Дело T-132/07

Fuji Electric Co. Ltd

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Разпределяне на пазара — Доказване на нарушението — Отговорност за неправомерното поведение — Продължителност на нарушението — Глоби — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Картели — Предприятие — Понятие — Икономическа единица — Вменяване на нарушенията

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

2. Конкуренция — Общностни правила — Нарушения — Възлагане на отговорност

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

3. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Доказване на нарушението и на неговата продължителност в тежест на Комисията — Обхват на тежестта на доказване

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

4. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение — Начин на доказване — Позоваване на съвкупност от улики

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

5. Конкуренция — Картели — Доказване — Преценка на доказателствената стойност на документ — Критерии

(член 81 ЕО, параграф 1; член 53 от Споразумението за ЕИП)

6. Общностно право — Принципи — Основни права — Презумпция за невиновност — Производство в областта на конкуренцията — Приложимост

(преамбюл на Единния европейски акт; член 6, параграф 2 ЕС; член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП; член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

7. Конкуренция — Картели — Участие в срещи с антиконкурентна цел

(член 81 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

8. Конкуренция — Административно производство — Изложение на възраженията — Задължение за отговор — Липса

(член 18 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

9. Жалба за отмяна — Допустимост — Физически или юридически лица — Признаване в хода на административното производство от предприятие, адресат на изложение на възраженията, на фактически или правни елементи, обосноваващи вменяването на отговорността за нарушението на последното — Ограничаване на упражняването на правото на жалба — Нарушение на основните принципи на законност и на зачитане на правото на защита

(член 81 ЕО и член 230, четвърта алинея ЕО; член 47 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

10. Актове на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Решение за прилагане на правилата на конкуренция

(член 81 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

11. Жалба за отмяна — Правни основания — Съществено процесуално нарушение — Служебно разглеждане от съда

(членове 81 ЕО и 230 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

12. Конкуренция — Общностни правила — Нарушение, извършено от дъщерно дружество — Вменяване в отговорност на дружеството майка — Тежест на доказване върху Комисията

(член 81, параграф 1 ЕО; член 53 от Споразумението за ЕИП)

13. Конкуренция — Глоби — Размер — Право на преценка на Комисията — Неограничена компетентност на Общия съд — Възможност да се вземе предвид допълнителна информация, която не е посочена в решението за налагане на глобата

(членове 263 ДФЕС и 264 ДФЕС; член 15, параграф 4 от Регламент № 17 на Съвета и член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 на Съвета)

14. Конкуренция — Административно производство — Зачитане на правото на защита — Изложение на възраженията — Представяне на допълнителни доказателства след изпращане на изложението на възраженията — Допустимост — Условия

(член 81, параграф 1 ЕО)

15. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Необходимост от поведение, улеснило установяването на нарушението от Комисията

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 26 от Известие на 2002/C 45/03 на Комисията)

1. Като забранява на предприятията да сключват споразумения или да участват в съгласувани практики, които могат да засегнат търговията между държавите членки и които имат за цел или резултат предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в рамките на общия пазар, член 81, параграф 1 ЕО е адресиран до стопански субекти, всеки от които представлява единна организация на персонални, имуществени и неимуществени елементи, която трайно преследва определена икономическа цел, като тази организация може да допринася за извършването на посочено в тази разпоредба нарушение.

За целите на тяхното прилагане и изпълнение приетите на основание член 81 ЕО решения все пак трябва да бъдат адресирани до правни субекти. Поради това, когато приема решение на основание член 81, параграф 1 ЕО, Комисията трябва да идентифицира лицето или лицата (физически или юридически), които могат да носят отговорност за поведението на съответното предприятие и да бъдат санкционирани на това основание и които ще бъдат адресати на решението.

(вж. точки 56 и 57)

2. Съгласно съдебната практика, когато няколко лица отговарят лично за участието в нарушение, извършено от едно и също предприятие по смисъла на конкурентното право, те трябва да носят солидарна отговорност за посоченото нарушение.

Освен това лична и солидарна отговорност за участието на едно и също предприятие в нарушението може да носи както лицето, под чийто пряк надзор или управление се е намирало това предприятие към момента на извършване на нарушението, така и лицето, което, поради това че действително е упражнявало контрол по отношение на първото лице и е определяло пазарното му поведение, непряко е управлявало същото това предприятие към момента на извършване на нарушението.

От това следва, че принципът на личната отговорност, съгласно който едно лице може да носи отговорност само за собствените си действия, трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до личната отговорност както на лицето, което управлява пряко предприятието към момента на извършване на нарушението, така и на лицето, което към същия този момент управлява непряко това предприятие.

(вж. точки 58, 59 и 153)

3. В областта на тежестта на доказване, от една страна, задача на страната или на органа, която или който твърди, че е налице нарушение на конкурентното право, е да представи доказателства за това, като установи в достатъчна степен съставомерните признаци на нарушението, и от друга страна, задача на предприятието, което повдига възражение срещу констатацията за нарушение, е да докаже, че условията за прилагане на този способ за защита са изпълнени, в който случай посоченият орган да трябва да прибегне към други доказателства.

Продължителността на нарушението е съставомерен елемент на понятието за нарушение по член 81, параграф 1 ЕО — елемент, доказателствената тежест за който лежи главно върху Комисията.

Това разпределение на тежестта на доказване може да се променя, доколкото фактическите обстоятелства, на които се позовава една от страните, могат да породят задължение за другата страна да даде обяснение или обосновка, при липсата на което/която може да се заключи, че въпросните обстоятелства са доказани.

(вж. точки 84 и 85)

4. Що се отнася до доказателствата, които Комисията може да приеме, принципът, който има предимство в конкурентното право, е този на свободата при събиране на доказателствата.

В повечето случаи съществуването на антиконкурентна практика или споразумение трябва да бъде логически изведено от определен брой съвпадения и улики, които, взети заедно, могат да представляват, при липсата на друго смислено обяснение, доказателство за нарушаване на конкурентното право.

Във всеки случай е необходимо Комисията да представи точни и съвпадащи доказателства, за да обоснове твърдото убеждение, че нарушението е било извършено. Не е необходимо обаче всяко от представените от Комисията доказателства непременно да отговаря на тези критерии по отношение на всеки елемент на нарушението. Всъщност достатъчно е съвкупността от изтъкнати от институцията улики, преценени общо, да отговаря на това изискване.

По отношение на продължителността на нарушението при липсата на доказателства, които могат да установят пряко продължителността на едно нарушение, Комисията трябва да се основава поне на доказателства, свързани с достатъчно близки във времето факти, по начин, по който да може да бъде прието в разумна степен, че това нарушение е продължавало по непрекъснат начин между две конкретни дати.

(вж. точки 86 и 87)

5. Що се отнася до доказателствената стойност, която следва да бъде призната на отделните доказателства, събрани в рамките на нарушение на правилата на конкуренция, е необходимо да се подчертае, че единственият релевантен критерий за преценка на свободно представените доказателства е тяхната достоверност. Съгласно общоприложимите относно доказателствата правила достоверността и следователно доказателствената стойност на даден документ зависят от неговия произход, от обстоятелствата по неговото изготвяне, от неговия адресат и от съдържанието му. По-конкретно следва да се придаде голямо значение на обстоятелството, че даден документ е съставен в непосредствена връзка с фактите или от пряк свидетел на тези факти. Документите, от които става ясно, че са осъществени контакти между няколко предприятия и че тези предприятия по-специално са преследвали целта да се отстрани предварително несигурността по отношение на бъдещото поведение на конкурентите им, доказват в достатъчна степен наличието на съгласувана практика. Освен това изявленията, които не са в интерес на техния автор, трябва по принцип да се разглеждат като особено надеждни доказателства.

(вж. точка 88)

6. В рамките на жалба за отмяна, насочена срещу решение на Комисията, с което се установява нарушение на конкурентното право и се налагат глоби на адресатите му, ако съдът има съмнения, те трябва да бъдат в полза на адресатите на решението, така че съдът не може да направи извод, че Комисията е установила надлежно съществуването на разглежданото нарушение, ако все още има съмнение по този въпрос. Всъщност в последния случай е необходимо да се вземе предвид презумпцията за невиновност, произтичаща по-специално от член 6, параграф 2 от Европейската конвенция за правата на човека, която е част от основните права, които според практиката на Съда — потвърдена освен това в преамбюла на Единния европейски акт и в член 6, параграф 2 от Договора за Европейския съюз, както и в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — са защитени в правния ред на Европейския съюз. Предвид естеството на разглежданите нарушения, както и естеството и тежестта на свързаните с тях санкции, презумпцията за невиновност се прилага именно в приложимите към предприятията процедури относно нарушения на правилата за конкуренция, вследствие на които могат да бъдат наложени глоби или периодични имуществени санкции.

