споразумения и на последиците им за общия пазар“.

A – По първата част от първото правно основание, изведена от „недостатъчно описание на твърдените нарушения“

1. Доводи на страните

26 Siemens изтъква, че Комисията не е описала точно и не е доказала надлежно нарушението, в което го упреква. По същество то поддържа, че първо, Комисията не е доказала, че укоримите действия представляват едно-единствено продължено нарушение, второ, не е описала конкретните последици на картела за общия пазар и трето, не е представила доказателства за намерението му да участва два пъти в същото нарушение.

27 Според Комисията това правно основание трябва да бъде отхвърлено, тъй като не е подкрепено с достатъчно доводи. Освен това тя поддържа, че твърденията на Siemens са неоснователни.

2. Съображения на Общия съд

28 Следва да се констатира, че първата част от първото правно основание съдържа само оплаквания, които или са изложени и в други части на жалбата, или трябва да бъдат разгледани и във връзка с други правни основания, изтъкнати от Siemens и отнасящи се също до член 1 от обжалваното решение, в който се установява твърдяното нарушение. Така оплакването, изведено от липсата на доказателства, че укоримите действия представляват едно-единствено продължено нарушение, е изложено и в рамките на втората част от второто правно основание, а оплакването, изведено от общото намерение на Siemens да участва в нарушението, също трябва да се разгледа в този контекст. Освен това оплакването, че не са описани конкретните последици на картела за общия пазар, е изложено, и то много по-подробно, и в рамките на втората част от първото правно основание. Ето защо тази част очевидно няма самостоятелен характер.

29 Следователно не е необходимо произнасяне по първата част от първото правно основание.

Б – По втората част от първото правно основание, изведена от „неправилен анализ на твърдените споразумения и на последиците им за общия пазар“

30 Във връзка с втората част от първото правно основание Siemens излага три оплаквания, изведени съответно от липсата на картел с последици в рамките на ЕИП, от липсата на географско разпределяне на пазарите между японските и европейските производители и от липсата на закрила на „държавите по произход на производителя“.

31 Тези три оплаквания са тясно свързани. Всъщност, от една страна, второто и третото оплакване се отнасят до констатации на Комисията, които, ако се приеме, че са правилни, доказват съществуването на картел с последици в рамките на ЕИП — въпрос, който е предмет на първото оплакване. От друга страна, трите оплаквания са свързани и доколкото се отнасят до едни и същи доказателства, на които се позовава Комисията. Следователно те трябва да се разгледат заедно.

1. Доводи на страните

32 Siemens изтъква, че що се отнася до първата фаза от участието му, която съответства на периода от 1988 г. до 1999 г., нарушението, в което е упрекнато, не е подкрепено с достатъчно доводи в обжалваното решение. По-конкретно Комисията неправилно приела, че Споразумението GQ и Споразумението EQ доказват наличието на нарушение с последици в рамките на ЕИП, въпреки че последното било изрично изключено от приложното поле на тези споразумения. Останалите доказателства, на които се позовава Комисията, също не установявали такова нарушение.

33 В това отношение Siemens счита, че Комисията не е доказала, че в общото споразумение японските и европейските производители са решили да не се намесват на пазарите в съответните им държави. Наличието на такова географско разпределяне на пазарите не се доказвало нито от изричното изключване от приложното поле на Споразумението GQ на седемнадесетте европейски държави, нито от твърдяното включване на проектите за КАГИ в Европа в общата квота, нито пък от изявленията на Hitachi или на Fuji, на които се позовава Комисията. Всъщност фактът, че участниците в Споразумението GQ са се въздържали да търгуват стоките си на определени европейски пазари, се дължал единствено на технически и икономически пречки за достъпа до тези пазари.

34 Siemens оспорва както наличието на географско разпределяне на европейските пазари на принципа „държави по произход на производителя“ или на принципа „вътрешни пазари“, така и участието си в твърдените „предварителни споразумения в Европа“, на които се позовава Комисията, за да обоснове тезата си за разпределяне на пазарите в ЕИП. Представените от Комисията доказателства в това отношение били недостатъчни. Накрая, обстоятелството, че някои производители не осъществяват дейност на определени национални пазари, можело да се обясни по друг начин, а не с наличието на незаконен картел.

35 Комисията оспорва доводите на Siemens.

2. Съображения на Общия съд

36 Най-напред трябва да се отбележи, че в писменото си становище Siemens изрично признава фактите относно втората фаза на участието му в нарушението, съответстваща на периода от 2002 г. до 2004 г., така както са представени в обжалваното решение. Следователно първото правно основание на Siemens се отнася до само до първата фаза на участието му в нарушението, съответстваща на периода от 1988 г. до 1999 г. Поради това доказателствата, на които се позовава Комисията, трябва да бъдат разгледани в рамките на тази част от първото правно основание само доколкото са отнасят до този период или позволяват да се направят изводи относно този период.

37 В това отношение следва да се отхвърли доводът на Комисията, че е оправдано изявленията относно периода от 2002 г. до 2004 г. да се отнесат и към предходния период, тъй като става дума за едно и също нарушение. Всъщност без на този етап да е необходимо произнасяне дали е налице едно-единствено нарушение, обхващащо двата периода на участие на Siemens в картела, въпросът доколко доказателствата, които се отнасят до конкретен период от нарушението, са относими и към първата фаза на нарушението, следва да се преценява за всеки конкретен случай.

38 Освен това тезата на Комисията, че Siemens оспорва единствено влиянието на картела върху конкуренцията в ЕИП, въпреки че в обжалваното решение тя го упреква в сключването на споразумение, чиято цел е да наруши конкуренцията на общия пазар, не е основание да бъде ограничен анализът на действията, в които се упреква Siemens. Всъщност от всички съображения на Siemens в писменото му становище следва, че то оспорва не само това, че въпросният картел е имал последици в рамките на общия пазар и на ЕИП (с изключение на Лихтенщайн и Исландия), но и това, че той е имал за цел да наруши конкуренцията в рамките на общия пазар и на ЕИП.

39 Следователно по същество между страните има спор по въпроса дали за периода от 1988 г. до 1999 г. Комисията е доказала наличието на картел, който може да има последици в рамките на общия пазар и на ЕИП.

40 Следователно трябва да се установи дали Споразумението GQ и Споразумението EQ, в качеството им на писмени доказателства, доказват наличието на картел, който е могъл да има последици в рамките на общия пазар и на ЕИП. В това отношение не трябва да се прокарва разграничение между двете алтернативи на член 81, параграф 1 ЕО. Всъщност съгласно постоянната съдебна практика, за да се прецени дали дадена съгласувана практика е забранена от член 81, параграф 1 ЕО, отчитането на конкретните резултати от нея е излишно, щом като е ясно, че тя има за цел да предотврати, ограничи или наруши конкуренцията в рамките на общия пазар (вж. Решение на Съда от 4 юни 2009 г. по дело T‑Mobile Netherlands и др., C‑8/08, все още непубликувано в Сборника, точка 29 и цитираната съдебна практика). Посочената по-горе съдебна практика е приложима по аналогия и към член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.

41 При отрицателен отговор по-нататък следва да се прецени дали изводът на Комисията за съществуването на общото споразумение е в достатъчна степен подкрепен от други доказателства.

