ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г-Н N. JÄÄSKINEN

представено на 6 септември 2012 година ( 1 )

Дело C-555/10

Европейска комисия

срещу

Република Австрия

„Иск за установяване на неизпълнение на задължения — Директива 91/440/ЕИО — Развитие на железниците в Общността — Директива 2001/14/ЕО — Разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура — Член 6, параграф 3 и приложение II към Директива 91/440 — Член 14, параграф 2 от Директива 2001/14 — Управител на инфраструктурата — Независимост от гледна точка на организацията и вземането на решения — Холдингова структура“

I – Въведение

1. С настоящия иск за установяване на неизпълнение на задължения Европейската комисия иска от Съда да установи, че Република Австрия не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 от Директива 91/440/ЕИО ( 2 ), изменена с Директива 2001/12/ЕО ( 3 ) (наричана по-нататък „Директива 91/440“), и приложение II към нея, както и по член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14/ЕО ( 4 ), изменена с Директива 2004/49/ЕО ( 5 ) (наричана по-нататък „Директива 2001/14“). Република Австрия иска искът на Комисията да бъде отхвърлен.

2. Настоящото дело е част от поредица искове за установяване на неизпълнение на задължения ( 6 ), които Комисията предявява през 2010 г. и 2011 г. и които са свързани с прилагането от държавите членки на Директиви 91/440 и 2001/14, чийто основен предмет е справедливият и недискриминационен достъп на железопътните предприятия до инфраструктурата и конкретно до железопътната мрежа. Тези искове са нови по рода си, тъй като за пръв път предоставят на Съда възможност да се произнесе относно либерализирането на железниците в Европейския съюз и по-специално да тълкува така наречения „първи железопътен пакет“.

3. Що се отнася до единственото правно основание — свързано с изискваната независимост при изпълнението на съществените функции — според мен правните проблеми, засягащи правото на Съюза в това дело, са mutatis mutandis същите като тези в първото твърдение за нарушение в дело Комисия/Германия (C-556/10), тъй като и двете държави членки са възприели холдинговия модел, при който съществените функции на управителя на инфраструктурата са били възложени на отделно дружество в група от дружества, включваща също и железопътни предприятия. Поради това изложените в заключението ми по настоящото дело правни съображения са приложими и по дело Комисия/Германия, посочено по-горе, въпреки някои различия в националните правни уредби.

II – Правна уредба

А– Право на Съюза

4. Четвърто съображение от Директива 91/440 гласи: „като има предвид, че бъдещото развитие и ефективната експлоатация на железопътната мрежа могат да се улеснят посредством разграничаване между предоставянето на транспортни услуги и експлоатацията на инфраструктурата; като има предвид, че при тези условия е необходимо отделно управление на тези дейности, както и […] водене на отделни счетоводни сметки“.

5. Член 6, параграфи 1—3 от Директива 91/440 предвижда: „1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, осигуряващи изготвянето и публикуването на отделни отчети за приходите и разходите и баланси, от една страна, за дейността, свързана с предоставянето на транспортни услуги от железопътни предприятия и, от друга, за дейността, свързана с управление на железопътната инфраструктура. Публични средства, изплатени за едната от тези две сфери на дейност, не могат да се прехвърлят към другата. Счетоводствата за двете сфери на дейност се водят по начин, отразяващ тази забрана. 2. Държавите членки могат също да предвидят това разделяне да налага организирането на обособени отдели в рамките на едно и също предприятие или инфраструктурата да се управлява от отделен орган. 3. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че [съществените] функции[…], определящи справедлив и недискриминационен достъп до инфраструктурата, изброени в приложение II, се възлагат на органи и[ли] фирми, които самите не предоставят никакви железопътни транспортни услуги. Постигането на тази цел следва да е видно, независимо от организационните структури. Държавите членки могат обаче да възложат на железопътни предприятия или на който и да е друг орган събирането на таксите и отговорностите за управление на железопътната инфраструктура, като например инвестиции, поддържане и финансиране“.

6. Приложение II към Директива 91/440 съдържа списък на съществените функции, посочени в член 6, параграф 3: „– подготовка и взимане на решения във връзка с лицензиране на железопътни предприятия, включващо предоставяне на индивидуални лицензии, – взимане на решения във връзка с [раз]пределяне на маршрут[и], включващо както определянето, така и оценка на наличността и определяне на индивидуални влакови маршрути, – взимане на решения във връзка с таксуване на инфраструктурата, – мониторинг на спазването на задълженията за публични услуги, изисквани при предоставянето на определени услуги“.

7. Съображения 11 и 16 от Директива 2001/14 гласят: „(11) Схемите за таксуване и за разпределяне на капацитет следва да позволят равен и недискриминационен достъп за всички предприятия и да се стремят да задоволят, доколкото е възможно, нуждите на всички потребители и видове превози по един справедлив и недискриминационен начин. […] (16) Схемите за таксуване и за разпределяне на капацитета следва да дават възможност за лоялна конкуренция при предоставянето на железопътни услуги“.

8. Член 4, параграф 2 от Директива 2001/14 гласи: „В случаите, когато управителят на инфраструктурата не е независим от железопътни предприятия по отношение на юридическата си форма, организация или функции за вземане на решения, функциите, описани в тази глава, с изключение на тези по събирането на такси, се изпълняват от таксуващ орган, който по отношение на юридическата си форма, организация и вземане на решения е независим от което и да било железопътно предприятие“.

9. Съгласно член 14, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/14: „1. Държавите членки могат да създадат рамка за разпределянето на капацитета на инфраструктурата, като при това се съобразяват с независимостта на управителите на инфраструктура, посочена в Директива 91/440/ЕИО, член 4. Създават се специфични правила за разпределяне на капацитета. Управителят на инфраструктурата осъществява процесите на разпределяне на капацитет. По-специално, управителят на инфраструктурата осигурява разпределянето на капацитета да става на справедлива и недискриминационна основа и в съответствие със законодателството на Общността. 2. В случаите, когато по отношение на юридическата си форма, организация или функции за вземане на решения, управителят на инфраструктурата не е независим от което и да е железопътно предприятие, функциите, предвидени в параграф 1 и описани в тази глава, се изпълняват от разпределящ орган, който по отношение на юридическата си форма, организация или вземането на решения е независим от което и да е железопътно предприятие“.

Б– Национално право

10. Част втора от Закона за федералните железници (Bundesbahnengesetz) ( 7 ), съдържаща членове 2—4, е озаглавена „ÖBB-Holding AG“.

11. Член 2, параграф 1 от този закон гласи: „Учредяване и създаване 1. Федералният министър на транспорта, иновациите и технологиите трябва да учреди и създаде акционерно дружество с дружествен капитал в размер на 1,9 милиарда евро, с наименование „Österreichische Bundesbahnen-Holding Aktiengesellschaft“ (наричано по-нататък „ÖBB-Holding AG“), със седалище във Виена, като всички акции са собственост на федералната държава. Създаването на дружеството не подлежи на проверка“.