(вж. точка 89)

7. Предприятие, което не се разграничава публично от резултатите от среща, в която е участвало, или от споразумение, по което е било страна, по принцип е напълно отговорно за участието си в картела. Всъщност би било прекалено лесно за предприятията да сведат до минимум опасността да трябва да платят голяма глоба, ако можеха да се възползват от незаконосъобразен картел и след това от намаляване на размера на глобата, с мотива че са имали само ограничена роля в извършване на нарушението, докато тяхното поведение е подтикнало други предприятия да предприемат още по по-увреждащи конкуренцията действия. От това следва, че дори да се приеме, че първото засегнато предприятие не е спазило всички споразумения, сключени в рамките на картела, това обстоятелство не би било достатъчно, при липса на доказателство за публично разграничаване от негова страна спрямо другите членове на картела, за да се освободи то от отговорност заради участието си в тези споразумения, а чрез тях и в констатираното нарушение.

(вж. точка 100)

8. Конкурентното право не може да се тълкува в смисъл, че задължава съответното лице да отговори в рамките на административното производство на изложението на възраженията, отправено му от Комисията. Всъщност нито предвидените в конкурентното право правила, които изброяват правата и задълженията на предприятията в рамките на административното производство, нито който и да било общ принцип на правото задължават посочените предприятия да направят нещо различно от това да предоставят на Комисията информацията, която тя им е поискала на основание член 18 от Регламент № 1/2003. Освен това, при липсата на законно основание, подобно задължение би било трудно съвместимо с принципа на зачитане на правото на защита, тъй като би затруднило лице, което поради някаква причина не е отговорило на изложението на възраженията, да подаде жалба пред съд на Съюза.

По този начин, макар законосъобразността на решение на Комисията, с което тя установява, че дадено лице е нарушило конкурентното право и на това основание му е наложила глоба, да може да се прецени единствено в зависимост от фактическите и правните обстоятелства, които са съществували към датата на приемането му, това не означава, че съответното лице е длъжно да представи на Комисията на етапа на административното производство всички доказателства, на които би желало да се позове в подкрепа на жалбата си за отмяна, подадена пред съда на Съюза, срещу приетото в края на административното производство решение.

(вж. точки 124 и 158)

9. В рамките на производство за нарушаване на правилата на конкуренция, когато засегнатото лице доброволно реши да сътрудничи и в рамките на административното производство признае изрично или имплицитно фактически или правни обстоятелства, които обосновават отговорността му за нарушението, което му е вменено, то не е ограничено поради тази причина при самото упражняване на правото на жалба, с което разполага на основание член 230, четвърта алинея ЕО.

При липсата на изрично предвидено правно основание за тази цел едно такова ограничение би било в противоречие с основните принципи на законност и на зачитане на правото на защита. Впрочем правото на ефективни правни средства за защита и на достъп до безпристрастен съд е гарантирано от член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз и съгласно член 52, параграф 1 от тази харта всяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати от нея, трябва да бъде предвидено в закон.

(вж. точка 159)

10. Мотивите на увреждащ акт трябва да позволят ефективното упражняване на контрол върху законосъобразността на този акт и да предоставят на заинтересованото лице необходимите данни, за да установи дали решението е обосновано или не, и от друга страна, въпросът дали мотивите са достатъчни трябва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по случая, и по-специално съдържанието на акта, естеството на изложените мотиви и интересът, който адресатите могат да имат от получаване на обяснения.

За да изпълнят горепосочените функции, достатъчните мотиви трябва да посочват ясно и недвусмислено съображенията на органа на Съюза, който е автор на акта.

Освен това, когато решение за прилагане на член 81 ЕО и член 53 ЕИП се отнася до няколко адресати и поражда проблеми при определянето на субекта, който носи отговорност за нарушението, това решение трябва да съдържа достатъчно мотиви по отношение на всеки от адресатите, и по-специално по отношение на тези от тях, които по смисъла на това решение трябва да понесат отговорността за нарушението.

(вж. точка 162)

11. В рамките на жалба за отмяна на решение за прилагане на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство, фактът, че жалбоподателят се позовава на правно основание по същество, изведено от явна грешка в преценката, а не на липса или непълнота на мотивите, тоест основание, което спада към съществените процесуални нарушения по смисъла на член 230 ЕО, не лишава съда от възможността да разгледа служебно подобно правно основание, тъй като то представлява публичноправно основание, което може и дори трябва да бъде разгледано служебно, при спазване на принципа на състезателност.

(вж. точка 163)

12. За целите на прилагане на правилата на конкуренция обстоятелството, че дадено дъщерно дружество има отделна правосубектност, не е достатъчно, за да изключи възможността дружеството майка да носи отговорност за неговото поведение, по-конкретно когато дъщерното дружество не определя самостоятелно поведението си на пазара, а прилага главно указанията, които са му дадени от дружеството майка.

В този контекст по принцип Комисията е тази, която трябва да докаже, че дружеството майка действително е упражнявало решаващо влияние върху поведението на дъщерното си дружество на пазара, и то въз основа на съвкупност от фактически обстоятелства сред които по-конкретно евентуалното ръководно правомощие, упражнявано от дружеството майка или дружествата майки спрямо дъщерното им дружество. Обикновено притежаването на мажоритарен дял от капитала на дъщерното дружество може да позволи на дружеството майка действително да упражнява решаващо влияние върху дъщерното си дружество, по-специално върху поведението му на пазара.

Миноритарното участие обаче може да позволи на дружеството майка действително да упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното си дружество, ако е придружено от права, които обикновено превишават предоставените на миноритарните акционери права, за да се защитят финансовите им интереси, които, разгледани според метода на съвкупността от съгласувани улики по правната си или икономическа природа, са от естество да докажат, че се упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното дружество на пазара. По този начин доказателството за ефективно упражняване на решаващо влияние може да се представи от Комисията посредством съвкупност от улики, въпреки че всяка от тези улики сама по себе си няма необходимия доказателствен характер.

Ефективното упражняване на правомощие по управление от дружеството майка или от дружествата майки върху дъщерните им дружества може да следва пряко от прилагането на приложимите правни разпоредби или от споразумение между дружествата майки, сключено в съответствие със същите тези правни разпоредби, за управлението на общото им дъщерно дружество. Значението на участието на дружеството майка в управлението на дъщерното му дружество може да се удостовери и чрез присъствието начело на дъщерното дружество на редица лица, които заемат ръководни функции в дружеството майка. Подобно натрупване на функции задължително поставя дружеството майка в положение да влияе решително върху поведението на дъщерното му дружество на пазара, доколкото позволява на членовете на ръководството на дружеството майка при упражняване на ръководните им функции в дъщерното дружество да следят поведението на последното на пазара да съответства на посочените от ръководните органи на дружеството майка насоки. Подобна цел може да се постигне, без член или членове на дружеството майка, които поемат ръководни функции в дъщерното дружество, да имат качеството на довереник на дружеството майка. Накрая, участието на дружеството майка или на дружествата майки в управлението на дъщерното дружество може да следва от служебните отношения, които първите поддържат с второто. По този начин, когато дружеството майка е и доставчик или клиент на дъщерното си дружество, то има много характерен интерес да ръководи производствената и дистрибуторската дейност на последното, за да се възползва максимално от печалбата, генерирана от така осъществената вертикална интеграция.

От друга страна, съвсем не е необходимо за вменяване на дружество майка на действията, извършени от неговото дъщерно дружество, да се докаже, че това дружество майка е участвало пряко или е знаело за инкриминираното поведение. Всъщност не свързаното с нарушението отношение на подбудителство между дружеството майка и неговото дъщерно дружество, нито — на по-силно основание — участието на дружеството майка в споменатото нарушение, а фактът, че към момента, в който е извършено нарушението, дружеството майка и дъщерното му дружество имат еднакво поведение на пазара, дава право на Комисията да адресира решението за налагане на глоби до дружеството майка в група от дружества.