42 Все пак, преди да се пристъпи към тези проверки, следва да се припомнят правилата относно тежестта на доказване, като се има предвид че страните спорят и по този въпрос.

а) По тежестта на доказване

43 Най-напред следва да се припомни, че Комисията трябва да докаже установените от нея нарушения на член 81, параграф 1 ЕО и да посочи надлежни доказателства за съществуването на елементите от състава на нарушението (Решение на Съда от 17 декември 1998 г. по дело Baustahlgewebe/Комисия, C‑185/95 P, Recueil, стр. I‑8417, точка 58 и Решение от 8 юли 1999 г. по дело Комисия/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, стр. I‑4125, точка 86).

44 В това отношение, ако съдът има съмнения, те трябва да бъдат в полза на предприятието — адресат на решението за установяване на нарушение. Следователно съдът не би могъл да направи извод, че Комисията е установила надлежно съществуването на разглежданото нарушение, ако все още има съмнение по този въпрос, особено в производство по обжалване на решение за налагане на глоба (Решение на Общия съд от 27 септември 2006 г. по дело Dresdner Bank и др./Комисия, T‑44/02 OP, T‑54/02 OP, T‑56/02 OP, T‑60/02 OP и T‑61/02 OP, Recueil, стр. II‑3567, точка 60).

45 Всъщност в последния случай е необходимо да се вземе предвид презумпцията за невиновност, произтичаща по-специално от член 6, параграф 2 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, приета в Рим на 4 ноември 1950 г., която е част от основните права, които според практиката на Съда — потвърдена освен това в член 6, параграф 2 ЕО — представляват основни принципи на общностното право. Предвид естеството на разглежданите нарушения, както и естеството и тежестта на свързаните с тях санкции, презумпцията за невиновност се прилага именно в приложимите към предприятията процедури относно нарушения на правилата за конкуренция, вследствие на които могат да бъдат наложени глоби или периодични имуществени санкции (вж. в този смисъл Решение на Съда от 8 юли 1999 г., Hüls/Комисия, C‑199/92 P, Recueil, стр. I‑4287, точки 149 и 150 и Решение на Съда по дело Montecatini/Комисия, C‑235/92 P, Recueil, стр. I‑4539, точки 175 и 176).

46 При това положение е необходимо Комисията да представи точни и непротиворечиви доказателства, за да докаже нарушението (Решение по дело Dresdner Bank и др./Комисия, точка 44 по-горе, точка 62) и да обоснове твърдото убеждение, че твърдените нарушения представляват съществени ограничения на конкуренцията по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО (Решение на Общия съд от 21 януари 1999 г. по дело Riviera Auto Service и др./Комисия, T‑185/96, T‑189/96 и T‑190/96, Recueil, стр. II‑93, точка 47).

47 Важно е обаче да се подчертае, че не е задължително всяко от приведените от Комисията доказателства да отговаря на тези критерии по отношение на всеки елемент на нарушението. Достатъчно е посочените от институцията улики, преценени в тяхната цялост, да отговарят на това изискване (вж. Решение по дело Dresdner Bank и др./Комисия, точка 44 по-горе, точка 63 и цитираната съдебна практика).

48 Освен това предвид общоизвестния характер на забраната за антиконкурентни споразумения и поради това нелегалния начин, по който същите се прилагат, не може да се изисква от Комисията да представи доказателства, които изрично удостоверяват наличието на контакт между съответните оператори. Фрагментарните и откъслечни доказателства, с които може да разполага Комисията, във всички случаи трябва да могат да бъдат допълнени по пътя на дедукцията, така че да е възможна възстановка на релевантните обстоятелства. Следователно съществуването на антиконкурентна практика или споразумение може да бъде логически изведено от определен брой съвпадения и улики, които взети заедно могат да представляват, при липсата на друго смислено обяснение, доказателство за нарушаване на правилата на конкуренция (Решение по дело Dresdner Bank и др./Комисия, точка 44 по-горе, точки 64 и 65 и Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точки 55—57).

49 Все пак, когато Комисията се основава единствено на поведението на разследваните предприятия на пазара, за да достигне до извода за съществуването на нарушение, е достатъчно последните да докажат наличието на обстоятелства, разкриващи в различна светлина установените от Комисията факти и позволяващи по този начин да бъде дадено друго възможно обяснение на фактите, различно от това, което Комисията възприема, за да заключи, че е налице нарушение на общностните правила на конкуренция (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 8 юли 2004 г. по дело JFE Engineering и др./Комисия, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 и T‑78/00, Recueil, стр. II‑2501, точка 186 и цитираната съдебна практика).

50 Що се отнася до доказателствата, които могат да бъдат представени, за да се установи нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП, следва да се отбележи, че принципът, който има предимство в общностното право, е този на свободата при събиране на доказателствата (Решение на Общия съд от 8 юли 2004 г. по дело Dalmine/Комисия, T‑50/00, Recueil, стр. II‑2395, точка 72). По-конкретно нито една разпоредба и нито един основен принцип на общностното право не забраняват на Комисията да се позове по отношение на дадено предприятие на изявленията на другите обвинени предприятия. В противен случай тежестта на доказване на противоречащото на членове 81 ЕО и 82 ЕО поведение, която пада върху Комисията, би била прекалено голяма и несъвместима със задачата ѝ съгласно Договора за ЕО да следи за правилното прилагане на посочените разпоредби (Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 49 по-горе, точка 192).

51 Ето защо наличието на алтернативно обяснение на фактите е релевантно само когато Комисията се основава единствено на пазарното поведение на съответното предприятие. Поради това такова обяснение става ирелевантно от момента, в който съществуването на нарушението не просто се презумира, а е установено с доказателства. Освен това съгласно посочения в предходната точка принцип на свобода при събиране на доказателствата всички доказателствени средства са допустими, за да се установи дадено нарушение, така че наличието на алтернативно обяснение е ирелевантно, когато нарушението е надлежно установено с доказателства, различни от писмените (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 20 април 1999 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, T‑305/94—T‑307/94, T‑313/94—T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 и T‑335/94, Recueil, стр. II‑931, точки 727 и 728).

52 Следователно в случая трябва да се провери, що се отнася до оспорените от Siemens обстоятелства, дали действията, в които Комисията го упреква в обжалваното решение, са установени с доказателства или са изведени единствено от пазарното поведение на това предприятие. Само в последната хипотеза по-нататък следва да се прецени дали съществуват достатъчно надеждни алтернативни обяснения на пазарното поведение на това предприятие, които да поставят под съмнение направените в обжалваното решение констатации.

53 Съгласно съдебната практика обаче, като се има предвид общоизвестният характер на забраната за антиконкурентни споразумения и нелегалния начин, по който същите се прилагат, съществуването на даден картел може да бъде доказано чрез съвкупност от непротиворечиви улики (вж. точка 48 по-горе). Ето защо Siemens не може да иска изключване на такова доказателство, позовавайки се на факта, че взети поотделно, посочените от Комисията улики не са достатъчни, за да се докаже поведението, в което е упрекнато. Всъщност по дефиниция отделните елементи на посочената съвкупност от непротиворечиви улики, на които се позовава Комисията, не могат, взети поотделно, да представляват пълни доказателства за това поведение.