12. Съгласно член 3 от посочения закон: „Управление на дяловите участия Федералният министър на транспорта, иновациите и технологиите осигурява управлението на дяловите участия от името на федералната държава“.

13. Член 4 от посочения закон предвижда: „1. Предметът на дейност на ÖBB-Holding AG се състои в упражняване на правата му на собственост в дружествата, в които има пряко или непряко участие, с цел определянето на стратегическа ориентация. 2. Основните задачи на дружеството са: 1) да осигурява общата координация при изработването и прилагането на стратегиите на дружествата; 2) да гарантира прозрачност на вложените обществени средства. 3. Освен това ÖBB-Holding AG може да взема всички необходими или подходящи мерки във връзка с осъществяването на определения му предмет на дейност и неговите основни задачи. По-специално в областта на човешките ресурси такива могат да бъдат стратегическите мерки относно разпределението на персонала между дружествата“.

14. Част трета от Закона за федералните железници е озаглавена „Преструктуриране на австрийското железопътно дружество“.

15. Член 25 от федералния закон за железниците гласи: „С цел извършване на преструктурирането на австрийското железопътно дружество, най-късно до 31 май 2004 г. ÖBB-Holding AG е длъжно да учреди и създаде акционерно дружество с дружествен капитал в размер на 70000 EUR, с наименование „ÖBB-Infrastruktur Betrieb Aktiengesellschaft“ (наричано по-нататък „ÖBB-Infrastruktur Betrieb AG“) и със седалище във Виена“.

16. Съгласно член 62 от Закона за железниците (Eisenbahngesetz) ( 8 ): „Разпределящ орган 1. Разпределящият орган е предприятието за железопътна инфраструктура. 2. Въпреки това предприятие за железопътна инфраструктура —което е независимо от железопътни предприятия от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения — с писмен договор може да възложи изцяло или частично извършването на задачите, свързани с функцията на разпределящ орган, на Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH, на друго компетентно предприятие или друг компетентен орган. 3. Задачите, свързани с функцията на разпределящ орган, обаче не могат да се изпълняват от предприятие за железопътна инфраструктура, което не е независимо от железопътни предприятия от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения. Ето защо с писмен договор такова предприятие за железопътна инфраструктура трябва да възложи всички задачи, свързани с функцията на разпределящ орган, на Schieneninfrastruktur-Dienstleistungsgesellschaft mbH или на друго компетентно предприятие или субект — а по отношение на последните два субекта, само ако са независими от железопътни предприятия от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения — които в такъв случай са длъжни на своя отговорност и вместо предприятието за железопътна инфраструктура да поемат изпълнението на задачите като разпределящ орган; договорът не може да съдържа каквито и да било разпоредби, които биха могли да възпрепятстват или направят невъзможно законосъобразното изпълнение на задачите, свързани с функцията на разпределящ орган. 4. Предприятията за железопътна инфраструктура трябва да съобщят на Schienen-Control GmbH наименованието на предприятието, на което с договор са възложили изцяло или частично задачи, свързани с функцията на разпределящ орган“.

17. Член 74 от Закона за железниците гласи: „Контрол върху конкуренцията 1. Комисията за железопътен контрол трябва служебно: 1) да изисква спазването на недискриминационно поведение или да забрани дискриминационното поведение на разпределящ орган по отношение на достъпа до железопътната инфраструктура, включително всички свързани с това условия, изразяващи се в административни, технически и финансови изисквания — като например таксите за ползване — както и по отношение на предоставянето на други услуги, включително всички свързани с това условия, изразяващи се в административни, технически и финансови изисквания — като например съответното възстановяване на разходите и прилаганото в сектора таксуване, или 2) да изисква спазването на недискриминационно поведение или да забрани дискриминационното поведение на предприятие за железопътен транспорт по отношение на доставката на услуги и допълнителното предоставяне на разпределителни услуги, включително всички свързани с това условия, изразяващи се в административни, технически и финансови изисквания — като например съответното възстановяване на разходите и прилаганото в сектора таксуване, или 3) да обяви за недействителни, изцяло или частично, дискриминационните условия за ползване на железопътната мрежа, дискриминационните общи условия за продажба, дискриминационните договори или дискриминационните документи. 2. Тези разпоредби не засягат правомощията на съда по конкуренцията“.

18. Член 70 от Закона за акционерните дружества (Aktiengesetz) ( 9 ) предвижда: „Управление на акционерното дружество 1. Управителният съвет управлява дружеството на своя собствена отговорност, в полза на предприятието, отчитайки интересите на акционерите и работниците, както и обществения интерес. 2. Управителният съвет е съставен от едно или повече лица. Ако член на управителния съвет бъде избран за председател, при равен брой гласове гласът му е решаващ, освен ако уставът предвижда друго“.

19. Член 75 от Закона за акционерните дружества гласи: „Избор и освобождаване на управителния съвет 1. Членовете на управителния съвет се избират от надзорния съвет за период не по-дълъг от пет години. В случай, че член на управителния съвет бъде избран за определен по-дълъг период от време, за неопределен период или без посочване на срок, продължителността на мандата му е пет години. Той може да бъде подновен; подновяването обаче трябва да бъде потвърдено писмено от председателя на надзорния съвет. Тези разпоредби се прилагат mutatis mutandis за трудовия договор. 2. Юридическо лице или персонално дружество (събирателно дружество, командитно дружество) не може да бъде избирано за член на управителния съвет. 3. Ако няколко лица са избрани за членове на управителния съвет, надзорният съвет може да избере едно от тях на длъжността председател на управителния съвет. 4. Ако има сериозни основания, надзорният съвет може да освободи избрания член на управителния съвет и избрания председател на управителния съвет. Такива по-специално могат да бъдат тежко нарушение на задълженията, невъзможност за осигуряване на добро управление или оттегляне на доверието от страна на общото събрание, освен ако доверието е било оттеглено поради явно субективни причини. Тази разпоредба се прилага и по отношение на управителния съвет, избран от първия надзорен съвет. Освобождаването остава в сила докато не бъде обявено за недействително с влязло в сила решение, като това не засяга възникналите по трудовия договор права“.

20. Член 3, параграф 4 от устава на ÖBB-Infrastruktur AG в редакцията му от 30 юни 2010 г. гласи: „Този предмет на дейност се осъществява също в полза на общия интерес на дружествата, в които Österreichische Bundesbahnen-Holding Aktiengesellschaft пряко или непряко притежава мажоритарен дял, и трябва да съответства на общите стратегически цели, доколкото това не възпрепятства предвидената от общностното право и австрийския закон за железниците независимост на ÖBB-Infrastruktur Aktiengesellschaft — от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения —от предприятия за железопътен транспорт (по-специално по отношение на разпределянето на влаковите маршрути, таксуването на влаковите маршрути, сертифицирането за безопасност и установяването на правила за функциониране)“.

