ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
114

Жалбоподателите отбелязват, от една страна, че настоящата жалба не е подадена от СПО SFIE-section Commission, а от СПО SFIE-PE, така че доводите на Комисията относно липсата на представителност на последната в настоящия случай са ирелевантни. От друга страна, те изтъкват, че TAO-AFI е подписала рамковото споразумение от 18 декември 2008 г. и не е получила уведомление от администрацията за прекратяването на правата ѝ, произтичащи от посоченото рамково споразумение, както е предвидено в член 11 от него. Освен това TAO-AFI продължавала да бъде адресат на изпращаните на представителните организации писма в качеството ѝ на съпредседател на Confédération PLUS, която е призната за представителна. Жалбоподателите добавят, че тъй като PLUS е конфедерация, никакви постъпки от нейна страна не можели да бъдат извършвани без съгласието на TAO-AFI и обратно. TAO-AFI участвала на равни начала с Confédération PLUS при всяко свикване на заседание за социален диалог. Освен това председателството на Confédération PLUS се извършва съвместно на равна основа, като единият от съпредседателите е предлаган от TAO-AFI. Така, съпредседателите на Confédération PLUS били служебно поканени на всяко заседание за социален диалог, организиран от Комисията, и по-специално на редовните заседания със заместник-председателя на Комисията.
55

В конкретния случай, по отношение на втора алинея от уведомлението, чиито смисъл и обхват не са очевидни при тълкуването на теста на френски език (вж. т. 53 по-горе), текстът на испански език, който е от особено значение в настоящия случай поради разглежданите оператори и страни, е следният: „Diversas investigaciones han permitido constatar que cantidades importantes de atún en conserva y de lomos de atún congelados de la subpartida 1604 14 del SA se declaran como originarias de Colombia o El Salvador, sin cumplir las condiciones para ello“. От него следва, че внасяните количества, за които е декларирано, че са с произход от Колумбия или от Салвадор, не отговарят на условията, за да бъдат декларирани като внос с произход от една от тези две страни. Текстът на английски език сочи същото: „From various investigations, it results that significant quantities of canned tuna and frozen tuna loins of HS subheading 1604 14 are declared as having origin of Colombia or El Salvador, for which they are not eligible“.
128

Разглежданият проект, както свидетелства самото му заглавие (To the Children of Russia: Address — Crimea), се състои в кампания в областта на връзките с обществеността, предназначена да убеди децата в Крим, че вече са руски граждани, които живеят в Русия. Следователно тя подкрепя политиката на руското правителство, целяща да интегрира Крим в Русия.
50

По-специално Европейският съд по правата на човека уточнява, че ограниченията на правото на съд, свързани с условията за допустимост на жалбата, не биха могли да ограничат предоставения на правния субект достъп по такъв начин или до такава степен, че правото му на съд да бъде засегнато в самата си същност. Подобни ограничения се вписват в член 6, параграф 1 от ЕКПЧ само ако са насочени към постигането на законосъобразна цел и съществува разумно съотношение на пропорционалност между използваните средства и поставената цел (вж. ЕСПЧ, решения Liakopoulou с/у Гърция от 24 май 2006 г., жалба № 20627/04, непубликувано в Recueil des arrêts et décisions, § 17; Kemp и др. с/у Люксембург от 24 април 2008 г., жалба № 17140/05, непубликувано в Recueil des arrêts et décisions, § 47, и Viard с/у Франция от 9 януари 2014 г., жалба № 71658/10, непубликувано в Recueil des arrêts et décisions, § 29). Всъщност правото на достъп до съд е засегнато, когато правната му уредба престава да служи за целите на правната сигурност и доброто правораздаване и представлява един вид бариера, която възпрепятства спорът на правния субект да бъде решен по същество от компетентния съдебен орган (становище на генералния адвокат Mengozzi към решение в производство за преразглеждане Arango Jaramillo и др./ЕИБ, EU:C:2013:134, т. 58—60, ЕСПЧ, решение L’Erablière A.S.B.L. с/у Белгия от 24 февруари 2009 г., публикувани откъси в Recueil des arrêts et décisions, жалба № 49230/07, § 35, решение CR/Парламент, EU:F:2014:38, т. 43).
20