54 Що се отнася до доказателствената стойност, която следва да бъде призната на отделните доказателства, е необходимо да се подчертае, че единственият релевантен критерий за преценка на свободно представените доказателства е тяхната достоверност (вж. Решение на Общия съд от 8 юли 2004 г. по дело Mannesmannröhren-Werke/Комисия, T‑44/00, Recueil, стр. II‑2223, точка 84 и цитираната съдебна практика, Решение по дело Dalmine/Комисия, точка 50 по-горе, точка 72 и Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 49 по-горе, точка 273). Според общоприложимите относно доказателствата правила достоверността и следователно доказателствената стойност на даден документ зависят от неговия произход, от обстоятелствата по неговото изготвяне, от неговия адресат и от това дали съдържанието му е логично и правдоподобно (Решение на Общия съд от 15 март 2000 г. по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95—T‑32/95, T‑34/95—T‑39/95, T‑42/95—T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95—T‑65/95, T‑68/95—T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 и T‑104/95, Recueil, стр. II‑491, точка 1053, заключението на съдия Vesterdorf, изпълняващ функциите на генерален адвокат, към Решение на Общия съд от 24 октомври 1991 г. по дело Rhône-Poulenc/Комисия, T‑1/89, Recueil, стр. II‑867, II‑869, II‑956). По-конкретно следва да се придаде голямо значение на обстоятелството, че даден документ е съставен в непосредствена връзка с фактите (Решение на Общия съд от 11 март 1999 г. по дело Ensidesa/Комисия, T‑157/94, Recueil, стр. II‑707, точка 312 и Решение на Общия съд от 16 декември 2003 г. по дело Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied и Technische Unie/Комисия, T‑5/00 и T‑6/00, Recueil, стр. II‑5761, точка 181) или от пряк свидетел на тези факти (Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 49 по-горе, точка 207). Освен това изявленията, които не са в интерес на техния автор, трябва по принцип да се разглеждат като особено надеждни доказателства (Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 49 по-горе, точки 207, 211 и 212).

б) По доказателствената стойност на Споразумението GQ и на Споразумението EQ

55 Що се отнася най-напред до Споразумението GQ, страните не спорят относно факта, че това споразумение предвижда създаването, във връзка с проектите за КАГИ, на световен картел, който включва по-конкретно обмен на информация относно процедурите за възлагане на обществени поръчки и възложените с помощта на стандартни формуляри поръчки, определяне на квота съответно за европейските и за японските производители, разпределяне на поръчки в рамките на картела, манипулиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки, фиксиране на минимални цени и борба с предприятията извън картела. Следва да се отбележи обаче, че в съответствие с твърденията на Siemens текстът на Споразумението GQ изключва прилагането му в Европа. Всъщност в приложение 2 към това споразумение, което се отнася до неговия териториален обхват, са определени пет групи територии. В първата група са включени Европа и Средиземноморието, с изключение на дванадесетте държави — членки на Общността, към онзи момент, както и на Австрия, Швеция, Швейцария, Финландия и Норвегия. Що се отнася до ЕИП, единствените включени в обхвата на приложение са Лихтенщайн и Исландия — обстоятелство, което придобива значение едва с влизането в сила на Споразумението за ЕИП на 1 януари 1994 г. Втората група включва Азия, с изключение на Япония.

56 Следователно текстът на Споразумението GQ сам по себе си не доказва съществуването на картел с последици в рамките на общия пазар и на ЕИП.

57 По-нататък, що се отнася до Споразумението EQ, следва да се отбележи, че то представлява само споразумение по изпълнението на Споразумението GQ, което се потвърждава от заглавието му и от съдържащите се в преамбюла му разпоредби, съгласно които Споразумението EQ се прилага във връзка със Споразумението GQ и разпоредбите на последното имат предимство пред тези на Споразумението EQ. По същество Споразумението EQ съдържа правила относно преразпределянето на общата „европейска“ квота между европейските производители. Това преразпределяне се извършва по реда на предвидената в член 4 от Споразумението EQ процедура и според квотите, посочени в член 8 от това споразумение.

58 Тъй като по принцип Споразумението EQ само разпределя общата „европейска“ квота, предвидена в Споразумението GQ, което, както току-що бе посочено, изключва общия пазар и основната част от ЕИП, текстът на Споразумението EQ не представлява доказателство за съществуването на картел с последици в рамките на общия пазар и на ЕИП. Следователно, както бе посочено в точка 39 по-горе, следва да се провери дали Комисията е успяла да докаже по друг начин наличието такива последици. Що се отнася до изводите, които могат да бъдат направени въз основа на Споразумението GQ и на Споразумението EQ, извън техния текст, те ще бъдат разгледани в точки 140 и сл., които са посветени на писмените доказателства.

в) По общото споразумение като доказателство

59 Най-напред следва да се посочи, че обстоятелството, че клаузите на Споразумението GQ, към които препраща и Споразумението EQ, изключват изрично от обхвата на приложението на тези споразумения европейските и японските пазари, не може автоматично да се възприема като доказателство за това, че картелът не е имал последици върху европейските пазари, нито като доказателство за липсата на разпределяне на географски принцип или на принципа „държави по произход на производителя“. Всъщност, макар въпросното изключване да може да означава, че замесените предприятия се конкурират на европейските пазари при нормални условията, то може да означава също и че разпределянето и контролът на квотите между европейските и японските групи не са били необходими по отношение на тези пазари, тъй като същите така или иначе са били запазени изрично за една от двете групи — тълкуване, което възприема Комисията.

60 Следва да се подчертае, че ако се приеме за доказано, споразумението, с което се цели запазване на традиционните привилегировани позиции на участниците в картела съответно на европейските и на японските пазари, само по себе си вече представлява картел с последици върху общия пазар, тъй като премахва потенциалната конкуренция от страна на японските производители на общия пазар. Това би било така и в случай че Комисията не успее да докаже, че наред с това европейските производители са разпределили помежду си европейския пазар. Както обаче се посочва по-долу, Комисията е доказала надлежно всички факти, оспорени от Siemens в рамките на първото правно основание.

61 За да докаже наличието и обхвата на общото споразумение, в обжалваното решение Комисията се основава по-конкретно на изявленията на ABB, на свидетеля г‑н M., на Fuji и на Hitachi, на факта, че нито Alstom, нито дружествата, образуващи групата Areva, нито групата, на която дружеството VA Technologie е дружество майка (наричана по-нататък „групата VA Tech“), са оспорили открито общото споразумение, на предоставен от АВВ списък на проектите за КАГИ, които са били обсъждани в рамките на картела, и на някои документи. Следва да се разгледа обхватът и доказателствената стойност на всяко едно от тези доказателства.

По изявленията на ABB и на свидетеля г‑н M.