III – Досъдебна процедура и производство пред Съда

21. През май 2007 г. Комисията изпраща въпросник до австрийските власти, за да провери транспонирането от Република Австрия на директивите от първия железопътен пакет. Тази държава членка отговаря с писмо от 2 август 2007 г.

22. С официално уведомително писмо от 27 юни 2008 г. Комисията предупреждава Република Австрия, че трябва да се съобрази с Директиви 91/440, 95/18 и 2001/14. С писмо от 30 септември 2008 г. Република Австрия отговаря на официалното уведомително писмо.

23. С писмо от 8 октомври 2009 г. Комисията изпраща на Република Австрия мотивирано становище, в което констатира, че тази държава не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 от Директива 91/440 и приложение II към нея, както и по член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14. Комисията я приканва да вземе необходимите мерки, за да се съобрази с мотивираното становище в срок от два месеца, считано от получаването му. С писмо от 9 декември 2009 г. Република Австрия отговаря на мотивираното становище и оспорва неизпълнението на задълженията, в което я упреква Комисията.

24. Тъй като не е удовлетворена от отговора на Република Австрия, Комисията решава да предяви настоящия иск, който постъпва в Съда на 26 ноември 2010 г.

25. С Определение на председателя на Съда от 26 май 2011 г. Италианската република е допусната да встъпи в подкрепа на исканията на Република Австрия.

26. Комисията, Република Австрия и Италианската република се явяват в съдебното заседание, проведено на 23 май 2012 г.

IV – Правни основания и доводи на страните

27. Комисията твърди, че субектът, на когото е било възложено изпълнението на съществените функции, посочени в приложение II към Директива 91/440, трябва да бъде не само правно, но и икономически независим от предприятието, предоставящо железопътните транспортни услуги.

28. В това отношение тя твърди, че макар член 6, параграф 3 от Директива 91/440 да не изисква изрично субектът, на когото е възложено изпълнението на съществените функции, да бъде „независим“ от дружествата, предоставящи железопътните транспортни услуги, в съответствие с практиката на Съда използваното в тази разпоредба понятие „предприятие“ трябва всъщност да се тълкува като обхващащо всички субекти, които въпреки че са разделени от правна страна, действат като една „икономическа единица“.

29. Според Комисията член 6, параграф 3 от Директива 91/440 трябва да се тълкува в смисъл, че съществените функции, изпълнявани от управителя на инфраструктурата, трябва да се осигуряват от субект, който е отделен от железопътните предприятия не само от правна страна, но е независим от тях и от гледна точка на организацията и вземането на решения.

30. По-нататък Комисията твърди, че ако съществените функции се изпълняват от дружество, зависимо от железопътно холдингово дружество — както е в случая на ÖBB-Infrastruktur AG — трябва да се прецени в каква степен и при какви условия зависимото дружество — което е и управителят на инфраструктурата, натоварен с изпълнението на съществените функции — може да се счита за „независимо“ от предприятието, предоставящо железопътните транспортни услуги (и по-специално холдинговото дружество и зависещите от него дружества, които осигуряват услугите по превоз на пътници и стоки), въпреки принадлежността им към една и съща група.

31. Република Австрия обаче не предвидила ефикасни механизми, за да гарантира независимостта на управителя на инфраструктурата ÖBB-Infrastruktur AG от гледна точка на организацията и вземането на решения. От това Комисията заключава, че поради това държавата членка не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 от Директива 91/440 и приложение II към нея, както и по член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14.

32. В това отношение, на първо място, Комисията твърди, че спазването на задължението за независимост трябва да се контролира от независим орган, като например железопътен регулаторен орган, или от трето лице. Конкурентите трябвало да имат възможност да подават жалби при неспазване на изискването за независимост. Комисията приема, че никоя от тези две разпоредби не е била спазена в Австрия.

33. На второ място, Комисията счита, че трябва да съществуват законови или поне договорни разпоредби относно независимостта в отношенията между холдинговото дружество и субекта, натоварен със съществени функции, както и между последния и другите предприятия от групата, предоставящи железопътни услуги, или другите органи, контролирани от холдинговото дружество, и по-специално общото събрание на акционерите на субекта, натоварен със съществени функции.

34. Според Комисията обстоятелството, че съгласно член 3 от устава и член 10, параграф 3 от вътрешния правилник на надзорния съвет на ÖBB-Infrastruktur AG, при изпълнението на съществените функции управителният съвет на това дружество не е длъжен да следва указанията на надзорния съвет или на ÖBB-Holding AG, не е достатъчно, за да се изключи възможен конфликт на интереси между ръководителите на управителя на инфраструктура и холдинговото дружество, като се има предвид, че ръководителите — които могат да бъдат избирани и освобождавани от последния — ще се окажат подтикнати да не вземат решения, противоречащи на икономическите интереси на холдинговото си дружество.

35. На трето място, Комисията счита, че членовете на управителния съвет на холдинговото дружество и на другите предприятия от това холдингово дружество не трябва да участват в управителния съвет на субекта, натоварен със съществени функции.

36. Според Комисията всъщност е трудно да се твърди, че при вземането на решения управителният съвет на субекта, натоварен със съществени функции, е независим от управителния съвет на холдинговото дружество, ако двата управителни съвета са съставени от едни и същи лица. Комисията отбелязва, че липсва законова разпоредба, която да възпрепятства възникването на такова положение.

37. На четвърто място, нямало разпоредба, която да забранява на членовете на ръководството на субекта, натоварен със съществени функции, и на висшите ръководители, отговарящи за съществените функции, за определен разумен брой години след напускане на съответния субект да приемат каквато и да било работа като висши ръководители в холдинговото дружество или в други контролирани от него органи. В това отношение към изтъкнатия от Австрия член 15 от Хартата на основните права, установяващ основното право на свобода при избор на професия и право на труд, се прилагала предвидената в член 52 от посочената харта обща резерва за законосъобразност. Ето защо разумното ограничаване на упражняването на определена професионална дейност било обосновано.

38. На пето място, Комисията твърди, че управителният съвет на субекта, натоварен със съществени функции, трябва да се избира при ясно определени условия и да носи правни задължения, гарантиращи пълната му независимост при вземането на решения. Изборът и освобождаването му трябвало да се контролират от независим орган.

39. На последно място, Комисията твърди, че взетите предпазни мерки за гарантиране на независимостта на ÖBB-Infrastruktur AG от ÖBB-Holding AG не са достатъчни.