Включването на наименованията на другите жалбоподатели в спорните списъци се основава на следните мотиви: — за Hafize Darya Shipping Co.: „[Hafize Darya Shipping Lines (HDSL)] става [действителен] собственик на определен брой кораби на [IRISL]. Съответно, HDSL действа от името на IRISL“, — за Khazar Sea Shipping Lines Co.: „Khazar Shipping Lines е собственост на IRISL“, — за IRISL Europe: „IRISL Europe GmbH (Hambourg) е собственост на IRISL“, — за Qeshm Marine Services & Engineering Co., по-рано IRISL Marine Services and Engineering Co.: „IRISL Marine Services and Engineering Company се контролира от IRISL“, — за Irano Misr Shipping Co.: „Като агент на IRISL в Египет, Irano Misr Shipping Company предоставя на IRISL основни услуги“, — за Safiran Payam Darya Shipping Co.: „Safiran Payam Darya (SAPID) става [действителен] собственик на определен брой кораби на IRISL. Съответно, действа от името на IRISL“, — за Marine Information Technology Development Co., по-рано Shipping Computer Services Co.: „Shipping Computer Services Company се контролира от IRISL“, — за Rahbaran Omid Darya Ship Management Co., известно още като Soroush Sarzamin Asatir (SSA): „Soroush Saramin Asatir (SSA) експлоатира и управлява известен брой кораби на IRISL. Съответно действа от името на IRISL и ѝ предоставя основни услуги“, — за Hoopad Darya Shipping Agency, известно още като South Way Shipping Agency Co. Ltd: „South Way Shipping Agency Co Ltd управлява операциите на терминала за контейнери в Иран и предоставя услуги, свързани с корабен екипаж, в Bandar Abbas от името на IRISL. Съответно, South Way Shipping Agency Co Ltd действа от името на IRISL“, — за Valfajr Shipping Line Co.: „Valfajr 8th Shipping Line е собственост на IRISL“.
69

Всъщност, макар неправилно да е приел, че каталозите от 2004 г. и 2006 г. не се отнасят до релевантни за преценката години, апелативният състав все пак си е направил труда да ги разгледа и да заключи, основавайки се на други обстоятелства, че те не са достатъчни, за да установят насищане на състоянието на техниката. Така в точка 40 от обжалваните решения той посочва, че извадките от каталози за 2004 г. (Tubor) и за 2006 г. (The Radiator Company) не представят достатъчно на брой модели, нито цялата гама продукти, предлагани от тези производители (два модела в каталога на Tubor, три модела в каталога на The Radiator Company), и че изображенията от каталога от 2006 г. на The Radiator Company (модели „Volcano“ и „Volcano Verticale“) са с лошо качество. Освен това каталозите от 2004 г. и 2006 г. са взети предвид при констатацията, че предложените извадки от каталози се отнасят само до петима производители. Апелативният състав приема, че доказателствата би следвало да са в по-голяма степен съвпадащи и конкретни и да включват например други каталози и писмени доказателства за продуктите, предлагани от по-голям брой конкурентни предприятия, изявления на експерти за сектора, изявления на сдружения на производители и потребители, каталози и ценови листи на големи дистрибутори от референтния сектор и накрая, направени от трети дружества проучвания на сектора, а жалбоподателят е представил само няколко изображения от четири каталога на предприятия — производители на радиатори. Освен това в точка 44 от обжалваните решения апелативният състав подчертава, че някои от промишлените дизайни от каталозите, по-специално определени промишлени дизайни от каталога за 2006 г. на The Radiator Company, видимо се различават от останалите предоставени примери, с което посочва, че тези примери не са релевантни, за да докажат съществуването на модели, които са твърде сходни с разглежданите, и следователно насищане на състоянието на техниката. Тези съображения за недостатъчния брой и неотносимостта на доказателствата важат и за преценката на насищане на състоянието на техниката към момента на подаване на заявката за регистрация на оспорените промишлени дизайни.
318

В жалбата жалбоподателят действително не се позовава изрично на принципа ne bis in idem, а на принципа nemo debet bis puniri pro uno delicto. В отговор на писмен въпрос, поставен в това отношение от Общия съд, жалбоподателят същевременно потвърждава, че изтъкнатият от него принцип съответства на втората част от принципа ne bis in idem, а именно забраната за двойно санкциониране, и че не се позовава на принцип, отделен от принципа ne bis in idem. В отговор на поставени от Общия съд писмени въпроси Комисията също потвърждава, че принципът nemo debet bis puniri pro uno delicto съответства на втората част от принципа ne bis in idem.
7