62 В изявленията си ABB посочва, че западноевропейските и японските територии са защитени и че някои случаи, при които японски производители са се опитали, противно на установеното, да участват в някои европейски процедури за възлагане на обществени поръчки, са създали проблеми в рамките на картела, които обаче в крайна сметка са били разрешени. Освен това в изявлението си от 3 февруари 2005 г. ABB посочва, че резултатите от разпределянето на проектите за КАГИ на общия пазар — с изключение на „държавите по произход на производителя“ — впоследствие са били включени в световните квоти на европейските производители в картела. Накрая, в изявлението си от 4 октомври 2005 г. ABB признава съществуването на системата на „държави по произход на производителя“, съгласно която ако в тези държави има само един производител, той е единственият собственик на проектите, а ако има повече производители, те разпределят проектите помежду си.

63 В това отношение Siemens изтъква, че изявленията на ABB са само твърдения, които са в интерес на това дружество и са лишени от доказателствена стойност, тъй като не са подкрепени от конкретни и проверими доказателства. От своя страна, Комисията счита, че изявлението на дадено предприятие, което иска да бъде освободено от глоба, притежава особена доказателствена стойност, поради факта че не е в интерес на своя автор.

64 Що се отнася до степента на достоверност, която може да бъде призната на изявленията на ABB, следва да се посочи, че в случая като първо предприятие, издало картела, ABB е можело с основание да се надява, че напълно ще бъде освободено от глоби съгласно предвиденото в точка 8 от Известието относно сътрудничеството. Следователно не може да се изключи възможността то да е било склонно да преувеличи значението на неправомерното поведение, за да навреди на своите конкуренти на пазара.

65 Това обаче не означава, че изявленията на ABB трябва да се считат за лишени от всякаква достоверност. В това отношение се приема, че фактът, че дадено лице е поискало спрямо него да се приложи Известието относно сътрудничеството, така че размерът на глобата му да бъде намален, не означава непременно, че то е било склонно да представи неверни доказателства. Всъщност всеки опит да се подведе Комисията може да постави под съмнение искреното и пълно сътрудничеството от страна на молителя и по такъв начин да застраши възможността му да извлече ползи от Известието относно сътрудничеството (Решение на Общия съд от 16 ноември 2006 г. по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, T‑120/04, Recueil, стр. II‑4441, точка 70).

66 Все пак, доколкото са оспорени от други предприятия, за които също се твърди, че са страни по общото споразумение, изявленията на ABB трябва да бъдат подкрепени от други доказателства, за да се установи съществуването и обхватът на общото споразумение (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 14 май 1998 г. по дело Enso-Gutzeit/Комисия, T‑337/94, Recueil, стр. II‑1571, точка 91 и Решение на Общия съд от 25 октомври 2005 г. по дело Groupe Danone/Комисия, T‑38/02, Recueil, стр. II‑4407, точка 285).

67 Следователно трябва да се провери доколко изявленията на ABB за разпределянето на пазара между европейските и японските производители и за съществуването на „държави по произход на производителя“ са подкрепени от останалите доказателства, които Комисията представя.

68 В това отношение следва да се констатира, че в обжалваното решение Комисията се позовава по-конкретно на изявленията на свидетеля г‑н М., бивш служител на ABB, който от 1988 г. до април 2002 г. е представлявал това предприятие на оперативно равнище в картела.

69 Що се отнася до естеството на изявленията на г‑н M. обаче, най-напред следва да се подчертае, че неговите свидетелски показания не могат да се квалифицират като различни и самостоятелни от тези на ABB. Всъщност той не само е бил служител в това дружество през целия си професионален живот — обстоятелство, което, както основателно изтъква Комисията, не е гаранция за липсата на каквото и да било разминаване в техните интереси, — но освен това, подпомаган от адвоката на ABB, се е изказал пред Комисията в качеството си на пълномощник на ABB във връзка със задължението за сътрудничество на последното с цел освобождаване от глоба в съответствие с параграф 11 от Известието относно сътрудничеството, както ясно е посочено в уводната част на стенограмата от изслушването му на 23 септември 2005 г. Освен това Комисията приравнява, например в бележки под линия 90 и 91 от обжалваното решение, свидетелските показания на г‑н M. на изявления на ABB.

70 Поради това изявленията на г‑н М. не следва да се разглеждат като отделно доказателство в подкрепа на изявленията на ABB по смисъла на цитираната в точка 66 по-горе съдебна практика, а като част от последните. Това не ги лишава от всякаква доказателствена стойност. Те могат по-конкретно да доуточнят изявленията на ABB. Все пак е необходимо извлечената от свидетелските показания на г‑н М. информация да бъде потвърдена от други доказателства, за да се приеме за достатъчно доказателство за съществуването и обхвата на общото споразумение, по същия начин, както и информацията, извлечена от изявленията на ABB, и то въпреки че за разлика от АВВ, г‑н M. няма личен интерес да преувеличава неправомерното поведение на конкурентите на ABB. Освен това същите съображения важат и за изявленията на г‑н V.‑A., служител на ABB, разпитан от Комисията при същите условия като описаните за г‑н М. в предходния параграф.

71 Що се отнася до съдържанието на изявленията на г‑н M., следва да се отбележи, че според него принципът на защита на вътрешните пазари е от първостепенно значение за картела и че последният не би могъл да функционира без спазването на този принцип.

72 Според г‑н M. именно по тази причина при определянето на квотите на отделните производители към момента на създаването на картела през 1988 г., съответните вътрешни пазари на европейските и японските производители, а именно, от една страна, Япония като вътрешен пазар на японските предприятия и от друга, Германия, Франция, Швеция, Швейцария и Италия като вътрешни пазари на европейските предприятия, са били изключени от оценката на притежаваните от всяко предприятие пазарни дялове.

73 Г‑н M. посочва също, че европейските държави, различни от „държавите по произход на производителя“, са били изключени от предвидената в Споразумението GQ система за разпределяне на проектите, за да не се засегне функционирането на някои наложили се с течение на времето на местно равнище тайни практики между отделните производители. За сметка на това големината на пазарите, разпределени на отделните производители, е била отчетена, за да се контролира спазването на световните квоти на европейските и японските групи и на квотите на всяко предприятие.

74 Освен това г‑н M. счита, че не съществуват непреодолими технически или търговски пречки за навлизането на японските производители на европейския пазар и че това навлизане е било възможно в средносрочен план посредством определени инвестиции. Поради това той счита, че японските предприятия са се въздържали от навлизането на европейския пазар, по-скоро за да спазят правилата на картела, а не по технически причини.

75 Що се отнася до достоверността на свидетелските показания на г‑н M., следва да се вземе предвид фактът, че през почти целия период на действие на картела, а именно 1988—2002 г., той е бил един от представилите на ABB в рамките на картела, а самото ABB е било един от основните участници в картела. Следователно той е бил пряк свидетел на обстоятелствата, за които свидетелства. Ето защо неговите свидетелски показания по принцип трябва да се считат за доказателства с висока доказателствена стойност.

76 Освен това изявленията на г‑н M. са непротиворечиви и ясни, макар той да не си спомня всички фактически подробности относно дейността на картела, в който е участвал от името на ABB в продължение на четиринадесет години. Наличието на известни незначителни неточности в свидетелски показания, които се отнасят до толкова дълъг период от време, трябва да се счита за нормално.

77 Следователно на изявленията на г‑н M. трябва да се признае висока степен на достоверност, като това не променя посоченото по-горе обстоятелство, че те трябва да се преценят в качеството им на направени от името на ABB изявления.