40. Австрийското правителство твърди, че трябва да се въведе не „икономическа независимост“ на управителя на инфраструктурата, а да се приложат разпоредбите от първия железопътен пакет, които са ориентирани, от една страна, съобразно преследваните цели — член 6, параграф 3 от Директива 91/440 — и от друга страна, съобразно функциите — член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14. Член 6, параграф 3 от Директива 91/440 изисквал само постигането на една цел, а именно съществените функции да се възлагат на независими органи или предприятия, а член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14 посочвали начина на изпълнение на тези функции, а именно от орган, който е независим от железопътните предприятия от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения.

41. Така съгласно разпоредбите от първия железопътен пакет било без значение дали в качеството си на „орган“ по смисъла на член 6, параграф 3 от Директива 91/440 ÖBB-Infrastruktur AG е „икономически“ независимо.

42. Австрийското правителство твърди, че свързаните с доказването на независимостта критерии за проверка, предвидени в приложение 5 към работен документ SEC (2006) 530 на службите на Комисията ( 10 ), не съответстват на относимите в разглеждания случай императивни разпоредби, съдържащи се в член 6, параграф 3 от Директива 91/440, в приложение II към Директива 91/440, както и в член 4, параграф 2 и в член 14, параграф 2 от Директива 2001/14. Освен това този документ не бил публикуван в Официален вестник на Европейския съюз и не бил задължителен юридически акт. Поради това той не трябвало се използва в настоящото производство.

43. Що се отнася до осъществяването на контрол от страна на независим орган, австрийското правителство счита, че след създаването на Schienen-Control GmbH и на Schienen-Control Kommission спазването на изискванията за независимост с цел недопускане на нарушения на конкуренцията може да се контролира. Освен това образуването на производства за проверка било възможно както по служебен ред, така и по подадена жалба от регулаторен орган, който не е подчинен на управителна власт, а именно от Schienen-Control Kommission. По този начин изискванията за независимост се контролирали от независим орган.

44. Що се отнася до въпроса за наличието на законови или поне на договорни разпоредби в отношенията между холдинговото дружество и различните образувания, австрийското правителство твърди, че с член 62, параграф 3 от Закона за железниците са били въведени всички съответни задължения, произтичащи от разпоредбите на разглежданата директива, като например критериите по член 14, параграф 2 от Директива 2001/14, свързани с управлението на влаковите маршрути, и тези по член 6, параграф 3 от Директива 91/440.

45. Австрийското правителство твърди, че е отчело изискването за разделяне вътре в групата ÖBB на областите „инфраструктура“ и „транспортни услуги“, като се има предвид, първо, че ÖBB-Infrastruktur AG се управлява от управителен съвет, който не е подчинен на управителна власт, и второ, че членовете на управителния съвет се избират на длъжностите им за период между четири и пет години и предварителното им освобождаване е възможно само в изключителни случаи след надлежно обосноваване. Трето, оказването на влияние — не само пряко, но и непряко — върху управителния съвет било изключено от допълнителните разпоредби на устава и вътрешния правилник на надзорния съвет и на управителния съвет на ÖBB-Infrastruktur AG, съгласно които контролните правомощия на надзорния съвет не се прилагат, ако приложението им засяга изискваната от правото на Съюза и австрийския закон за железниците независимост на ÖBB-Infrastruktur AG по въпросите, свързани с достъпа до мрежата.

46. Австрийското правителство счита, че в разглежданите директиви не е предвидена забрана за заемане на две длъжности. При преминаване на един-единствен член на управителния съвет на ÖBB-Infrastruktur AG в управителния съвет на ÖBB-Holding AG (който е колективен орган) или при преминаване на член на управителния съвет на ÖBB-Infrastruktur AG в надзорния съвет на това дружество той не би могъл да оказва решаващо влияние в тях, тъй като член на управителния съвет на ÖBB-Holding AG или на надзорния съвет не може самостоятелно да оказва влияние върху ÖBB-Infrastruktur AG. Мерките относно независимостта на управлението и разделянето на инфраструктурите и търговската дейност, включени в Закона за железниците и в Закона за структурата на федералните железници от 2003 г., трябвало да се прилагат по аналогия и като критерий относно заемането на две длъжности.

47. Що се отнася до липсата на периоди на изчакване между заемането на длъжност в субекта, натоварен със съществени функции, като член на управителния съвет или висш ръководител, отговарящ за тези функции, и извършването на работата като висш ръководител в холдинговото дружество, общата резерва за законосъобразност в член 15, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз допускала временно ограничаване на упражняването на професионална дейност само ако такова е предвидено в закон и е обосновано, която хипотеза било невъзможно да се потвърди в разглеждания случай, най-малкото поради липсата на съответна законова разпоредба. Сравнението с приложимите разпоредби в електроенергийния и газовия сектор също не било относимо, защото тези разпоредби били приети съвсем наскоро, като това не е направено за железопътния сектор.

48. Накрая, австрийското правителство счита, че е въвело достатъчно защитни мерки и че целта за обезпечаване на функциониращ железопътен пазар без дискриминация е изпълнена. Всъщност, както независимостта на ръководителите и на субекта, натоварен със съществените функции, така и контролът в областта на конкуренцията, упражняван от регулаторния орган, били в съответствие с Директиви 2001/14 и 91/440.

49. Италианското правителство напомня, че предвиденото от законодателя на Съюза задължение за разделяне на функциите, свързани с железопътния транспорт, и тези по управлението на инфраструктурата, има счетоводен характер.

50. То подчертава, че по отношение на холдинговия модел Комисията защитава противоречив подход, тъй като тя стига до презумпция за несъвместимост, доколкото моделът е правно признат, но би бил съвместим с разглежданите директиви само ако холдинговото дружество не притежава или не упражнява никое от правомощията, присъщи на такова холдингово дружество.

51. Целта на законодателството изобщо не била да се въвежда задължение за разделяне на структурите на собственост или организационните схеми, които имат еквивалентни последици по отношение на управленската самостоятелност, а била да се спазва и гарантира свободата на преценка на държавите членки и на предприятията, желаещи да възприемат различни видове организационни модели.

52. Предвид както на съдържанието, така и на целта на правната уредба, италианското правителство не е съгласно с виждането на Комисията, че съществените функции трябва да се предоставят на образувания, външни за групата, от която е част дадено железопътно предприятие.

V – Анализ

А– Предварителни бележки

1. Основни твърдения в иска за установяване на неизпълнение на задължения

53. В Австрия редица от съществените функции, посочени в приложение II към Директива 91/440, са били възложени на управителя на инфраструктура, а именно ÖBB-Infrastruktur AG. Това дружество е правно независимо, но е част от група дружества, ръководени от холдингово дружество, в която са включени и предприятия, предоставящи железопътни транспортни услуги.