Що се отнася по-специално до определянето на съответните продуктови пазари, първо, Комисията по същество посочва в съображения 124—127 от обжалваното решение, че има „съмнения“ по въпроса дали електрическите и хибридни автомобили са част от общия пазар на конвенционалните автомобили. Второ, в съображения 128—132 от обжалваното решение Комисията най-напред подчертава особеното значение на анализа на пазарите с оглед на автомобилите i3, напълно електрически модели (Battery Electric Vehicles), доколкото превишаването от този модел на релевантните прагове на поне един от възможните пазари е достатъчно, за да е необходимо да се направи задълбочената оценка, без Комисията да трябва да определя съответния пазар за автомобилите i8, модел на хибриди с възможност за включване към електрическата мрежа (Plug-in Hybrid Electric Vehicles). Освен това тя счита, че не може да заключи със сигурност, че тези автомобили спадат към сегменти C или D от конвенционалния пазар, според „класификацията на IHS Global Insight“. Трето, в съображения 133 и 134 от обжалваното решение Комисията изразява още резерви по въпроса дали съответният пазар е този на електрическите автомобили в неговите комбинирани сегменти C и D. Всъщност, след като констатира, че възможните продуктови пазари трябва да включат най-ниското ниво, за което са налични статистически данни, Комисията подчертава, че трябва да се отчете особената ситуация, която евентуално може да възникне, тоест доминиращото положение, което би заел бенефициерът на помощ в един от сегментите C или D на пазари на електрическите автомобили.
6

Споразумението за отпускане на безвъзмездни средства Б е относно проект, наречен „Облекчаване на достъпа в Европейския съюз до информационните кампании за използването на медиацията: видео справочник за улесняване на разрешаването на споровете (Making information sessions on the use of mediation easily available throughout the EU: A video guide to facilitate settlement)“. По този проект се предвижда създаването на специализирани видео материали, предназначени да привлекат вниманието на юристите и на пледиращите по дела върху естеството и ползата от медиацията в трансграничните спорове.
55

На второ място, е важно да се уточни, че текстът на клауза 3 от договора от 1967 г., озаглавена „Други разпоредби“, гласи следното: „3.1 — [Г‑н Giuseppe Cipriani] приема, че [праводателят на встъпилата страна] и […] хотел Villa Cipriani в Азоло [Италия] могат да запазят настоящото си наименование и че по принцип [същите] разполагат с изключително право да използват името Cipriani, дори след като [г‑н Giuseppe Cipriani] и семейството му прекратят участието си в [посочения праводател] и дори ако [г‑н Giuseppe Cipriani] или неговия син напуснат управителния съвет на [същия праводател]. [Г‑н Giuseppe Cipriani] се ангажира, че през петте години след сключването на настоящия договор той и семейството му няма да учредяват нови предприятия, които използват името Cipriani или които могат да отклонят по какъвто и да било начин клиентелата на [посочения праводател] или на хотел Villa Cipriani, освен със съгласието на [Stondon, Ondale and Patmore Company]. Освен това страните се съгласяват, че [г‑н Giuseppe Cipriani] и неговите правоприемници, както и всяко лице с надлежни права в това отношение могат да продължат да използват името Cipriani за Locanda Cipriani в Торчело [Италия]. 3.2 — От своя страна [Stondon, Ondale and Patmore Company] се ангажира да не учредява нови предприятия, използващи името Cipriani, през петте години след датата на [подписване на настоящия договор], освен със съгласието на [г‑н Giuseppe Cipriani]. 3.3 — [Stondon, Ondale and Patmore Company] се ангажира да положи всички усилия, за да поддържа високото качество на услугите, предоставяни от [посочения праводател] и хотел Villa Cipriani на съответните им клиенти“.
76

Всъщност следва да се припомни, че самият Съд постановява, че възприетото разрешение в посочените решения има характер на изключение, което се обяснява с конкретните положения, във връзка с които е било прието, и че това личи от самия текст на тези решения (вж. в този смисъл определение от 6 март 2014 г., Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Комисия, C‑248/12 P, непубликувано, EU:C:2014:137, т. 23 и 26). Поради това Съдът припомня, че по изключение е приел, че жалбоподателят може да бъде пряко засегнат по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, щом други фактори, сред които чисто теоретичната възможност да не се изпълни съответното решение, позволяват да се направи изводът за наличие на пряк интерес от негова страна (вж. в този смисъл решение от 10 септември 2009 г., Комисия/Ente per le Ville Vesuviane и Ente per le Ville Vesuviane/Комисия, C‑445/07 P и C‑455/07 P, EU:C:2009:529, т. 58 и определение от 6 март 2014 г., Northern Ireland Department of Agriculture and Rural Development/Комисия, C‑248/12 P, непубликувано, EU:C:2014:137, т. 25).
1