78 Този извод не се поставя под съмнение от доводите, които Siemens изтъква, за да оспори достоверността на свидетелските показания на г‑н M., и по-конкретно от твърдяното противоречие между неговите свидетелски показания и тези на г‑н V.‑A. Всъщност твърденията на Siemens, че от една страна, според г‑н V.‑A. държавите членки на ЕИП са били изключени от обхвата на приложение на Споразумението GQ на същото основание като държавите от Северна Америка и от друга страна, че Комисията не е доказала в каква степен свидетелските показания на г‑н V.‑A. са по-малко достоверни от тези на г‑н M., не могат да бъдат възприети, при положение че свидетелските показания на г‑н V.‑A. не са в противоречие с тези на г‑н M.

79 В това отношение следва да се отбележи, че в изявлението си от 21 септември 2005 г. самият г‑н V.‑A. твърди, че в периода от 1997 г. до 1998 г. е участвал само в шест до десет срещи на оперативно равнище, разполагал е с ограничена информация и в това отношение е бил зависим от г‑н M., който пък единствен е притежавал някои сведения, по-конкретно що се отнася до изключването на Северна Америка и Европа от обхвата на приложение на Споразумението GQ.

80 Освен това г‑н V.‑A. отбелязва, че има разлика между изключването на Северна Америка и това на Европа, като уточнява, че Съединените американски щати са били изключени поради страха от строгите наказания, които заплашват участниците в картели в тази страна, докато според него европейските проекти действително са били обсъждани от европейските участници в картела, но не в рамките на срещите, в които е участвал той самият.

81 Накрая, г‑н V.‑A. посочва, че по време на срещите, в които е участвал, е бил свидетел на спорове между представителите на групата на японските производители и тези на групата на европейските производители относно предполагаемите опити на японските производители да навлязат на европейските пазари в нарушение на споразумението, което им забранява да се конкурират с европейските производители в Западна Европа. Той уточнява също, че не вижда никаква непреодолима техническа или търговска пречка за навлизането на японските производители на европейските пазари.

82 Следователно предвид ограничената информация за функционирането на картела, с която г‑н V.‑A. разполага според собствените му думи, неговите изявления са съвместими с тези на г‑н M. и дори ги потвърждават в известно отношение, по-конкретно що се отнася до разпределянето на пазари между европейските и японските производители. Макар Комисията да не го посочва изрично в обжалваното решение, свидетелските показания на г‑н V.‑A. са доказателство по-скоро във вреда, отколкото в полза на Siemens. Следователно доводът на Siemens, изведен от противоречие между свидетелските показания на г‑н M. и г‑н V.‑A., трябва да бъде отхвърлен.

83 В заключение, изявленията на г‑н M., които се ползват с висока степен на достоверност, са доказателство за съществуването на принципа за защита на „държавите по произход на производителя“, за запазването на европейските пазари (извън „държавите по произход на производителя“) за европейските производители и за отчитането на обема на продажбите в тези държави с оглед зачитането на световните квоти. Както бе констатирано в точка 70 по-горе обаче, изявленията на г‑н M. трябва да бъдат подкрепени от други доказателства, също както тези на ABB, за да може да се докаже в достатъчна степен съществуването и обхватът на общото споразумение.

По изявленията на Fuji

84 Fuji заявява, че е било запознато с общото споразумение, съгласно което японските производители е трябвало да се въздържат от навлизане на европейския пазар. То изтъква обаче, че неучастието му на европейския пазар се е дължало главно на обстоятелството, че не е могло да има сериозни претенции да доставя КАГИ в Европа по други причини, и по-конкретно поради ограничения си световен пазарен дял, който не обосновавал извършването на невъзвръщаемите разходи, необходими за разработването на европейска база. Що се отнася до единствения проект за КАГИ, който Fuji осъществява в Европа, а именно проект в Чешката република през 1995 г., то изтъква, че в този случай е действало като подизпълнител на друго японско дружество, на което е доставило въпросния КАГИ в Япония. Ето защо Fuji приема този проект като проект за КАГИ в Япония и счита, че той не е показател за способността му по принцип да извършва доставки в Европа.

85 В това отношение Siemens изтъква, че това изявление на Fuji е направено едва след посоченото в точка 9 по-горе изслушване, тоест в момент, когато Fuji вече не е било в състояние да даде безпристрастни и обективни свидетелски показания. Съгласно съдебната практика обаче единствено документите, които са били цитирани или споменати в изложението на възраженията представляват валидни доказателствени средства (вж. Решение на Съда от 3 юли 1991 г. по дело AKZO/Комисия, C‑62/86, Recueil, стр. I‑3359, точка 21 и Решение на Общия съд от 16 декември 2003 г. по дело Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied и Technische Unie/Комисия, точка 54 по-горе, точка 34 и цитираната съдебна практика).

86 Това възражение не може да бъде прието. Всъщност изложението на възраженията трябва да даде възможност на заинтересованите лица действително да се запознаят с поведението, в което ги упреква Комисията, като това изискване е спазено, ако в окончателното решение не се твърди, че заинтересованите лица са извършили нарушения, различни от посочените в изложението на възраженията, и ако са взети предвид само фактите, по които заинтересованите лица са имали възможност да дадат обяснения (Решение на Съда от 15 юли 1970 г. по дело ACF Chemiefarma/Комисия, 41/69, Recueil, стр. 661, точка 94, Решение на Общия съд от 30 септември 2003 г. по дело Atlantic Container Line и др./Комисия, T‑191/98, T‑212/98—T‑214/98, Recueil, стр. II‑3275, точка 138 и Решение на Общия съд от 29 април 2004 г. по дело Tokai Carbon и др./Комисия, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01—T‑246/01, T‑251/01 и T‑252/01, Recueil, стр. II‑1181, точка 47).

87 Следователно, макар да е вярно, че нарушенията, в които е упрекнато дадено предприятие, не могат да се различават от посочените в изложението на възраженията, същото не важи за фактите, приети за уличаващи, тъй като по отношение на тях е достатъчно съответните предприятия да са имали възможност да изразят становище. Всъщност никоя разпоредба не забранява на Комисията да съобщи на страните, след изпращането на изложението на възраженията, за нови документи, които според нея подкрепят тезата ѝ, при условие че даде на предприятията достатъчно време, за да изложат гледната си точка по този въпрос (Решение на Общия съд от 20 март 2002 г. по дело LR AF 1998/Комисия, T‑23/99, Recueil, стр. II‑1705, точка 190; в този смисъл вж. също Решение на Съда от 25 октомври 1983 г. по дело AEG-Telefunken/Комисия, 107/82, Recueil, стр. 3151, точка 29).

88 В случая обаче е безспорно, че с писмо от 25 август 2006 г. Комисията е съобщила на Siemens за изявленията на Fuji и го е поканила да изрази становището си по тези изявления. Освен това последните не съдържат твърдения за извършени от Siemens нарушения, които са нови спрямо тези в изложението на възраженията, а се посочва само ново доказателство в подкрепа на вече включеното в изложението на възраженията твърдение за нарушение, а именно фактът, че между европейските и японските производители съществува общо споразумение, съгласно което японските производители не трябва да навлизат на европейския пазар.