54. Комисията упреква Република Австрия за това, че не е предвидила ефикасни механизми за гарантиране на независимостта на управителя на инфраструктура ÖBB-Infrastruktur AG от гледна точка на организацията и вземането на решения, както и на независимото упражняване от негова страна на съществените функции, като по този начин не е изпълнила задълженията си по член 6, параграф 3 от Директива 91/440.

55. Доводите на Комисията се основават на три твърдения.

56. Според първото, въпреки че структура, в която управителят на инфраструктурата е част от една и съща група предприятия, от която е част и железопътно дружество, като двете са дъщерни дружества на холдингово дружество, сама по себе си е допустима, предвидената в член 6, параграф 3 от Директива 91/440 независимост на съществените функции в тази случай може се постигне само ако се гарантира изпълнението на изискването за икономическа независимост, което се съдържа имплицитно в посочената разпоредба.

57. Според второто твърдение, в условията на холдингова структура такава икономическа независимост може да се постигне само ако държавата членка предвиди допълнителни обезпечителни мерки, съответстващи на позитивното задължение на държавата членка за приемане на конкретни и подробни правила. Според Комисията такива са мерките, посочени в приложение 5 към работен документ SEC (2006) 530 на службите на Комисията, въпреки че той е с незадължителен характер.

58. Според третото твърдение — което според мен е презумпция на Комисията — поради холдинговата структура съответните австрийски образувания можели да заобикалят или да нарушават задълженията, предвидени от законодателя на Съюза или националния законодател.

2. По наличието на неизпълнение на задължения от държава членка

59. Съдът вече многократно е имал възможност да уточнява обхвата на произтичащите от директиви задължения във връзка с правилното им транспониране в държавите членки. Съдът по-специално констатира, че не трябва да извършва тълкуване, с което се поправя текстът на определен член от директивата.

60. Всъщност в това отношение в Решение по дело Комисия/Гърция ( 11 ) Съдът постановява, че Република Гърция има право да основе националното си законодателство на ясния текст на член 23, параграф 2 от Директива 92/83/ЕИО ( 12 ), позволяващ ѝ да обложи узото с акциз, чиято ставка е по-ниска от минималната. Така Съдът отхвърля иска на Комисията, с който тя твърди, че тази държава членка не е изпълнила задълженията си по член 90, първа алинея ЕО, и с който поддържа, че дори при такова изрично разрешение във вторичното право държавите членки не са освободени от задължението си да спазват първичното право, в резултат на което, според Комисията, ако националната мярка се окаже несъвместима с първичното право, държавата членка не е оправомощена да се ползва от това разрешение.

61. Аналогично в Решение по дело Комисия/Обединено кралство ( 13 ), Съдът констатира, че Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия — чиято правна уредба е в съответствие с ясния и точен текст на член 2, параграф 1 от Тринадесета директива 86/560/ЕИО ( 14 ) — не може да се упреква за това, че не е изпълнило задълженията си, произтичащи точно от тази разпоредба, тъй като не е тълкувало последната с цел да я поправи, за да се съобрази с цялостната логика на общата система на ДДС и да отстрани допусната от общностния законодател грешка, чието наличие се твърди от Комисията и която според последната е видна от изложението на мотивите на предложението за директива.

62. В посоченото решение Съдът подчертава, че съгласно постоянната съдебна практика принципът на правната сигурност изисква правната уредба на Съюза да позволява на заинтересованите лица да се запознаят с точния обхват на задълженията, които тя им налага. Всъщност правните субекти трябва да имат възможност да се запознаят по недвусмислен начин със своите права и задължения и да действат съобразно с тях ( 15 ). Безспорно тази съдебна практика се отнася до отношенията между частноправните субекти и публичната власт. Тази съдебна практика обаче е релевантна и при транспонирането на директива в областта на данъчното облагане.

63. В наскоро разгледано дело Съдът подчерта обективния характер на установяването на неизпълнението на задължения ( 16 ). Неизпълнение на задължения обаче не може да има, ако действието, чието извършване Комисията иска от държавата членка, не е посочено в текста на директивата и то е само едно от възможните действия, които трябва да се предприемат за транспонирането на директивата.

64. Комисията подчертава, че настоящото дело е свързано с непълното транспониране, а не с неправилното прилагане на директивата. Поради това трябвало да се провери дали холдинговата структура — включваща управителя на инфраструктурата, натоварен със съществените функции, и железопътни дружества — е съвместима с член 6, параграф 3 от Директива 91/440 само ако управителят на инфраструктурата е икономически независим от неговото дружество майка и дали тази независимост може да се постигне без държавата членка да приема изискваните от Комисията позитивни мерки.

Б– Независимост на органите, натоварени със съществените функции

65. С Директива 91/440 започва либерализирането на железопътния транспорт, като се въвежда право на достъп до железопътната инфраструктура в полза на транспортните предприятия. Важна мярка, съпътстваща това право на достъп, е разделянето на управлението на инфраструктурата и дейността по предоставяне на транспортни услуги. Принципът на разделяне обаче не се отнася за структурите, а за функциите, и то единствено за счетоводната функция. Само като възможност е посочено, че разделянето може да се извърши чрез „обособени отдели в рамките на едно и също предприятие или инфраструктурата да се управлява от отделен орган“. Така се запазва интегрираният национален модел.

66. Целта на Директиви 95/18/ЕО и 95/19/ЕО ( 17 ), а след това и на тези от първия железопътен пакет от 2001 г., е да се установи справедливо и недискриминационно право на достъп, като се предвижда въвеждането на лицензи за транспортните предприятия и правила за разпределяне на капацитета и събирането на такси. За да се осигури този достъп, член 6, параграф 3 от Директива 91/440 въвежда принципа на независимост на органа, натоварен със съществените функции.

67. Съществените функции са посочени в приложение II към Директива 91/440. Това са лицензирането на железопътни предприятия, разпределянето на капацитета, предоставянето на индивидуални влакови маршрути, определянето на заплащаната от транспортните предприятия такса, както и контролът за спазването на задълженията за предоставяне на обществени услуги.

68. Член 6, параграф 3 от Директива 91/440, както и член 4, параграф 2 и член 14, параграф 2 от Директива 2001/14 отбелязват съответно независимостта на „органи и[ли предприятия]“, управляващи достъпа до мрежата, „таксуващ орган“ и „разпределящ орган“ на капацитет. Това са три функции, които в никакъв случай не могат да бъдат изпълнявани от транспортно предприятие. Възможно е тези функции да се изпълняват от управителя — ако „самият той“ не е доставчик на транспортни услуги и е независим от каквото и да било железопътно предприятие, и по-специално от традиционния оператор — или в противен случай от определена „структура“ и по-специално орган или предприятие, който или което се ползва с независимост от железопътните предприятия „по отношение на юридическата си форма, организация[та] и вземане[то] на решения“.