(вж. точки 179—184 и 196)

13. Отвъд единствено контрола за законосъобразност, извършван в рамките на жалбата за отмяна на основание член 263 ДФЕС, който позволява само да се отхвърли жалбата за отмяна или да се отмени обжалваният акт, както е предвидено в член 264 ДФЕС, пълният съдебен контрол оправомощава съдията на Съюза да измени обжалвания акт, без да го отменя, като вземе предвид всички фактически обстоятелства, за да го измени, например размера на глобата, наложена за нарушение на правилата на конкуренция.

Следователно в области като определянето на размера на глоба, в които Комисията разполага със свобода на преценка, например по отношение на процента на увеличение с оглед на продължителността на нарушението или на необходимостта да се придаде на санкцията възпиращ ефект или например оценката на качеството и полезността на сътрудничеството, предоставено от предприятие в хода на административното производство, по-специално спрямо приноса на други предприятия, фактът, че контролът за законосъобразност, извършван в рамките на жалбата за отмяна на основание член 263 ДФЕС, се свежда до контрол дали не е налице явна грешка в преценката, по принцип не засяга упражняването от съдията на Съюза на пълен съдебен контрол.

В рамките на пълния си съдебен контрол съдията на Съюза е компетентен да прецени подходящия характер на размера на глобите предвид критериите, определени според случая в член 15, параграф 4 от Регламент № 17 или в член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003. Тази последна преценка може да обоснове представянето и съобразяването на допълнителна информация, която не е посочена в решението на Комисията, с което се налага глоба.

(вж. точки 208 и 209)

14. Изложението на възраженията трябва да дава възможност на заинтересованите лица да узнаят в какво ги обвинява Комисията, като това изискване е спазено, когато в окончателното решение не се ангажира отговорността на заинтересованите лица за нарушения, различни от посочените в изложението на възраженията, и се вземат предвид само фактите, по които заинтересованите лица са могли да дадат обяснения.

Макар обаче нарушенията, в които е упрекнато дадено предприятие, да не могат да се различават от посочените в изложението на възраженията, същото не важи за фактите, приети за уличаващи, тъй като по отношение на тях е достатъчно съответните предприятия да са имали възможност да изразят становище. Всъщност никоя разпоредба не забранява на Комисията да съобщи на страните след изпращането на изложението на възраженията за нови документи, които според нея подкрепят тезата ѝ, при условие че даде на предприятията достатъчно време, за да изложат гледната си точка по този въпрос.

(вж. точка 238)

15. Ако датата, на която доказателствата са предоставени на Комисията, влияе върху квалификацията им дали имат съществена добавена стойност, доколкото тази квалификация зависи от доказателствата, които вече са част от преписката на Комисията към датата на предоставянето им, единствено фактът, че тези доказателства са били предадени след уведомяването за изложението на възраженията, не изключва възможността те все още да могат да имат, въпреки напредналия стадий на административното производство, съществена добавена стойност. По-специално в искането си на основание Известието относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер в случаите на картел, изпратено след изпращането на изложението на възраженията, дадено предприятие може да се съсредоточи върху фактите, които по негово мнение не са били установени в достатъчна степен от правна гледна точка, за да доведат до съществена добавена стойност спрямо доказателствата, с които Комисията вече разполага.

Освен това параграф 26 от Известието относно сътрудничеството посочва единствено процедурно задължение на Комисията. Той не предвижда, че всяко сътрудничество или съдействие на предприятие при установяването на доказателствата на нарушението е задължително лишено от каквато и да е стойност, след като е настъпило след уведомяването за изложението на възраженията. Впрочем подобно сътрудничество може да бъде много полезно, когато представените доказателства не са били известни преди това на Комисията и когато имат пряко отношение към тежестта или продължителността на предполагаемия картел.

(вж. точки 239 и 240)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори състав)

12 юли 2011 година( )

„Конкуренция — Картели — Пазар на проекти за комутационни апарати с газова изолация — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Разпределяне на пазара — Доказване на нарушението — Отговорност за неправомерното поведение — Продължителност на нарушението — Глоби — Смекчаващи обстоятелства — Сътрудничество“

По дело T‑132/07

Fuji Electric Co. Ltd, по-рано Fuji Electric Holdings Co. Ltd, правоприемник на Fuji Electric Systems Co. Ltd, установено в Кавазаки (Япония), за което се явяват г‑н P. Chappatte и г‑н P. Walter, solicitors,

жалбоподател,

срещу

Европейска комисия, представлявана първоначално от г‑н F. Arbault, впоследствие от г‑н X. Lewis, г‑н J. Bourke и г‑н F. Ronkes Agerbeek и накрая от г‑н N. Khan и г‑н Ronkes Agerbeek, в качеството на представители, подпомагани от г‑н J. Holmes, barrister,

ответник,

с предмет искане за частична отмяна на Решение С (2006) 6762 окончателен на Комисията от 24 януари 2007 година относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.899 — Комутационни апарати с газова изолация) и искане за намаляване на наложената на Fuji Electric Holdings и на Fuji Electric Systems на глоба,

ОБЩИЯТ СЪД (втори състав),

състоящ се от: г-жа I. Pelikánová (докладчик), председател, г‑жа K. Jürimäe и г‑н S. Soldevila Fragoso, съдии,

секретар: г‑жа K. Andová, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 9 февруари 2010 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1 Предхождащите спора обстоятелства, както личат главно от констатациите на Комисията в Решение C (2006) 6762 окончателен на Комисията от 24 януари 2007 година относно производство по член 81 от Договора за ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.899 — Комутационни апарати с газова изолация) (наричано по-нататък „обжалваното решение“), са следните.

1. Разглежданият продукт

2 Комутационните апарати с газова изолация (наричани по-нататък „КАГИ“) се използват, за да контролират потока на енергия в електрическите мрежи. Те представляват тежко електрическо оборудване, което се използва като основен компонент в електрически подстанции „до ключ“.

3 Подстанциите са помощни електрически централи, които конвертират електрическия ток. Освен от трансформатор подстанциите се състоят от системи за контрол, релета, батерии, уреди за зареждане и комутационен апарат. Функцията на комутационния апарат е да предпазва трансформатора от претоварване и/или да изолира веригата и неизправния трансформатор.

4 Комутационните апарати могат да бъдат с газова изолация, с въздушна изолация или с хибридна изолация, когато съчетават предните два вида изолации. КАГИ се продават по цял свят като неразделна част от електрически подстанции „до ключ“ или като отделни части, които трябва да бъдат включени в тези подстанции. Те представляват между 30 % и 60 % от общата цена на подстанциите.

5 Обжалваното решение се отнася до проектите за КАГИ с напрежение над или равно на 72,5 kV (наричани по-нататък „проекти за КАГИ“), което включва КАГИ като самостоятелни продукти, включително всички свързани с тях услуги (транспортиране, инсталиране, изпробване, изолиране и т.н.) и включващите КАГИ електрически подстанции „до ключ“, които следователно се състоят от КАГИ и от други части на подстанцията като трансформаторите и всички свързани с тях услуги (транспортиране, свързване, инсталиране, изолиране и т.н.).

2. Разглежданите предприятия

6 Fuji Electric Holdings Co. Ltd (наричано по-нататък „FEH“) е холдингово дружество от групата Fuji, което управлява четири действащи дъщерни дружества, сред които по-специално Fuji Electric Systems Co. Ltd (наричано по-нататък „FES“). Групата Fuji произвежда и пуска в продажба широка гама продукти, включително проекти за КАГИ. Дейността в областта на КАГИ на групата Fuji се ръководи по-специално от FEH и FES.

7 На 1 октомври 2002 г. групата Fuji прехвърля дейността си в областта на КАГИ на Japan AE Power Systems Corp. (наричано по-нататък „JAEPS“) — съвместно дружество, в което тя притежава 30 % от дружествения капитал, а Hitachi Ltd и Meidensha Corp. притежават останалата част от капитала, съответно 50 % и 20 %.

3. Административно производство

8 На 3 март 2004 г. дружество ABB Ltd уведомява Комисията за наличието на антиконкурентни практики в сектора на проекти за КАГИ и прави устно искане за освобождаване от глоби в съответствие с Известието на Комисията от 19 февруари 2002 година относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер в случаите на картел (OВ C 45, 2002 г., стр. 3, наричано по-нататък „Известие относно сътрудничеството“).