89 Следователно изявленията на Fuji могат да бъдат приети като уличаващи Siemens доказателства.

90 Що се отнася до достоверността на изявленията на Fuji, следва да се посочи, че доколкото е признало, поне косвено, че отсъствието му от европейския пазар се дължи отчасти на общото споразумение, това дружество е признало факт, който Комисията е могла да приеме за уличаващ го. Вече бе прието, че изявленията, които не са в интерес на техния автор, трябва по принцип да се разглеждат като особено надеждни доказателства (Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 49 по-горе, точка 211).

91 Това е така, макар в настоящия случай Fuji да е поискало спрямо него да се приложи Известието относно сътрудничеството. Всъщност, на първо място, изявленията на Fuji не са били направени в рамките на това искане, а в отговор на изложението на възраженията, въпреки че двата документа са били съставени почти едновременно. На второ място, с изявлението, че е знаело за разпределянето на европейските и японските пазари, Fuji не само обвинява другите предприятия — поради което изявлението му би трябвало да се разглежда с известно подозрение, — но и признава извършено от него нарушение. При тези обстоятелства в настоящия случай следва да се приеме, че изявлението Fuji се ползва с висока степен на достоверност.

92 Накрая, що се отнася до съдържанието на изявлението на Fuji, трябва да се подчертае, че в това изявление Fuji не само признава разпределянето на пазара между японските и европейските производители, но посочва и подробности относно съответните цели на участвалите в картела в предприятия, които позволяват да се направят други изводи. Всъщност Fuji посочва, че що се отнася до него, общото споразумение не е било основната причина да не навлезе на европейския пазар, и излага редица причини, които според него са повлияли върху избора му. По-конкретно доводът, че неговият световен пазарен дял е бил твърде малък, за да оправдае невъзвръщаемите разходи, необходими за разработването на европейска база, е основание да се заключи, че японските производители — и обратно, европейските производители, — които притежават по-голям пазарен дял, са били в състояние да преодолеят техническите и търговски пречки за навлизане на защитените от съответните групи производители пазари и да направят възвръщаема една такава инвестиция. От тази гледна точка, колкото по-голям е пазарният дял на дадено предприятие, толкова по-малко доводът, изведен от технически и търговски пречки, е от значение за това предприятие, и обратното, толкова повече договорената в рамките на общото споразумение забрана за навлизане на пазарите на друга група производители е от значение.

93 Ако се позовем обаче на възприетите от Комисията в съображения 484—488 от обжалваното решение пазарни дялове, които са определени въз основа на посочените от самите предприятия данни относно продажбите и не са оспорени в настоящия случай, изглежда, че с максимум 2 % от произтичащия от проектите за КАГИ световен оборот на участващите в картела предприятия Fuji е далеч по-малък производител от останалите участващи в картела производители на КАГИ. Пазарните дялове на останалите японски производители са били значително по-големи — между 15 % и 20 % за Melco, между 8 % и 12 % за Toshiba и между 4 % и 7 % за Hitachi. Siemens от своя страна е притежавало пазарен дял между 23 % и 29 %. Следователно от изявлението на Fuji може да се заключи, че защитата на европейския и японския пазар в полза съответно на европейските и японските производители е от значение за повечето засегнати предприятия, тъй като пазарният им дял, който е значително по-голям от този на Fuji, им е позволил по-лесно да понесат разходите по навлизането на пазарите на другата група производители.

94 Освен това следва да се отбележи, че Комисията не оспорва наличието на технически и търговски пречки за навлизането на съответните пазари на европейската и на японската група, а съображението, че тези пречки не са могли да бъдат преодолени по рентабилен начин. В това отношение тя се основава на два проекта за КАГИ в Чешката република. Първият е спечелен от Fuji, а за втория е била направена оферта от Melco, което не се оспорва от Siemens. Това показва, че не са съществували непреодолими технически и търговски пречки за навлизането на японските производители на европейските пазари, което е в подкрепа на довода на Комисията, че участващите в картела предприятия са имали субективен интерес от това производителите от другата група да не се опитват да преодолеят тези пречки.

95 В заключение изявленията на Fuji представляват доказателство за разпределянето на европейските и японските пазари в полза на съответните групи производители, което доказателство се ползва с висока степен на достоверност.

По изявленията на Hitachi

96 Hitachi обявява, че разпределените между европейските производители проекти за КАГИ в Европа са били включени в общата „европейска“ квота в рамките на Споразумението GQ и че по тази причина японските производители са били уведомени ex post, до 1999 г., за резултата от разпределянето на проектите за КАГИ в Европа между европейските производители. В отговора си на изложението на възраженията Hitachi всъщност посочва следното:

„Hitachi потвърждава, че преди 1999 г. европейските производители на КАГИ са съобщили на японските производители на КАГИ подробностите във връзка с проектите за КАГИ, по които ще правят доставки в Европа. Освен това Hitachi потвърждава, че целта на това съобщение е била да се гарантира, че стойността на европейските проекти ще бъде отчетена в споразумението относно квотите на проекти извън Европа, които е трябвало да бъдат разпределени между европейските и японските производители, в съответствие със Споразумението GQ […]

За да се разбере защо този механизъм няма практическо значение за времето, през което е бил в сила (а именно преди 2002 г.), трябва да се подчертае, че съобщаването на подробности относно проектите в Европа в рамките на Споразумението GQ не е било обвързано от каквото и да било съгласие от страна на японските производители да стоят настрана от европейския пазар, нито показва наличието на такова съгласие, тъй като не е съществувало никакво „общо споразумение“. Това, което във всички случаи е може би още по-важно, е, че разпределянето на европейските проекти за КАГИ по силата на европейския картел по никакъв начин не „е било резултат от“ контактите между европейските и японските производители на КАГИ, както твърди Комисията. Всички контакти между европейските и японските производители на КАГИ са били осъществявани след разпределянето на европейските проекти за КАГИ.“

97 Това изявление е показателно в няколко отношения. На първо място, като потвърждава изрично, че реализираните от европейските производители проекти за КАГИ в Европа са били зачислявани към тяхната обща квота в рамките на Споразумението GQ, Hitachi потвърждава тезата на Комисията, че европейските производители, включително Siemens, са сключвали споразумения относно проекти вътре в общия пазар (през първите години от функционирането на картела Източна Европа все още не е била достъпна като пазар) и че следователно картелът действително е имал последици в рамките на общия пазар и на ЕИП.

98 На второ място, изявлението на Hitachi, независимо от волята на неговия автор, подкрепя и тезата на Комисията, че като цяло европейските пазари са били запазени за европейските производители. Всъщност Hitachi неколкократно изтъква обстоятелството, че японските производители са били уведомени ex post. От една страна, от това то стига до извода, че последните не са участвали в тайните пратки на европейските производители на европейските пазари. От друга страна, то счита, че посочената информация не е имала никаква връзка с ангажимента на японските производители да стоят настрана от европейските пазари, нито пък е била доказателство за такъв ангажимент, и оспорва съществуването на общото споразумение.