69. Всички решения на органите, натоварени със съществените функции, могат да се обжалват пред независимия регулаторен орган, въведен с член 30, параграф 1 от Директива 2001/14.

70. При интегрираната система на холдинговото дружество управителят на инфраструктурата също е независим орган, отговорен за разпределянето на влаковите маршрути, за таксуването на влаковите маршрути, за сертифицирането за безопасност и за установяването на правила за функциониране. Дори след приемането на първия железопътен пакет се счита, че тази система продължава е допустима ( 18 ). В доклада от 2006 г. относно прилагането на първия железопътен пакет службите на Комисията изразяват становище, че в никакъв случай от текста на директивата не може да бъде изведено изискване за структурно разделяне; също така те отбелязват в него, че предпочитат структурното разделяне ( 19 ).

71. От член 6 от Директива 91/440 следва, че от държавите членки не може да се изисква структурно разделяне. Член 6, параграф 1, изисква — главно при държавните помощи — счетоводно разделяне на дейността по предоставяне на транспортни услуги и дейността по управление на инфраструктурата. Текстът на параграф 2 ясно показва, че по принцип не съществува никакво задължение за структурно разделяне: „Държавите членки могат също да предвидят това разделяне да налага организирането на обособени отдели в рамките на едно и също предприятие или инфраструктурата да се управлява от отделен орган“.

72. Едва в параграф 3 от посочения член 6 по отношение на „функциите, определящи справедлив и недискриминационен достъп до инфраструктурата, изброени в приложение II“, се изисква разделяне, тъй като самият орган или предприятие не трябва да е доставчик на железопътни транспортни услуги. В същата разпоредба обаче се уточнява, че няма задължителни изисквания по отношение на структурата — „независимо от организационните структури“, ако постигането на целта за справедлив и недискриминационен достъп „е видно“.

73. Поради това следва да се заключи, че директивата допуска съществуването на интегрираната холдингова система и не налага структурно разделяне между управителя и традиционния оператор. Въпреки това именно при управлението на съществените функции холдинговият модел може да създаде трудности, тъй като холдинговото дружество контролира транспортното предприятие и управителя.

74. Директива 2001/14 посочва, че степента на независимост на органите, натоварени със съществените функции, означава независимост „по отношение на юридическата […] форма, организация[та] и вземане[то] на решения“ ( 20 ).

75. Несъмнено холдинговата структура отговаря на първия критерий, а дори и на втория. Правната независимост е осигурена чрез учредяване на дъщерно дружество в рамките на холдингово дружество. Организационната независимост произтича отчасти от отделната правосубектност, която изисква дружеството да притежава собствени органи, вземащи решения. Това изискване частично обхваща фактическите елементи на организацията. Субектът не трябва да остава празна черупка, а трябва да има собствени човешки и реално съществуващи ресурси. Накрая, член 6, параграф 3 от Директива 91/440 изисква да „е видно“, че независимостта на органите, натоварени със съществените функции, е постижима. Следователно именно третият критерий се оказва проблематичен.

76. Комисията изисква да бъдат приети редица позитивни мерки, които не са включени в текста на Директиви 91/440 и 2001/14, за да се осигури независимостта от гледна точка на вземането на решения на органа, натоварен със съществените функции, и по-специално на управителя на инфраструктурата в разглеждания случай на холдингов модел. Наистина всички тези мерки целят да се осигури действителна независимост от гледна точка на вземането на решения на управителя на транспорта.

77. Ще отбележа, че член 6, параграф 3 от Директива 91/440 не уточнява условията на тази независимост. Комисията иска да запълни именно тази празнота, като по-специално се позовава на приложение 5 към работен документ SEC (2006) 530 на службите на Комисията, включено в доклада за прилагането на първия железопътен пакет.

78. В това приложение се посочва намесата на регулаторния орган с цел проверка на действителното спазване на независимостта, както и с цел участие в избора и освобождаването на членовете на управителния съвет на управителя на инфраструктура. Освен това в него се изисква да се въведат забрана за заемането на две длъжности в управителните органи на цялата група, период на изчакване при преминаването на ръководни членове от един субект в холдинговото дружество в друг и защитен достъп до обработваната от посочения управител информация.

79. Следователно от Съда се иска да задължи държавите членки да приемат всички тези конкретни условия, които се съдържат само в доклада за прилагането на първия железопътен пакет и които съответно не са включени в текста на Директива 91/440.

80. Съгласно постоянната съдебна практика тежестта на доказване на неизпълнението на задължения е върху Комисията, която „без да може да се основава на каквато и да било презумпция, трябва да посочи на Съда необходимите факти, въз основа на които той да провери дали е налице неизпълнението на това задължение“.

81. Самата Комисия признава, че това, което иска от държавите членки и което обоснована сезирането на Съда, е тълкуването ѝ на Директива 91/440 в приложение 5 към посочения по-горе работен документ SEC (2006) 530. Това приложение няма задължителна правна сила. То е израз на тълкуването, което службите на Комисията предлагат по отношение на понятието за независимост от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения. Ще напомня, че спорните позитивни задължения никога не са били включвани в текста на посочената директива или в друг задължителен документ от правото на Съюза — нито при приемането на директивата, нито към момента на изтичането на срока за транспониране.

82. Освен конструктивното тълкуване на посочения в Директиви 91/440 и 2001/14 принцип на независимост от гледна точка на организацията и вземането на решения, Комисията изтъква доводи, които са разделени в две части и които се отнасят до полезното действие.

83. Първата част се основава на конкурентното право и предвид холдинговия модел — и съответно предвид наличието на дружество майка и негови дъщерни дружества — на тълкуване на принципа на независимост на управителя, съгласно което последният може да бъде единствено „самостоятелно предприятие“ по смисъла на конкурентното право. Така упражняването на някои от обичайните правомощия по смисъла на дружественото право на холдинговото дружество по отношение на дъщерното му дружество — управител, се оказвало възпрепятствано.

84. Втората част се основава на регулаторното право, свързано с виждането, че в железопътния сектор трябва да се прилага общо регулаторно право по отношение на независимостта на управителя и правомощията на регулаторния орган. Комисията се позовава на практиката на Съда относно мрежите.

85. Според Комисията, освен ако бъде доказано обратното, трябва да се презюмира, че холдинговото дружество действително упражнява икономически контрол върху дъщерното дружество, което е управител на инфраструктурата и е натоварено със съществените функции. Според мен обаче използването на аналогията с икономическата единица, съставена от дъщерните дружества и дружеството майка, по смисъла на конкурентното право не е убедително, тъй като отрича самата система на холдинговото дружество, а тя изрично се допуска от Директиви 91/440 и 2001/14. Република Австрия основателно заключава, че ако дъщерното дружество на холдингово дружество не може да изпълнява съществените функции на управител на инфраструктура, тъй като друго дъщерно дружество от същото холдингово дружество предоставя железопътни транспортни услуги, вариантът за използване на холдингова структура — която впрочем съгласно правото на Съюза е законосъобразна — на практика би си оказал невъзможен.