9 Практиките, за които уведомява ABB, се състоят в съгласуване на световно равнище на продажбата на проекти за КАГИ, което включва разпределянето на пазари, разпределянето на квоти и запазването на съответните пазарни дялове, възлагането на проекти за КАГИ на определени за тази цел производители и манипулиране на процедурите за възлагане на обществени поръчки (фиктивни оферти), за да бъдат сключени договорите с тези производители, определянето на цени чрез комплексни споразумения относно невъзложените проекти за КАГИ, развалянето на лицензионни договори с дружества, които не са членове на картела, и обмена на чувствителна информация относно пазара.

10 На 7 май 2004 г. ABB допълва устното си искане за освобождаване от глоби с устно становище и писмени доказателства. На 25 април 2004 г. Комисията условно освобождава ABB от глоба.

11 Въз основа на изявленията на ABB Комисията започва разследване и на 11 и 12 май 2004 г. извършва проверки в помещенията на няколко дружества, които осъществяват дейност в сектора на КАГИ.

12 Между 14 и 25 май 2004 г. групата Areva оказва съдействие на Комисията и на основание на Известието относно сътрудничеството ѝ предоставя различни писмени доказателства, както и информация.

13 На 30 юли 2004 г. групата, чието дружество майка е VA Technologie AG (наричана по-нататък „групата VA Tech“), оказва съдействие на Комисията и на основание на Известието относно сътрудничеството ѝ предоставя различни писмени доказателства, както и информация.

14 След 9 септември 2004 г. представителите на групата Hitachi или JAEPS също оказват съдействие на Комисията и на основание на Известието относно сътрудничеството ѝ предоставят различни писмени доказателства, както и информация.

15 На 4 октомври 2004 г. FEH и FES отговарят на искане за предоставяне на информация, отправено от Комисията на основание член 18 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) (по-нататък „отговорът от 4 октомври 2004 г. на искането за предоставяне на информация“). Същия ден и ABB отговаря на искане за предоставяне на информация на Комисията.

16 На 4 ноември 2004 г. Mitsubishi Electric System Corp. (наричано по-нататък „Melco“) подава до Комисията искане на основание на Известието относно сътрудничеството във връзка с „отчета ѝ за участието му в определени споразумения относно пазара на [проектите за] КАГИ“.

17 На 5 ноември 2004 г. групата Areva отговаря на искане за предоставяне на информация на Комисията.

18 На 20 април 2006 г. Комисията изготвя изложение на възраженията, чиито адресати освен FEH и FES са и ABB, акционерно дружество Alstom, акционерно дружество Areva, Areva T & D AG, Areva T & D Holding SA и Areva T & D SA (наричани по-нататък общо „дружествата от групата Areva“), Hitachi и Hitachi Europe Ltd (наричани по-нататък общо „дружествата от групата Hitachi“), JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo SpA, Schneider Electric SA (наричано по-нататък „Schneider“), Siemens AG, Toshiba Corp., както и пет дружества от групата VA Tech, сред които VA Technologie.

19 На 30 юни 2006 г. FEH и FES изпращат на Комисията в определения срок своите становища в отговор на изложението на възраженията. Като приложение към отговора си на изложението на възраженията те предоставят редица изявления или документи, като иска те да бъдат третирани поверително. Освен това в определения срок ABB, Alstom, дружествата от групата Areva, дружествата от групата Hitachi или JAEPS, Melco, Schneider, Siemens AG Österreich, Siemens и Toshiba отговарят писмено на изложението на възраженията.

20 С писмо от 12 юли 2006 г. FEH и FES оказват съдействие на Комисията и на основание на Известието относно сътрудничеството ѝ предоставят различни писмени доказателства, както и информация.

21 На 14 юли 2006 г. ABB изпраща на Комисията „допълнение към отговора на изложението на възраженията“.

22 На 18 и 19 юли 2006 г. Комисията изслушва дружествата, до които е отправено изложението на възраженията.

23 На 25 август 2006 г. Комисията предоставя на страните в производството, за да могат същите да вземат становища, достъп до извлечения от неповерителния вариант на отговора на FEH и FES на изложението на възраженията, до искането на FEH и FES, направено на 12 юли 2006 г. на основание на Известието относно сътрудничеството, до допълнението към отговора на АBB на изложението на възраженията и до някои допълнителни документи.

24 На 11 септември 2006 г. FEH и FES представят съображенията си по допълнението към отговора на ABB на изложението на възражения.

25 С писмо от 29 септември 2006 г. FEH и FES предоставят на Комисията нови свидетелски показания на един от техните бивши служители г‑н M. H.

26 С писмо от 10 ноември 2006 г. FEH и FES изпращат на Комисията становищата си по повод на коментарите, които дружествата от групата Hitachi или JAEPS са ѝ представили с писмо от 29 септември 2006 г., по повод на управлението в JAEPS.

27 С писмо от 14 ноември 2006 г. Комисията приканва FEH и FES за допълнителни коментари по повод на някои доказателства, които те смятат за релевантни за целите на окончателното решение. FEH и FES отговаря с писмо от 21 ноември 2006 г.

4. Обжалваното решение

28 На 24 януари 2007 г. Комисията приема обжалваното решение, резюме от което е публикувано в Официален вестник от 10 януари 2008 г. (ОВ C 5, стр. 7). На 9 февруари 2007 г. това решение е връчено на FEH и FES.

29 Освен FEH и FES адресати на обжалваното решение са още ABB, Alstom, дружествата от групата Areva, дружествата от групата Hitachi, JAEPS, Melco, Nuova Magrini Galileo, Schneider, Siemens, Siemens AG Österreich, Siemens Transmission & Distribution Ltd (наричано по-нататък „Reyrolle“), Siemens Transmission & Distribution SA, Toshiba и VA Tech Transmission & Distribution GmbH & Co. KEG.

30 В съображения 113—123 от обжалваното решение Комисията посочва, че отделните предприятия, които са участвали в картела, са съгласували в съответствие с договорените правила възлагането на проектите за КАГИ на световно равнище, с изключение на някои пазари, по-конкретно с цел да запазят квотите, които до голяма степен съответстват на техните традиционни пазарни дялове. Тя уточнява, че възлагането на проекти за КАГИ е било осъществявано въз основа на обща „японска“ квота и обща „европейска“ квота, които впоследствие е следвало да бъдат разпределени помежду им съответно от японските и европейските производители. В споразумение, подписано на 15 април 1988 г. във Виена (наричано по-нататък „Споразумение GQ“), са установени правила, които позволяват възлагането на проектите за КАГИ било на японските производители, било на европейските производители, и включването на тяхната стойност в съответната квота. Освен това в съображения 124—132 от обжалваното решение Комисията уточнява, че отделните предприятия, които участват в картела, са сключили устно споразумение (наричано по-нататък „общо споразумение“), по силата на което проектите за КАГИ в Япония, от една страна, и в европейските държави — членки на картела, от друга страна, наричани общо „държави по произход на производителя“ на проектите за КАГИ, са били запазени съответно за японските и за европейските членове на картела. Проектите за КАГИ в „държавите по произход на производителя“ не са били предмет на обмен на информация между двете групи и не са били включени в съответните квоти.

31 Споразумението GQ съдържа и правилата за обмен на необходимата за функционирането на картела информация между двете групи производители, който обмен е осигурен по-конкретно от секретарите на посочените групи, за манипулиране на съответните процедури за възлагане на обществени поръчки и за определяне на цените на проектите за КАГИ, които не са могли да бъдат възложени. Съгласно текста на приложение 2 към Споразумението GQ това споразумение се прилага за целия свят, с изключение на Съединените американски щати, Канада, Япония и 17 страни от Западна Европа. Освен това по силата на общото споразумение проектите за КАГИ в европейските държави, различни от „държавите по произход на производителя“, също са били запазени за европейската група, тъй като японските производители са поели задължение да не подават оферти във връзка с проектите за КАГИ в Европа.

32 Според Комисията разпределянето на проектите за КАГИ между европейските производители е било уредено и със споразумение, подписано на 15 април 1998 г. във Виена и озаглавено „E-Group Operation Agreement for GQ-Agreement“ (наричано по-нататък „Споразумението EQ“). Тя посочва, че проектите за КАГИ в Европа са били възлагани по същите правила и процедури като предвидените във връзка с възлагането на проектите за КАГИ в други страни. По-конкретно проектите за КАГИ в Европа също е трябвало да бъдат съобщени, описани, възложени, договорени или да им бъдат определени минимални цени.

33 В съображение 142 от обжалваното решение Комисията констатира, че за целите на организирането и функционирането на картела в Споразумението GQ и в Споразумението EQ отделните негови членове са били идентифицирани чрез код, съставен от цифри за европейските членове и от букви за японските членове. От юли 2002 г. нататък първоначалните кодове били заменени с цифри.