99 Обстоятелството обаче, че разпределените между европейските производители проекти за КАГИ в Европа се зачисляват към световната квота — обстоятелство, което Hitachi също признава, не може да намери разумно обяснение, ако във всички случаи по технически и търговски причини японските производители не са имали достъп до европейските пазари. Всъщност при такава хипотеза европейските производители не биха имали никаква причина да се съгласят тези проекти да бъдат включени в тяхната световна квота, което би намалило значително броя и стойността на проектите за КАГИ на световните пазари, за които те са могли да претендират в рамките на картела. Обратно, фактът, че са се съгласили с такъв насрещен ангажимент, показва, че за европейските производители въздържането на японските производители от навлизане на европейските пазари е имало стойност, която оправдава поемането на този ангажимент.

100 По отношение на достоверността на изявлението на Hitachi следва да се посочи, че това дружество е поискало спрямо него да се приложи Известието относно сътрудничеството. Следователно към тези изявления би трябвало да се подходи с известно подозрение, ако те съдържат само обвинения към други предприятия. В случая обаче това не е така. Всъщност изводът, който може да се направи от изявлението на Hitachi, че японските производители са се съгласили да не навлизат на европейските пазари, противоречи както на интересите на Hitachi, така и на тези на останалите участници в картела, тъй като това изявление потвърждава факт, който може да бъде приет за уличаващ това дружество. Освен това Hitachi очевидно не е осъзнавало всички изводи, които могат да се направят от неговото изявление, и по-конкретно що се отнася до запазването на европейските пазари за европейските производители, което увеличава достоверността на изявлението му.

101 В заключение изявленията Hitachi следва да се ползват с голяма степен на достоверност.

По липсата на оспорване от страна на Areva, Alstom и групата VA Tech

102 Относно липсата на оспорване от страна на Areva, Alstom и групата VA Tech следва да се констатира, че материалите по делото или не дават основание да се признае голяма доказателствена стойност на този факт, или не подкрепят твърденията на Комисията.

103 На първо място, що се отнася до Areva и Alstom, в съображение 125 от обжалваното решение Комисията посочва, че тези две дружества не са оспорили съществуването на общото споразумение, целящо запазването на традиционно привилегированото положение, което предприятията — участници в картела, имат на вътрешните пазари, нито в отговорите си на изложението на възраженията, нито в последващите си изявления съответно от 21 и 26 ноември 2006 г., направени след получаването на отговора на Fuji, в който се признава съществуването на общото споразумение. Нито Siemens, нито Комисията обаче обсъждат в писмените си становища пред Общия съд липсата на оспорване от страна на Areva и Alstom. При тези обстоятелства трябва да се приеме, че този въпрос не е част от настоящия спор.

104 На второ място, що се отнася до групата VA Tech, в съображение 125 от обжалваното решение Комисията посочва, че в отговора си на изложението на възраженията тази група не оспорва открито информацията относно общото споразумение. В това отношение следва да се констатира, първо, че посоченият отговор не фигурира сред материалите по делото и че Общият съд разполага само с направения от Комисията в бележка под линия 79 от обжалваното решение цитат, гласящ следното: „Дори без предполагаемото общо споразумение японските производители щяха да стоят настрана от европейския пазар поради високите бариери за навлизане на този пазар, което ще бъде доказано подробно по-долу“. Второ, следва да се отбележи, че обстоятелството, че дадено дружество не е оспорило открито определени факти, може да има само твърде ограничена доказателствена стойност, още повече че не е възможно единствено въз основа на такъв изолиран цитат да се проверят причините, поради които липсва оспорване. Трето, трябва да се отбележи, че дори разгледан сам за себе си, този цитат няма съдържанието, което му придава Комисията. В това отношение трябва да се обърне внимание на думата „предполагаемото“, която групата VA Tech използва, за да квалифицира общото споразумение. От използването на тази дума следва, че ако не е оспорила изрично съществуването на това споразумение, групата VA Tech не го е и признала, дори мълчаливо. Напротив цитираният пасаж трябва да се тълкува като мълчаливо оспорване на съществуването на общото споразумение.

105 Следователно не може да се приеме, че твърдяната липса на оспорване на общото споразумение от страна на Areva, Alstom и групата VA Tech потвърждава тезата на Комисията относно запазването на европейските пазари за еврейските производители и защитата на „държавите по произход на производителя“.

По списъка с проектите за КАГИ в Европа

106 Що се отнася до посочения от Комисията в съображение 164 от обжалваното решение списък с единадесет проекта за КАГИ, всъщност става дума за откъс от списък с обсъждани в рамките на картела в периода от 1988 г. до 1999 г. проекти за КАГИ, озаглавен „Enquirylist1“ и предоставен от ABB (наричан по-нататък „общият списък“), който съдържа информация по-конкретно за сроковете за подаване на офертите, за заявилите интерес към отделните проекти предприятия и за резултата от обсъжданията в рамките на картела (а именно възлагането на даден член от картела или определянето на минимална цена).

107 Съгласно тази информация за шест от посочените в общия списък единадесет проекта за КАГИ в Европа поръчката е била получена от предприятието, на което проектът е бил разпределен в рамките на картела, като в три случая това предприятие е било ABB и в три случая — Siemens. За петте останали проекта в общият списък се уточнява, че те не са били възложени на някое от участващите в картела предприятия, а са били предмет на споразумение относно минималната цена, тоест участващите в картела европейски производители са се споразумели относно минималната цена, която ще предложат, ако участват в съответната процедура за възлагане на обществени поръчки.

108 Първоначално Siemens се опитва да посее съмнение относно надеждността на съдържащата се в общия списък информация, без обаче да оспорва изрично нито съществуването на посочените в този списък проекти, нито в частност съществуването на единадесетте проекта за КАГИ в Европа, упоменати в него, нито пък факта, че тези проекти са били обсъждани в рамките на картела.

109 В този контекст Siemens твърди по-конкретно, че някои проекти са споменати неколкократно, че много от проектите така и не са изпълнени и че никъде в общия списък не е посочено, че определен проект за КАГИ му е бил възложен в рамките на ЕИП. В два случая, в които то е спечелило такъв проект, това било резултат от конкурентни практики. Освен това Siemens се позовава на направен от независимо дружество анализ на общия списък, от който било видно по-конкретно, че проектите за КАГИ в рамките на ЕИП не са били предмет на система за разпределяне, функционираща по начин, подобен на предвидения в Споразумението GQ и Споразумението EQ.

110 Освен това в отговора си на писмените въпроси, поставени от Общия съд преди съдебното заседание, Siemens оспорва твърдението, че единадесетте проекта за КАГИ в Европа, които се съдържат в общия списък, са били предмет на съгласуване в рамките на картела.

111 Тези твърдения ще бъдат разгледани в точки 116—138 по-долу.

– По произхода и датата на съставяне на общия списък, както и по квалифицирането му като доказателство

112 По примера на Siemens следва да се отбележи, че не е било възможно да се определят със сигурност произходът и датата на съставяне на общия списък.