86. Освен това в конкурентното право съществуването на икономическа единица трябва да бъде доказано. Това a fortiori е така по отношение на предявен иск за установяване на неизпълнение на задължения относно непълно транспониране, когато самият текст на директива не е в този смисъл. При това въведеното от конкурентното право задължение за последващо доказване на независимостта на дъщерното дружество не може да се приложи в производството за установяване на неизпълнение на задължения. Самò по себе си обстоятелството, че холдинговото дружество притежава по-голямата част или всички акции или свързания с тях брой гласове в субекта, натоварен със съществените функции, не е достатъчно, тъй като в противен случай самата „обичайна“ система на холдинговото дружество би била отречена. Освен това мисля, че прилагането на предлагания от Комисията подход е оспоримо в случаи, при които холдинговата структура изрично цели създаването на дъщерно дружество, натоварено с изпълнението на задачи с обществен характер и чиято независимост е предвидена в специфични разпоредби. Ето защо според мен наличието на евентуално фактическо съглашателство между дъщерните дружества на дадено холдингово дружество трябва да бъде доказано.

87. Следователно Комисията трябва да докаже, че системата поражда открит конфликт на интереси, водещ единствено до извода, че независимостта при изпълнението на съществените функции е засегната. Както Комисията признава, Съдът е постановил, че осъществяването на контрол на 100 % от страна на дружеството майка не изключва възможността дъщерното дружество да има независимо поведение ( 21 ). Поради това именно Комисията трябва да докаже, че опасността от конфликт на интереси е толкова голяма, че се налага вземането на превантивни мерки, които не са предвидени в текста на директивата.

88. Виждането на Комисията, основаващо се на твърдението за вид „автоматична злоупотреба“, дължаща се на самата структура на холдинговото дружество, не може да се приеме в производството по установяване на неизпълнение на задължения, което не е свързано с неправилно прилагане, а с непълно транспониране на директивата.

89. Освен това считам, че е непоследователно от държава членка да се изисква приемането на допълнителни правила, ако съответните субекти ex hypothesi не спазват правните задължения, осигуряващи независимостта на дъщерното дружество.

90. Ще добавя, че в третия енергиен пакет въпросът за управителя на мрежата е бил най-оспорваният. Разпоредбите за преобразуване на интегрираните предприятия в акционерни дружества, в които управителят има отделени от дружеството майка управление и управителен съвет, се съдържат в членове 9 и сл. от глави IV и V от Директива 2009/72/ЕО, както и в аналогичните разпоредби от Директива 2009/73 ( 22 ). Съответните разпоредби от Директива 2009/72 са в съответствие с всички изисквания на Комисията спрямо Република Австрия.

91. В заключение, според мен Комисията не е успяла да докаже, че единственият начин за изпълнение на изискването за независимост от правна страна, от гледна точка на организацията и вземането на решения, е да се предвидят законови, подзаконови или договорни правила, съответстващи на изброените в иска мерки.

92. Всъщност изискванията относно правомощията на независимия регулаторен орган, въведен с член 30, параграф 1 от Директива 2001/14, не могат да се изведат от член 6, параграф 3 от Директива 91/440, тъй като този въпрос е изчерпателно регламентиран с първата посочена разпоредба, която предоставя определени правомощия на регулаторния орган при неравностойно или дискриминационно третиране на кандидат, както и по отношение на спазването на правилата за таксуване ( 23 ).

93. Забраната за заемане на две длъжности е свързана с принципа за несъвместимост, който е присъщ на понятието за независимост от гледна точка на вземането на решения. Този принцип, на който законодателят на Съюза не е дал определение в Директиви 91/440 и 2001/14, може да се изрази посредством различни степени на абстрактност и е въведен в отделните правни уредби по различен начин.

94. В контекста на холдингова структура разпоредбите от дружественото право оказват влияние върху конкретното приложение на принципа за несъвместимост; заемане на две длъжности в системата на държава членка A може да се окаже без реални последици, дори ако в системата на държава членка B то може да се счита за несъвместимо с независимостта на дъщерното дружество от гледна точка на вземането на решения. Ето защо липсата на правило по този въпрос не може автоматично да се счита за нарушение от страна на държавата членка.

95. Във всеки случай изискваната от Комисията мярка за забрана на заемането на две длъжности не обхваща всички случаи, в които независимостта на съществените функции може да се окаже застрашена поради несъвместимост. За пример може да се даде случаят, при който трима братя участват в управителни съвети — най-големият в холдинговото дружество, а двамата по-малки в дъщерни дружества, натоварени съответно с управлението на инфраструктурата и с предоставянето на железопътните услуги. От член 6, параграф 3 от Директива 91/440 обаче не е възможно да се изведе наличието на задължение за предвиждане ex ante на правило, забраняващо заемането на две длъжности, въпреки че според мен конкретните случаи на заемане на две специфични длъжности лесно могат да бъдат счетени за неправилно прилагане на посочената разпоредба.

96. Същите съображения се отнасят и за изискването, съгласно което на членовете на управителния съвет на субекта, натоварен със съществените функции, както и на висшите ръководители и на персонала, отговарящи за извършването на съществените функции, за определен разумен брой години след напускане на съответния субект не трябва да се позволява да приемат каквато и да било работа като висши ръководители в холдинговото дружество или в други контролирани от него органи.

97. В това отношение в член 19, параграф 3 от Директиви 2009/72 и 2009/73 е въведено правило, съгласно което — за да бъдат избрани — лицата, отговарящи за управлението, и членовете на управителните органи трябва да докажат, че от три години не поддържат делови отношения с интегрираното предприятие. В член 19, параграф 7 се посочва, че след края на мандата им тези лица не могат да имат връзки с интегрираното предприятие в продължение на четири години. Накрая, в член 19, параграф 4 се предвижда, че докато извършват дейността си служителите на оператора на системата не могат да упражняват други дейности в друга част от холдинговото дружество от енергийния сектор.

98. Такава подробна правна уредба обаче не е включена в съответните железопътни директиви и не е възможно тя да се изведе чрез тълкуване.

99. Що се отнася до изискването управителят на инфраструктурата да има собствен персонал и помещения, констатирам, че на практика Република Австрия го е изпълнила, а от член 6, параграф 3 от Директива 91/440 не може да се изведе наличието на задължение за предвиждане на специално правило в това отношение. Що се отнася до контактите между персонала на управителя на инфраструктурата и този на другите предприятия от групата, приемам доводите на Република Австрия, а именно, че Комисията не е доказала защо разпоредбите относно защитата на поверителната информация, които се съдържат в договорите на сътрудниците, са недостатъчни.