34 В член 1, буква ж) от обжалваното решение Комисията констатира, че FEH е нарушило член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за Европейското икономическо пространство (наричано по-нататък „Споразумението за ЕИП“), като е участвало в периода от 15 април 1988 г. до 11 май 2004 г. в съвкупност от споразумения и съгласувани практики в сектора на проектите за КАГИ в ЕИП, а в член 1, буква з) от обжалваното решение, че FES е участвало в нарушението за същия период. Освен това в член 1, буква к) от обжалваното решение Комисията констатира, че JAEPS е участвало в същото нарушение за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г.

35 За констатираните в член 1 от обжалваното решение нарушения с член 2, буква г) от обжалваното решение на FEH и FES е наложена глоба в размер на 2 400 000 EUR, която да заплатят солидарно, а с член 2, буква е) от обжалваното решение — глоба в размер на 1 350 000 EUR, която да заплатят солидарно с JAEPS и Hitachi.

Производство и искания на страните

36 На 19 април 2007 г. FEH и FES подават настоящата жалба в секретариата на Общия съд. В нея те посочват по-специално, че жалбата, приложенията към нея и внесените в секретариата документи съдържат поверителна информация и искат те да останат поверителни за всяко трето лице.

37 Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (втори състав) решава да открие устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник на Общия съд, отправя до страните няколко писмени въпроси и искане за предоставяне на документи. Страните отговарят в определените срокове.

38 С писмо, регистрирано в секретариата на Общия съд на 26 януари 2010 г., FEH и FES представят становищата си по доклада от съдебното заседание, за който са известени на 11 януари 2010 г., относно момента, в който са прехвърлили дейността си в областта на КАГИ на JAEPS, и момента, в който са придобили участие в JAEPS.

39 Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 9 февруари 2010 г. FEH и FES уточняват по-специално, че посредством становищата си относно доклада от съдебното заседание те нямат намерение да сезират Общия съд с инцидентен иск за правно основание, изведено от фактически грешки, които опорочават обжалваното решение, доколкото FES в качеството му на дружество майка на JAEPS е отговорно за участието на дейността в областта на КАГИ на последното дружество в нарушението за периода от 1 октомври 2002 г. до 30 септември 2003 г. В съдебното заседание Общият съд приема ново процесуално-организационно действие, като приканва FEH и FES да уточнят предмета на формулираното в жалбата искане за поверителност (вж. точка 36 по-долу). Посочените становища на FEH и FES и процесуално-организационното действие са включени в протокола от съдебното заседание. С писмо от 23 февруари 2010 г. FEH и FES уточняват предмета на искането си за поверителност в определения срок.

40 Устната фаза на производството приключва на 3 март 2010 г.

41 С определение от 25 ноември 2010 г. Общият съд възобновява устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник на Общия съд, отправя до страните нови писмени въпроси. Последните са поканени по-специално да посочат последиците, които търпят по настоящото дело от точки 87—92 от Решение на Съда от 1 юли 2010 г. по дело Knauf Gips/Комисия (C‑407/08 P, все още непубликувано в Сборника). Страните отговарят на въпросите на Общия съд в определените срокове.

42 Устната фаза на производството приключва на 10 януари 2011 г.

43 С писмо от 22 юни 2011 г. представителят на FEH и FES уведомява Общия съд, прилагайки съответните документи, че считано от 1 април 2011 г. FES е престанало да съществува в резултат на поглъщането му от FEH, което от своя страна също е променило фирменото си наименование на Fuji Electric Co. Ltd (наричано по-нататък „жалбоподателят“). С решение на председателя на втори състав на Общия съд от 29 юни 2011 г. това писмо е прибавено към преписката, за което Комисията е уведомена.

44 Жалбоподателят, по-рано FEH, който е правоприемник на FES, моли Общия съд:

– да отмени член 1, буква ж) от обжалваното решение в частта, в която се посочва, че нарушението, за което е отговорно FEH, продължава след септември 2000 г.,

– да отмени член 1, буква з) от обжалваното решение,

– да отмени член 2, буква г) от обжалваното решение в частта, в която се приема, че FES е солидарно отговорно за плащането на наложената глоба,

– да отмени член 2, буква е) от обжалваното решение в частта, в която се приема, че FEH и FES са солидарно отговорни за плащането на наложената глоба,

– да намали размера на наложената на FEH и на FES глоба,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

45 Комисията моли Общия съд:

– да отхвърли жалбата като неоснователна,

– да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.

От правна страна

46 Въпреки че FEH и FES подават заедно настоящата жалба, интересът им, в рамките на същата, не е идентичен и съвпада само частично, което личи от точките от жалбата, които обобщават предмета на настоящия спор. От април 2011 г. обаче интересите на FEH и FES се обединяват в лицето на жалбоподателя.

47 В настоящото дело жалбоподателят иска по същество отмяната на член 1, буква ж) от обжалваното решение, доколкото Комисията държи FEH лично отговорно за нарушението за периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г., и на член 2, буква г) от обжалваното решение, доколкото поради тази причина Комисията осъжда FEH да заплати глоба в размер на 2 400 000 EUR солидарно с FES. В подкрепа на исканията си той посочва три първи правни основания, изведени съответно от явни грешки в преценката, както и от нарушение на правото на справедлив процес и на презумпцията за невиновност, от нарушение на правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване и от нарушение на принципа на равно третиране.

48 От друга страна, жалбоподателят иска отмяната на член 1, буква з) от обжалваното решение, доколкото Комисията държи FES за лично отговорно за нарушението за периода от 15 април 1988 г. до 11 май 2004 г., и на член 2, букви г) и е) от обжалваното решение, доколкото поради тази причина Комисията осъжда FES да заплати глоба в размер на 2 400 000 EUR солидарно с FEH, както и да заплати глоба в размер на 1 350 000 EUR солидарно с FEH, JAEPS и Hitachi. В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква явна грешка в преценката в рамките на четвъртото правно основание.

49 Заедно с това жалбоподателят иска отмяната на член 2, буква е) от обжалваното решение, доколкото Комисията се основава на констатацията, че FEH и FES могат да бъдат лично отговорни за участието на JAEPS в нарушението за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г. и доколкото поради тази причина Комисията им налага глоба в размер на 1 350 000 EUR, която да заплатят солидарно с JAEPS и Hitachi. В подкрепа на исканията си жалбоподателят изтъква явни грешки в преценката в рамките на четвъртото и петото правно основание.

50 Накрая жалбоподателят иска намаляване на размера на глобите, които са наложени на FEH и FES в член 2, букви г) и е) от обжалваното решение. В подкрепа на исканията си жалбоподателят разгръща доводите си в рамките на шестото правно основание.

1. По исканията за частична отмяна на обжалваното решение

51 В подкрепа на исканията си за частична отмяна на обжалваното решение жалбоподателят посочва пет правни основания.

52 В рамките на първите три правни основания жалбоподателят изтъква по същество, че член 1, буква ж) и член 2, буква г) от обжалваното решение трябва да бъдат отменени, доколкото Комисията е констатирала или се е основала на констатацията, че FES е нарушило член 81 ЕО и член 53 от Споразумението за ЕИП за периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. — дата, на която групата Fuji е прехвърлила дейността си в областта на КАГИ на JAEPS. Първото правно основание е изведено от допуснати явни грешки в преценката от Комисията и от нарушение на правото на справедлив процес, презумпцията за невиновност и принципа in dubio pro reo, тъй като в обжалваното решение Комисията е приела, че FEH е продължило да участва в произтичащия от Споразумението GQ картел и след срещата на японските членове, проведена „през или около“ септември 2000 г. Второто правно основание е изведено от нарушение на правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване от Комисията. Третото правно основание е изведено от нарушение на принципа на равно третиране от Комисията.

53 В рамките на четвъртото правно основание жалбоподателят твърди, че член 1, буква з) и член 2, букви г) и е) от обжалваното решение, в които Комисията приема, че FES е солидарно отговорно за плащането на наложените глоби, трябва да бъдат отменени, тъй като почиват на явно погрешна преценка на фактите в настоящия случай, според която FES можело да се смята за лично отговорно за нарушението за периода от 15 април 1988 г. до 11 май 2004 г.