113 В това отношение все пак следва да се отбележи, че видно от съображение 88 и от бележка под линия 21 от обжалваното решение, общият списък е бил предоставен от ABB на 7 май 2004 г., тоест един ден след датата 6 май 2004 г., която фигурира на първата страница на списъка и твърде вероятно е датата на съставянето му, тоест датата на неговото разпечатване. Освен това следва да се посочи, че в сравнение с останалите членове на картела ABB е имало допълнителен код в този списък. Всъщност европейските членове — с изключение на ABB — и японските членове са били посочени в озаглавената „Членове“ колона от този списък в две групи, със съответните им кодове, така както са използвани в картела. За разлика от тях, ABB се „крие“, според използвания от г‑н M. при изслушването му от Комисията на 23 септември 2005 г. израз, в колона, озаглавена „GCs“, която по принцип е предназначена за отбелязване на евентуалните общи договори. По сведения на г‑н M. става дума за предпазна мярка, взета след разследване на АВВ от страна на шведския орган в областта на конкуренцията.

114 Тези две обстоятелства дават основание да се предположи, че общият списък първоначално е бил съставен от ABB за целите на осъществявания от него вътрешен контрол върху картела и че е бил отново разпечатан, за да бъде предоставен на Комисията. Следователно трябва да се основем на това предположение, което впрочем е най-благоприятното за Siemens и съответства на изявленията на това дружество, което отрича да е автор на общия списък.

115 Ето защо, както поддържа Siemens, общият списък трябва да се квалифицира като част от изявленията на ABB. Всъщност, като се има предвид, че както беше отбелязано, общият списък е бил съставен от ABB или разпечатан от него от вътрешен електронен файл, и то малко след изявленията му, направени във връзка с неговото искане за освобождаване от глоби на основание Известието относно сътрудничеството, той не може да бъде квалифициран като писмено доказателство. Следователно изложените в точки 64—67 по-горе съображения относно доказателствената стойност на изявленията на ABB важат и по отношение на общия списък. По-конкретно изведената от общия списък информация не може да подкрепи изявленията на ABB, а обратно, тя самата трябва да бъде подкрепена от други доказателства съгласно припомнената в точка 66 по-горе съдебна практика.

– По твърдението, че посочените в общия списък проекти за КАГИ в Европа не са били обсъждани в рамките на картела

116 Както бе посочено в точка 110 по-горе, в отговора си на писмените въпроси, поставени от Общия съд преди съдебното заседание, Siemens за пръв път възразява срещу твърдението, че посочените в общия списък единадесет проекта за КАГИ в Европа са били предмет на съгласуване в рамките на картела. Разбира се, Siemens посочва, след като в съдебното заседание му е зададен въпрос в тази насока, че вече е повдигало това възражение в рамките на административното производство пред Комисията и в жалбата. В това отношение обаче жалбата съдържа само посочените в точка 109 по-горе обстоятелства и дори да се приеме, че Siemens е направило въпросното възражение по време на административното производство, това не може да компенсира липсата на оспорване пред Общия съд към момента на подаване на жалбата. Следователно твърдението на Siemens, че посочените в общия списък единадесет проекта за КАГИ в Европа не са били обсъждани в рамките на картела, трябва, поради късното му излагане, да бъде отхвърлено на основание член 48, параграф 2 от Процедурния правилник.

117 Освен това трябва да се подчертае подробният характер на съдържащата се в общия списък информация. Всъщност по-конкретно той съдържа сведения относно характеристиките на оборудването, което трябва да бъде доставено във връзка с разглежданите проекти, предвидената за подаването на оферти дата, датите за провеждане на обсъждания в рамките на картела, проявения от страна на различните членове на картела интерес към проектите, самоличността на евентуалния изпълнител или пък отбелязване, че е била определена минимална цена и евентуално, че проектът действително е бил възложен на предприятието, на което е бил разпределен. Не е възможно толкова разнообразни и точни сведения да се оспорят само с твърдението, че единадесетте проекта за КАГИ в Европа не са били предмет на съгласуване в рамките на картела.

118 В този контекст трябва да се припомни, че Siemens не оспорва, че е поело задачата на европейски секретар на картела в периода от 1988 г. до 1999 г. Следователно няма как да не е било запознато с всички проекти, обсъждани в рамките на европейската група производители, и следователно да не е било в състояние, в случай на грешка, да оспори детайлно и поотделно изброените от ABB проекти въз основа на притежаваните от него документи. Следователно обстоятелството, че Siemens нито е използвало тази възможност, нито е обяснило защо е било възпрепятствано да направи това, дава основание да се приеме, че Siemens не е оспорило надлежно факта, че посочените в общия списък проекти, и по-конкретно единадесетте проекта в рамите на ЕИП, са били предмет на съгласуване в рамките на картела.

119 Трябва да се отхвърли като неправилно твърдението на Siemens, съдържащо се в отговора му на поставените от Общия съд преди съдебното заседание писмени въпроси, че към момента на настъпване на фактите въпросните единадесет проекта са били извън ЕИП. Всъщност сред тези единадесет проекта, обсъждани в рамките на картела в периода от 1992 г. до 1998 г., фигурират три проекта в Испания, един проект в Дания, един проект в Ирландия и един проект в Португалия, като всички тези държави са се присъединили към Общността преди 1988 г. Освен това двата проекта във Финландия от 1994 г. и 1995 г. без съмнение попадат в обхвата съответно на Споразумението за ЕИП и на Договора за ЕО, тъй като Република Финландия е член на ЕИП от 1 януари 1994 г., а на Общността — от 1 януари 1995 г. Подобен извод се налага и за проекта в Исландия и за двата проекта в Норвегия, всички те от 1998 г., по което време Република Исландия и Кралство Норвегия са членки на ЕИП. Следователно при обсъждането на въпросния проект всички тези страни са били част или от общия пазар, или от ЕИП.

120 Освен това трябва да се отхвърли и твърдението на Siemens, че общият списък е „неясен“. Вярно е, че в този списък под формата на таблица са използвани различни кодове, съставени от цифри и/или букви. Обяснения относно тези кодове обаче са били предоставени на Комисията от свидетеля г‑н М. по време на изслушването му на 23 септември 2005 г. и в светлината на тези обяснения трябва да се приеме, че общият списък дава ясна представа за начина, по който са били третирани проектите за КАГИ в рамките на картела.

– По проектите, за които се твърди, че се споменават неколкократно или че не са изпълнени

121 Siemens изтъква, че някои проекти, които се съдържат в общия списък, се споменават неколкократно. В това отношение следва да се посочи, че дори това твърдение да се приеме за основателно, това по никакъв начин не засяга релевантността и достоверността на общия списък и оттам неговата доказателствена стойност. Всъщност, от една страна, Siemens не уточнява кои са въпросните проекти, нито посочва дали те са част от единадесетте проекта за КАГИ в Западна Европа — доколкото тези проекти са единствените, на които Комисията се основава в решението и поради това единствените, които са релевантни за разглеждането на обжалваното решение. От друга страна, фактът, че списък с повече от 1 500 записа може да съдържа някоя и друга грешка, не дава основание за съмнение в достоверността на целия списък.

122 Що се отнася до твърдението на Siemens, че някои от посочените в общия списък проекти така и не били изпълнени, следва да се посочи, че това дружество не уточнява за кои проекти става дума. Освен това, дори това твърдение да се приеме за основателно, неизпълнението на някои проекти при всички случаи не може да изключи приложението на член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП по отношение на предприятията, които в рамките на картел са манипулирали свързаните с те