100. На последно място, тъй като в репликата си Комисията оттегля твърдението за нарушение относно компютърната сигурност, анализ по този въпрос не е необходим.

101. Ето защо стигам до извода, че искът относно непълното транспониране на директивата не може да бъде уважен. Що се отнася до прилагането на директивата, както вече съм посочил в заключението си по дело Westbahn Management ( 24 ), холдинговият модел не е безпроблемен. В настоящото дело обаче Комисията нито упреква Република Австрия в неправилно прилагане на директивата, нито представя убедителни доказателства за това.

VI – По съдебните разноски

102. Съгласно член 69, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.

103. Тъй като Република Австрия е направила искане Комисията да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, това искане трябва да бъде уважено, ако искът за установяване на неизпълнение на задължения бъде отхвърлен в неговата цялост, както предлагам.

104. В съответствие с член 69, параграф 4, първа алинея от Процедурния правилник Италианската република, поискала да ѝ бъде разрешено да встъпи в настоящия спор, понася направените от нея съдебни разноски.

VII – Заключение

105. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да постанови следното: 1) Отхвърля иска. 2) Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски. 3) Италианската република понася направените от нея съдебни разноски.

( 1 ) Език на оригиналния текст: френски.

( 2 ) Директива на Съвета от 29 юли 1991 година относно развитието на железниците в Общността (ОВ L 237, стр. 25; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 2, стр. 86).

( 3 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година (ОВ L 75, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 38).

( 4 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година за разпределяне капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътна инфраструктура и за сертифициране за безопасност (ОВ L 75, стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 8, стр. 66).

( 5 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година (ОВ L 164, стр. 44; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 14, стр. 62). Трябва да се има предвид, че заглавието на Директива 2001/14 е изменено с член 30 от Директива 2004/49/ЕО. След изменението тя се нарича „Директива 2001/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2001 година относно разпределянето на капацитета на железопътната инфраструктура и събирането на такси за ползване на железопътната инфраструктура“.

( 6 ) Това са висящите пред Съда дела Комисия/Унгария (C-473/10), Комисия/Испания (C-483/10), Комисия/Полша (C-512/10), Комисия/Гърция (C-528/10), Комисия/Чешка република (C-545/10), Комисия/Германия (C-556/10), Комисия/Португалия (C-557/10), Комисия/Франция (C-625/10), Комисия/Словения (C-627/10), Комисия/Италия (C-369/11) и Комисия/Люксембург (C-412/11).

( 7 ) BGBl. 825/1992 в изменената си редакция, публикувана в BGBl. I, 95/2009.

( 8 ) BGBl. 60/1957 в изменената си редакция, публикувана в BGBl. I, 95/2009.

( 9 ) BGBl. 98/1965.

( 10 ) Commission staff working document SEC(2006)530 от 3 май 2006 г. Annexes to the Communication on the implementation of the railway infrastructure package Directives („First Railway Package“), COM(2006)189 final“, р. 31. Съществува само на английски език.

( 11 ) Решение от 5 октомври 2004 г. (C-475/01, Recueil, стр. I-8923).

( 12 ) Директива на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акцизите върху алкохола и алкохолните напитки (ОВ L 316, стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 152).

( 13 ) Решение от 15 юли 2010 г. (C-582/08, Сборник, стр. I-7191, точки 46—51).

( 14 ) Тринадесета директива на Съвета от 17 ноември 1986 година относно хармонизиране на законодателствата на държавите членки в областта на данъка върху оборота — правила за възстановяване на данъка върху добавената стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на Общността (ОВ L 326, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 81).

( 15 ) Решение от 10 март 2009 г. по дело Heinrich (C-345/06, Сборник, стр. I-1659, точка 44 и цитираната съдебна практика).

( 16 ) Вж. Решение от 10 май 2012 г. по дело Комисия/Естония (C-39/10, точка 63).

( 17 ) Директива 95/18/EО на Съвета от 19 юни 1995 година относно лицензиране на железопътните предприятия (ОВ L 143, стр. 70; Специално издание на български език, 2007 г., глава 7, том 3, стр. 155) и Директива 95/19/ЕО на Съвета от 19 юни 1995 година относно разпределяне на капацитета на железопътната инфраструктура и събиране на такси за ползване на железопътната инфраструктура (ОВ L 143, стр. 75).

( 18 ) При приемането на този пакет от Съвета на Европейския съюз Федерална република Германия заявява, че е възможно съществените функции и услугата по железопътен транспорт да се извършват от „правно независими предприятия, които обаче са свързани в холдинг“ (2324-то заседание на Съвета „Транспорт“, 20 и 21 декември 2000 г.). Република Австрия подробно разяснява развитието на правната уредба на Съюза в това отношение.

( 19 ) „The Directives do not formally require institutional separation between the activities of infrastructure manager and railway undertaking, but this separation seems to be the best way of ensuring fair and non discriminatory treatment for all railway undertakings wishing to gain access to the infrastructure“, Вж. Commission staff working document SEC(2006)530, р. 31.

( 20 ) Трябва да се подчертае, че тази „независимост“ е различна по характера си от посочената такава — например в израза „пълна независимост“, която се отнася за органите, натоварени с осигуряване на защитата на личните данни, — в член 28, параграф 1, втора алинея от Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 година за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (ОВ L 281, стр. 31; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 10). В това отношение вж. Решение от 9 март 2010 г. по дело Комисия/Германия (C-518/07, Сборник, стр. I-1885, точки 17 и сл.) и точки 20 и сл. от заключението на генералния адвокат Mazák по дело Комисия/Австрия (C-614/10, висящо пред Съда).

( 21 ) Комисията се позовава на Решение от 14 юли 1972 г. по дело Imperial Chemical Industries/Комисия (48/69, Recueil, стр. 619, точка 134) и Решение от 24 октомври 1996 г. по дело Viho/Комисия (C-73/95 P, Recueil, стр. I-5457, точки 6 и 13—18).

( 22 ) Директива 2009/72/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за отмяна на Директива 2003/54/ЕО (ОВ L 211, стр.55) и Директива 2009/73/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно общите правила за вътрешния пазар на природен газ и за отмяна на Директива 2003/55/ЕО (ОВ L 211, стр.94).

( 23 ) В това отношение ще посоча четвъртото твърдение за нарушение на Комисията в дело Комисия/Германия, посочено по-горе, в което Комисията предлага член 30, параграф 4 от Директива 2001/14 и член 7, параграф 10 от Директива 91/440 да се тълкуват разширително.

( 24 ) Вж. точка 47 и сл. от заключението ми по дело Westbahn Management (C-136/11, висящо пред Съда).