Saremar — Sardegna Regionale Marittima SpA (наричано по-нататък „Saremar“) е дружество, което понастоящем е в процедура по ликвидация и което от учредяването си извършва обществена услуга по морски каботаж, от една страна, между Сардиния (Италия) и малките сардински острови, и от друга страна, между Сардиния и Корсика (Франция). Задачата на Saremar за извършване на обществена услуга първоначално се е уреждала с двадесетгодишно споразумение, сключено на 17 октомври 1991 г. с италианската държава и влязло в сила с обратна дата на 1 януари 1989 г., със срок на действие до 31 декември 2008 г. Приватизацията на Saremar е била предвидена в член 19 ter от Decreto-legge, 25 settembre 2009, № 135, Disposizioni urgenti per l’attuazione di obblighi comunitari e per l’esecuzione di sentenze della Corte di giustizia delle Comunita’ europee, convertito in legge, con modifiche, dalla legge 20 novembre 2009 (Декрет-закон № 135 от 25 септември 2009 г., съдържащ спешни разпоредби за привеждане в изпълнение на общностните задължения и за изпълнение на решенията на Съда на Европейските общности, преобразуван в закон, изменен със Закон № 166/2009 от 20 ноември 2009 г., наричан по-нататък „Законът от 2009 г.“) (GURI № 223 от 25 септември 2009 г. г и GURI № 274 от 24 ноември 2009 г., обикновена притурка № 215).
7

На 30 юни 2011 г. Комисията образува производство и приема изложение на възраженията срещу следните юридически лица: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd и жалбоподателя.
7

На 30 юни 2011 г. Комисията образува производство и приема изложение на възраженията срещу следните юридически лица: Nexans France, Nexans, Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group, Inc., Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd и жалбоподателите.
7

На 30 юни 2011 г. Комисията образува производство и приема изложение на възраженията срещу следните юридически лица: Nexans France, Nexans, Pirelli, Goldman Sachs, Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd и жалбоподателите.
7

На 30 юни 2011 г. Комисията образува производство и приема изложение на възраженията срещу следните юридически лица: Pirelli & C. SpA, Prysmian Cavi e Sistemi Energia, Prysmian, The Goldman Sachs Group, Inc., Sumitomo Electric Industries, Hitachi Cable, J‑Power Systems, Furukawa Electric Co. Ltd, Fujikura Ltd, Viscas Corp., SWCC Showa Holdings Co. Ltd, Mitsubishi Cable Industries Ltd, Exsym Corp., ABB, ABB Ltd, Brugg Kabel AG, Kabelwerke Brugg AG Holding, nkt cables GmbH, NKT Holding A/S, Silec Cable, SAS, Grupo General Cable Sistemas, SA, Safran SA, General Cable Corp., LS Cable & System Ltd, Taihan Electric Wire Co. Ltd и жалбоподателите.
По допустимостта на жалбата, подадена от образуванието European Citizens’ Initiative One of Us
177

Според жалбоподателя Комисията е допуснала грешки, като е преценила, че съотношението дълг към собствен капитал на Sowaer е 30 %, въз основа на анализ ex post, който се основава на счетоводния баланс за 2002 г. Осъществявайки анализ ex post, Комисията не е спазила принципа, че преценката дали е спазен критерият за частния инвеститор в условията на пазарна икономика трябва да се осъществи ex ante. По-нататък жалбоподателят твърди, че консултантът му е стигнал до различни цифрови данни. Накрая жалбоподателят подчертава, че Sowaer не е нито авиокомпания, нито летище, и че Комисията неправилно е направила сравнение със съотношението дълг към собствен капитал на авиокомпаниите.
26

На 9 октомври 2008 г. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение (патентен състав) присъжда на Apotex обезщетение за вреди в размер на 17,5 милиона GBP заради намаления оборот при действието на съдебното разпореждане. На 29 март 2011 г. High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (patents court) (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение (патентен състав) обаче иска от Apotex да възстанови тази сума на Servier въз основа на принципа ex turpi causa, тъй като валиден канадски патент закриля молекулата на периндоприла до 2018 г., а Apotex произвежда и продава своя лекарствен продукт в Канада. С решение от 3 май 2012 г. Court of Appeal (England & Wales) (Civil division) (Апелативен съд (Англия и Уелс), гражданско отделение) обаче отменя това решение. На 29 октомври 2014 г. Supreme Court of the United Kingdom (Върховен съд на Обединеното кралство) отхвърля жалбата на Servier срещу решението на Court of Appeal (England & Wales) (Civil division) (Апелативен съд (Англия и Уелс), гражданско отделение).
9