54 В рамките на петото правно основание жалбоподателят поддържа, че член 2, буква е) от обжалваното решение трябва да бъде отменен, доколкото почива на явно погрешна преценка на конкретните факти, според която FEH и FES в качеството им на дружества майки на JAEPS могат да бъдат лично и солидарно отговорни заедно с Hitachi и JAEPS за нарушението за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г.

Предварителни бележки относно предприятията, засегнати от установеното в член 1, букви ж) и з) от обжалваното решение нарушение и относно възникналата във връзка с това отговорност на FEH и FES

55 Преди да се разгледат първите пет правни основания на жалбоподателя, следва да се уточни кои са предприятията, за чието участие в нарушението са отговорни FEH и FES съгласно член 1, букви ж) и з) от обжалваното решение.

56 В това отношение следва да се припомни, че конкурентното право се отнася до „предприятията“ и че в този смисъл понятието за предприятие трябва да се разбира като обозначаващо икономическа единица от гледна точка на целта на съответното нарушение (вж. в този смисъл Решение на Съда от 12 юли 1984 г. по дело Hydrotherm Gerätebau, 170/83, Recueil, стр. 2999, точка 11, Решение на Общия съд от 29 юни 2000 г. по дело DSG/Комисия, T‑234/95, Recueil, стр. II‑2603, точка 124 и Решение на Общия съд от 15 септември 2005 г. по дело DaimlerChrysler/Комисия, T‑325/01, Recueil, стр. II‑3319, точка 85). Съдържащата се в член 81 параграф 1 ЕО забрана предприятията да сключват споразумения или да участват в съгласувани практики, които могат да засегнат търговията между държавите членки и които имат за своя цел или резултат предотвратяването, ограничаването или нарушаването на конкуренцията в рамките на вътрешния пазар, е адресирана до стопански субекти, всеки от които представлява единна организация на персонални, имуществени и неимуществени елементи, която трайно преследва определена икономическа цел, като тази организация може да допринася за извършването на посочено в тази разпоредба нарушение (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 17 декември 1991 г. по дело Enichem Anic/Комисия, T‑6/89, Recueil, стр. II‑1623, точка 235 и Решение на Общия съд от 10 март 1992 г. по дело Shell/Комисия, T‑11/89, Recueil, стр. II‑757, точка 311).

57 За целите на тяхното прилагане и изпълнение приетите на основание член 81 ЕО решения все пак трябва да бъдат адресирани до правни субекти (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 20 април 1999 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, наречено „PVC II“, T‑305/94—T‑307/94, T‑313/94—T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 и T‑335/94, Recueil, стр. II‑931, точка 978 и Решение на Общия съд от 12 декември 2007 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, T‑112/05, Сборник, стр. II‑5049, точка 59). Поради това, когато приема решение на основание член 81, параграф 1 ЕО, Комисията трябва да идентифицира лицето или лицата (физически или юридически), които могат да носят отговорност за поведението на съответното предприятие и да бъдат санкционирани на това основание и които ще бъдат адресати на решението (вж. в този смисъл Решение по дело Hydrotherm Gerätebau, точка 56 по-горе, точка 11).

58 В съответствие с принципа на личната отговорност (Решение на Съда от 14 юли 1972 г. по дело Imperial Chemical Industries/Комисия, 48/69, Recueil, стр. 619, точки 131—141, Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело Комисия/Anic Partecipazioni, C‑49/92 P, Recueil, стр. I‑4125, точка 78 и Решение на Съда от 11 декември 2007 г. по дело ETI и др., C‑280/06, Сборник, стр. I‑10893, точка 39; вж. също заключението на генералния адвокат Kokott по дело ETI и др., посочено по-горе, Сборник, стр. I‑10892, точка 71 и сл.), съгласно който едно лице може да носи отговорност само за собствените си действия (заключение на генералния адвокат Cosmas по дело Комисия/Anic Partecipazioni, посочено по-горе, Recueil, стр. I‑4130, точка 74), по правило лицето, което управлява предприятието към момента на участието му в нарушението, носи отговорност за това нарушение, дори когато към датата на приемане на решението, с което се установява нарушението, посоченото предприятие е поставено под надзора или управлението на друго лице (Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело SCA Holding/Комисия, C‑297/98 P, Recueil, стр. I‑10101, точка 27 и Решение на Съда по дело Stora Kopparbergs Bergslags/Комисия, C‑286/98 P, Recueil, стр. I‑9925, точка 37; в този смисъл вж. също Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело Cascades/Комисия, C‑279/98 P, Recueil, стр. I‑9693, точка 79).

59 Според съдебната практика, когато няколко лица отговарят лично за участието в нарушение, извършено от едно и също предприятие по смисъла на конкурентното право, те трябва да носят солидарна отговорност за посоченото нарушение (вж. в този смисъл Решение на Съда от 6 март 1974 г. по дело Istituto Chemioterapico Italiano и Commercial Solvents/Комисия, 6/73 и 7/73, Recueil, стр. 223, точка 41, Решение на Съда от 16 ноември 2000 г. по дело Metsä-Serla и др./Комисия, C‑294/98 P, Recueil, стр. I‑10065, точки 33 и 34, Решение на Общия съд по дело HFB и др./Комисия, точки 54, 524 и 525, Решение на Общия съд от 15 юни 2005 г. по дело Tokai Carbon и др./Комисия, T‑71/03, T‑74/03, T‑87/03 и T‑91/03, непубликувано в Recueil, точка 62 и Решение на Общия съд по дело Akzo Nobel и др./Комисия, точка 57 по-горе, точки 57—62). От тези решения следва също, че лична и солидарна отговорност за участието на едно и също предприятие в нарушението може да носи както лицето, под чийто пряк надзор или управление се е намирало това предприятие към момента на извършване на нарушението, така и лицето, което, поради това че действително е упражнявало контрол по отношение на първото лице и е определяло пазарното му поведение, непряко е управлявало същото това предприятие към момента на извършване на нарушението (вж. също в този смисъл Решение на Съда от 3 септември 2009 г. по дело Papierfabrik August Koehler и др./Комисия, C‑322/07 P, C‑327/07 P и C‑338/07 P, все още непубликувано в Сборника, точки 40, 43 и 44). От това следва, че цитираната в точка 58 по-горе съдебна практика трябва да се тълкува в смисъл, че се отнася до личната отговорност както на лицето, което управлява пряко предприятието към момента на извършване на нарушението, така и на лицето, което към същия този момент управлява непряко това предприятие.

60 Тази съдебна практика, посочена в точки 56—59 по-горе, се прилага по аналогия и към член 53 от Споразумението за ЕИП, и към решенията на Комисията, приети в приложение на този член.

61 От обжалваното решение, и по-специално от описанието, направено в съображения 5—87 на „засегнатия от производството сектор“, и в съображения 28—44 и 482 — на „засегнатите от производството предприятия“ или на „различното третиране“, запазено за последните предприятия, следва, че Комисията по-специално е определила сред предприятията, участвали в констатираното в член 1 от обжалваното решение нарушение, единната организация на персонални, имуществени и неимуществени елементи, която осъществява дейност в областта на КАГИ в рамките на групата Fuji за периода от 15 април 1988 г. до 30 септември 2002 г. (наричано по-нататък „първото засегнато предприятие“), от една страна, и единната организация на персонални, имуществени и неимуществени елементи, която осъществява дейност в областта на КАГИ в рамките на групата Fuji, Hitachi и Meidensha, прехвърлена на JAEPS за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г. (наричано по-нататък „второто засегнато предприятие“), от друга страна.

62 Освен това от съображение 379 от обжалваното решение следва, че FEH и FES са лично и солидарно отговорни за участието на първото засегнато предприятие в нарушението за периода от 15 април 1988 г. до 30 септември 2002 г. От съображения 32, 33 и 373 от обжалваното решение следва, че възникналата на това основание за FEH и FES отговорност произтича от факта, че те „ръководят“ или управляват „между другото“ първото засегнато предприятие през същия период и следователно са пряко свързани с участието на това предприятие в нарушението.

63 От друга страна, от съображение 380 от обжалваното решение следва, че FEH и FES са лично и солидарно отговорни с Hitachi и JAEPS за участието на второто засегнато предприятие в нарушението за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г. Освен това от съображения 380, 385 и 402 от обжалваното решение следва също, че възникналата поради тази причина за FEH и FES отговорност произтича единствено от факта, че те заедно с Hitachi са определяли пазарното поведение на JAEPS — общото им дъщерно дружество, под надзора на което е поставено пряко второто засегнато предприятие, и от факта, че поради тази причина те са били свързани непряко с участието на това предприятие в нарушението в качеството им на дружества майки на JAEPS.