Дружеството за генерични лекарствени продукти Niche Generics Ltd (наричано по-нататък „Niche“) поема всички задължения и отговорности на Bioglan Generics Ltd по силата на споразумението за развойна дейност и лицензия, сключено от последното дружество на 26 март 2001 г. с Medicorp Technologies India Ltd (наричано по-нататък „Medicorp“), чийто правоприемник е Matrix Laboratories Ltd (наричано по-нататък „Matrix“), с цел пускане на пазара на генерична форма на периндоприла (наричано по-нататък „споразумението Niche—Matrix“). В споразумението Niche—Matrix се предвижда, че двете дружества ще пуснат генеричен периндоприл на пазара в Съюза, като се уточнява, че Matrix отговаря главно за разработването и доставката на АФС на периндоприла, докато Niche отговаря главно за необходимите постъпки за получаване на разрешения за търговия (РТ) и за търговската стратегия.
8

Тези законови разпоредби са възпроизведени в член 36/24, параграф 1, точка 3 от loi du 22 février 1998 fixant le statut organique de la Banque Nationale de Belgique (Закон от 22 февруари 1998 г. за статута и устройството на Белгийската национална банка, изменен). Приетият въз основа на посочения член arrêté royal du 10 octobre 2011 modifiant l’arrêté royal du 14 novembre 2008 portant exécution de la loi du 15 octobre 2008 et modifiant la loi du 2 août 2002 (Кралски указ от 10 октомври 2011 г. за изменение на Кралски указ от 14 ноември 2008 г. за изпълнение на Закона от 15 октомври 2008 г. и за изменение на Закона от 2 август 2002 г.) (Moniteur belge от 12 октомври 2011 г., стр. 62641) позволява на финансовите кооперации по свое усмотрение да се присъединят към гаранционната схема, предвидена в предходните мерки. Кооперациите, които решат да се присъединят към тази схема, трябва да изплатят в полза на Специалния фонд за защита на депозитите застраховките „Живот“ и капитала на оторизираните кооперации (наричан по-нататък „Специалният фонд“), създаден с arrêté royal du 14 novembre 2008 portant exécution de la loi du 15 octobre 2008 et modifiant la loi du 2 août 2002 relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers (Кралски указ от 14 ноември 2008 г. за изпълнение на Закона от 15 октомври 2008 г. и за изменение на Закона от 2 август 2002 г. за надзора върху финансовия сектор и финансовите услуги) (Moniteur belge от 17 ноември 2008 г., стр. 4088) годишна вноска, съответстваща на 0,15 % от общата гарантирана сума, както и такса при внасяне в размер на 0,1 % от тази сума. Гаранцията следва да се използва само в случай на обявяване на дружеството в несъстоятелност или в случай на неизпълнение, установено от белгийския орган за финансов надзор. Гаранцията обхваща единствено освободения капитал, записан от физически лица преди влизането в сила на Кралския указ от 10 октомври 2011 г., в размер до 100000 EUR за всяко физическо лице. Изплащането на гаранцията се осъществява от Специалния фонд, а при изчерпване на неговите средства — от Caisse des dépôts et consignations (Каса за депозити и консигнации, Белгия).
204

Всъщност, първо, размерът на помощта зависи от обема на закупения капацитет чрез пазара за капацитет и от цената на приключване на търговете. От една страна обаче, обемът на капацитета, който е предложен на търгове от Обединеното кралство, е определен чрез оценка на потреблението на електроенергия, както и на наличния капацитет, и чрез прилагането на норма за надеждност с цел да се достигне желаното ниво на адекватност на капацитета през най-натоварените периоди на потребление (съображение 32 от обжалваното решение). Следователно обемът на необходимия капацитет е пряко свързан с нивото на потребление на електроенергия през най-натоварените периоди на потребление. Колкото нивото на най-натоварените периоди на потребление е по-ниско, толкова е по-малка необходимостта Обединеното кралство да купува капацитет, за да се достигне желаното ниво на сигурност на доставките на електроенергия. От друга страна, намаляването на обема на капацитета, който е предложен на търгове, може също да доведе до намаляване на цената на приключване, доколкото това води до поставянето в конкуренция на по-голям брой доставчици на капацитет за един и същ обем от капацитет. Всъщност, както признава Обединеното кралство в уведомлението си, по-голямата конкуренция ще доведе до намаляване на цената на приключване (точка 2, „Box 2 – When will it be possible to withdraw the Capacity Market?“ от уведомлението). Освен това в уведомлението се признава, че намаляването на потреблението на електроенергия през най-натоварените периоди на потребление в крайна сметка води до излизането от пазара за капацитет (вж. диаграми 8 и 9 на стр. 47 от уведомлението, в които се посочва, че проблемът за „missing money“ ще бъде разрешен постепенно с увеличаване на управлението на потреблението).