64 Предвид предходните съображения следва да се разгледат първите пет правни основания на жалбоподателя. По причини, свързани с целесъобразността и процесуалната икономия, първите две правни основания, изведени от явни грешки в преценката, както и от нарушение на правото на справедлив процес, на презумпцията за невиновност и на принципа in dubio pro reo и от нарушение на правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване, следва да се разгледат заедно.

По първото и второто правно основание, изведени от явни грешки в преценката, както и от нарушение на правото на справедлив процес, на презумпцията за невиновност, на принципа in dubio pro reo, и от нарушение на правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване

Доводи на страните

65 С първото и второто правно основание по същество жалбоподателят упреква Комисията, че е допуснала различни явни грешки в преценката и е нарушила правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване, доколкото в член 1, буква ж) от обжалваното решение е приела, че FEH е лично отговорно за участието на първото засегнато предприятие в нарушението за периода след срещата на японските членове, проведена „през или около“ септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. — дата, на която групата Fuji е прехвърлила дейността си в областта на КАГИ на JAEPS, а в член 2, буква г) от обжалваното решение осъжда FEH да заплати поради тази причина глоба в размер на 2 400 000 EUR солидарно с FES. Комисията не доказала надлежно, че първото засегнато предприятие е продължило да участва в „произтичащия от Споразумението GQ картел“, който продължил да съществува след срещата на японските членове, проведена „през или около“ септември 2000 г. Освен това разсъжденията на Комисията в това отношение били опорочени от явни грешки в преценката на доказателствата.

66 Комисията оспорва доводите на жалбоподателя и иска първото и второто правно основание да се отхвърлят.

Съображения на Общия съд

67 Преди да се пристъпи към анализа по същество на първото и второто правно основание, е от значение да се определи точният предмет на възражението, което стои в основата на тези правни основания, както и съображенията от обжалваното решение, посочени в това възражение, и да се припомнят правилата, приложими към доказването на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП и към доказването на участието на дадено предприятие в такова нарушение.

– По точния предмет на възражението в основата на първото и второто правно основание

68 В настоящия случай жалбоподателят не оспорва нито участието на първото засегнато предприятие в нарушението за периода от 15 април 1988 г. до септември 2000 г., нито личната отговорност на FEH заради това участие. Освен това той не оспорва, че заедно с други предприятия FEH е управлявало първото засегнато предприятие за периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г.

69 Освен това, ако жалбоподателят прави разграничение между „произтичащия от Споразумението GQ картел“, който бил прекратен след оттеглянето на Siemens и Hitachi и „произтичащия от новия план картел“, който започнал в средата на 2002 г., той все пак не развива специфични правни основания или доводи срещу преценката на Комисията в съображения 2, 3, 248, 270—299 от обжалваното решение, според която различните споразумения и съгласувани практики, които се прилагат последователно в периода от 15 април 1988 г. до 11 май 2004 г., са само различни проявления на един-единствен общ план. Следователно не може да се приеме, че в рамките на първото и второто правно основание жалбоподателят е оспорил валидно посочената преценка, и оттам, че е оспорил продължителния характер на нарушението.

70 Накрая жалбоподателят не оспорва, че второто засегнато предприятие е участвало в нарушението за периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г. Той оспорва единствено, че за FEH може да възникне някаква отговорност и следователно да му бъде наложена глоба на това основание, доколкото то не е определяло пазарното поведение на JAEPS и следователно не е свързано в качеството му на дружество майка на JAEPS с участието на второто засегнато предприятие в нарушението (вж. точка 173 и сл. по-долу).

71 За разлика от това, жалбоподателят упреква Комисията, че погрешно е преценила представените ѝ доказателствата, че е нарушила правото на справедлив процес, презумпцията за невиновност и принципа in dubio pro reo, както и че е нарушила правилата в областта на разпределяне на тежестта на доказване, като е приела, че констатираното в член 1 от обжалваното решение нарушение е продължило през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. и че първото засегнато предприятие е продължило да участва в него, поради което FEH може да е лично отговорно, поради факта че е управлявало това предприятие към момента на извършване на нарушението. Според него в обжалваното решение Комисията не е доказала надлежно, без да допуска явни грешки в преценката на доказателствата, че първото засегнато предприятие е продължило да участва под управлението на FEH в констатираното в член 1 от обжалваното решение нарушение, което продължило през периода от 1 октомври 2002 г. до 11 май 2004 г.

72 Комисията поддържа, че при конкретните обстоятелства задължение на дружествата от групата Fuji е да установят, че първото засегнато дружество е преустановило участието си в нарушението през разглеждания период.

73 В светлината на доводите на страните следва да се прецени дали Комисията е установила надлежно в обжалваното решение, че нарушението е продължило с участието на първото засегнато предприятие в периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г.

– По съображенията от обжалваното решение, посочени от възражението в основата на първото и второто правно основание

74 Преценките на Комисията относно, от една страна, продължаването на констатираното в член 1 от обжалваното решение нарушение през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г., и от друга страна, относно участието на първото засегнато предприятие в посоченото нарушение през същия период, са следните.

75 В съображение 323 от обжалваното решение Комисията заключава, че споразуменията и/или съгласуваните практики между производителите на проекти за КАГИ са се осъществявали от 15 април 1988 г. поне до 11 май 2004 г. Всъщност в контекста на обжалваното решение съдържащото се в това съображение посочване на „1998 г.“ вместо „1988 г.“ явно е резултат от чисто материална грешка, която следва да се поправи.

76 В съображения 324, 326 и 373 от обжалваното решение тя посочва, че FEH и FES са участвали в нарушението за периода от 15 април 1988 г. — дата на приемане и влизане в сила на Споразумението GQ и Споразумението EQ до 11 май 2004 г. — дата на последната работна среща на членовете на картела, която е била брутално прекъсната от проверките на Комисията. Всъщност съдържащото се в съображение 324 от обжалваното решение посочване на „1998 г.“ вместо „1988 г.“ е резултат от чисто материална грешка, която следва да се поправи.

77 В съображения 177—216 от обжалваното решение Комисията представя „хронологичен преглед на развитието на картела“. Във връзка с това в съображения 178 и 179 от обжалваното решение тя констатира следното:

„(178) Siemens преустановява участието си в срещите на картела през септември 1999 г., последвано от Hitachi и Schneider/VA Tech през 2000 г. Неучастието на Siemens е било особено дестабилизиращо от европейска гледна точка, тъй като това дружество е европейски секретар на група „Европа“ от 1988 г. и едновременно с това е основно действащо лице във и извън Европа. Дейността на картела обаче продължава и Alstom поема поста на секретар на група Европа. Поради намаления състав спрямо 1988 г. логистиката се опростява дотолкова, че обезсмисля съществуването на една по-сложна структура.

(179) През 2002 г., Siemens, Hitachi и VA Tech възобновяват участието си в картела […]“.

78 В съображения 270—299 от обжалваното решение Комисията посочва причините, поради които приема, че „всички уговорки в конкретния случай носят характеристиките на едно-единствено продължено нарушение“. В съображение 279 от обжалваното решение тя посочва по-специално, че „[н]якои членове на картела изтъкват, че в хода на развитието си картелът се е променил основно след 2002 г. и че следователно по-скоро трябва да се разграничават две отделни нарушения, отколкото едно-единствено продължено нарушение“. В съображения 279—299 от обжалваното решение обаче Комисията представя обстоятелствата, които според нея удостоверяват, че различните споразумения и съгласувани практики, които се прилагат последователно в периода от 15 април 1988 г. до 11 май 2004 г., са само различни проявления на един-единствен общ план и уточнява, че било изкуствено да се раздели на различни нарушения едно такова непрекъснато поведение, което се характеризира с една-единствена цел.

79 В съображение 284 от обжалваното решение Комисията посочва следното:

„ABB представя обяснение на описаните практики, което съответства на фактите и документите по преписката, включително на писмените споразумения. Направените от предприятията изявления, според които били налице две последователни нарушения, значително се различават по отношение на датата на прекратяване на първото [вж. съображение 290 по-долу]. Тези противоречиви изявления се различават и от писмените доказателства, получени при проверките. Един по-задълбочен анализ показва, че тези противоречиви изявления фактически съответстват само на твърдения (нито едно от които не е от времето на настъпване на фактите), които не са подкрепени от никакво доказателство от времето на настъпване на фактите или решаващо такова, което да показва, че картелът за [проектите за] КАГИ е бил прекратен на една от посочените дати. Те не съставляват фактически доказателства, а предложени от страните преценки на фактите или заключения на свидетели, които са включени в писмените документи по искане на адвокатите на защитата на дружествата, засегнати от настоящото производство. Страните са склонни да посочват датите, на които смятат, че картелът е функционирал по-неефективно като дати, на които се смята, че картелът de facto е бил преустановен“.

80 В съображение 290 от обжалваното решение се посочва освен това следното:

„(290) Комисията не може да се позове на изявленията [на дружествата от групата] Areva, [на] Melco, [на дружествата от групата] Hitachi [или на] JAEPS и [на] Toshiba, що се отнася до съответните им твърдения, че картелът е бил преустановен за пръв път или през 1997 г. [дружества от групата] Areva [в искането им на основание на Известието относно сътрудничеството, вж. точка 12 по-горе], или през септември 1999 г. Melco [в отговора му на изложението на възраженията] или през 1999 г. след оттеглянето на Siemens [дружествата от групата] Hitachi [или] JAEPS [в отговора им на изложението на възраженията], или дори около септември 2000 г. [FEH и FES в отговора им на изложението на възраженията]. По този въпрос изявленията им не са достоверни, тъй като си противоречат взаимно и, както вече беше посочено, са в противоречие със съдържащите се в преписката доказателства. Melco, Toshiba, Fuji, ABB, Alstom, Reyrolle/VA Tech и Magrini/Schneider (по-късно VAS и следователно VA Tech), са продължили да участват в многостранните срещи през 2000 г. и/или 2001 г. [вж. съображения 191—198 от обжалваното решение]. Освен това те са двусмислени и неубедителни“.

81 В съображения 191—198 от обжалваното решение Комисията посочва предоставените от АВВ или от дружествата от групата Fuji доказателства, които според нея показват, че картелът е продължил да съществува след оттеглянето на Siemens през септември 1999 г., последвано от това на Hitachi и „Schneider/VA Tech“ през 2000 г., и преди постепенното завръщане на тези дружества от март 2002 г. нататък. Най-напред в съображения 191—196 Комисията се позовава на представените от АВВ във връзка с искането му за освобождаване от глоба (вж. точка 8 по-горе) документи относно поредица от факсове, разменени в периода от 18 декември 2000 г. до 22 януари 2001 г. между АВВ, Melco и Alstom във връзка със срещите и възлагането на проекти за КАГИ. По-нататък в съображение 197 от обжалваното решение Комисията се позовава на представен от АВВ във връзка с искането му за освобождаване от глоба документ с дата 12 май 2000 г., съдържащ списък на „срещите на комитета“ за част от периода 2000—2001 г. Тя посочва, че от този списък следва, че в тези срещи са участвали Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco и Toshiba, но не и Siemens и „JAEPS (Hitachi)“, което съвпада с изявлението на АВВ в отговора му от 4 октомври 2004 г. на искането за информация от Комисията (вж. точка 15 по-горе), „според което последните две дружества не са били част от картела в онзи момент“. Накрая в съображение 198 от обжалваното решение тя посочва съвкупност от документи, които са предоставени от FEH и FES с искането им на основание на Известието относно сътрудничеството (вж. точка 10 по-горе) и от АВВ с допълнение от 7 май 2004 г. към искането му за освобождаване от глоба, и в които се споменават споразумения, сключени между членовете на картела относно осем проекта за КАГИ, с референтни номера в рамките на картела [поверително]( ), които доказват, че картелът е бил активен в този период.

82 В съображение 372 и сл. от обжалваното решение Комисията констатира също, че първото засегнато предприятие е продължило да участва в картела след срещата на японските членове, проведена „през или около“ септември 2000 г. В този смисъл обжалваното решение гласи следното:

„(372) За да се подведат под отговорност съответните правни образувания в [групата] Fuji, следва да се разграничават два периода: преди и след прехвърлянето на дейността [в областта на] КАГИ [от групата] Fuji на JAEPS на 1 октомври 2002 г.

(373) [FEH] и [FES] са участвали в описаното в настоящото решение тайно споразумение поне от 15 април 1988 г. (дата, на която Fuji се присъединява към Споразумението GQ) до 30 септември 2002 г. (дейността [в областта на] КАГИ [на групата] Fuji е прехвърлена на JAEPS на 1 октомври 2002 г.). [FEH] притежава 100 % от капитала на [FES].

Доводи, изложени от Fuji

(374) Fuji признава, че е участвало в описания в изложението на възраженията картел между 1988 г. и септември 2000 г., но не и след това. Fuji прекратява участието си в картела „най-късно през или около септември 2000 г. Fuji никога не е участвало в новия план, тъй като впоследствие Fuji не е участвало в съвместните срещи с европейските доставчици и не е продължило да обменя информация.

(375) Fuji поддържа, че дори някои проекти на споразумения, представени от [него] (вж. съображение 198) да „продължават да са валидни, съгласно установеното в тях, и след тази дата (септември 2000 г.), Fuji не можело да действа на тяхно основание след септември 2000 г., тъй като всички „крайни срокове на процедурите за възлагане на обществени поръчки изтичали няколко месеца преди това“. Освен това Fuji разбрало, че предходните споразумения във връзка със Споразумението GQ нямали повече задължителна сила за членовете на картела; Fuji не е спечелило нито една от изброените обществени поръчки и по този начин не е извлякло печалба от нито едно от споразуменията“.

Преценка на Комисията

(376) Тъй като Fuji не е член на комитета „Европа/Япония“, не се предполага то да се среща с европейските производители нито на ръководно равнище, нито на равнище работни групи, а единствено по време на годишните срещи. От друга страна, годишните срещи не играят съществена роля във функционирането на картела, както непряко потвърждава Fuji, като признава, че също е участвало в картела през 2000 г. (година, през която не се е състояла нито една годишна среща).

(377) Изявлението на Fuji, че е напуснало картела около септември 2000 г., не е потвърдено от нито една от останалите засегнати от производството страни, въпреки че тази информация им е била предоставена, за да вземат отношение по нея. Освен това изявлението на Fuji е неясно, доколкото на места то твърди, че оттеглянето от картела се е състояло „през или около септември 2000 г.“, а от друга страна, в същия документ твърди, че това е станало „най-късно през септември 2000 г.“ Fuji посочва също, че „последният фиш за договаряне, получен от [г‑н Oz.], е с дата 28 септември 2000 г.“ и че то не е продължило да контактува с картела по Споразумението GQ след тази дата“. Това означава, че от Fuji се е очаквало да представи „договорена“ оферта на клиент, за да създаде впечатлението за конкуренция около проекта, но то не представя никакво доказателство, че се е отказало от проекта или че е предложило оферта при конкурентни условия. Освен това според [г‑н I. H.] Fuji е напуснало картела „малко след Siemens“, но от друга страна, е установено, че Siemens се е оттеглило през септември 1999 г. Това изявление също не е потвърдено от каквито и да било данни или доказателства от преписката, които да позволят да се твърди, че то публично се е разграничило от картела през септември 2000 г.

(378) Накрая, дори ако Комисията трябва да признае липсата на какъвто и да е нов обмен между картела и Fuji до създаването на JAEPS, тя трябва също да отчете факта, че в търговската си дейност Fuji не може игнорира вече обменената информация и че вече сключените споразумения са все още в сила. Според доказателствата от преписката, и по-специално според предоставената от Fuji информация то е страна по някои споразумения, посочени в съображение 198, чиято валидност включва периода след септември 2000 г. и чието неспазване се санкционира. Въпреки че Комисията е предоставила на Fuji възможността да вземе отношение и да представи допълнителни доказателства, за да оспори тези изводи, Fuji не е представило никакво доказателство, че се е оттеглило от споразуменията, че на практика ги е оспорило или че не ги е спазвало. Напротив, фактът, че всички „крайни срокове на процедурите за възлагане на обществени поръчки са изтекли няколко месеца преди това“, както изтъква Fuji, единствено подкрепя извода, че споразуменията вече са били приети и влезли в сила. Освен това фактът, че в крайна сметка Fuji не е спечелило обществените поръчки (довод, който също се изтъква, без да се представят доказателства в негова подкрепа), не засяга посочените по-горе изводи. На първо място, защото Fuji е участвало във всички изброени споразумения, но не ги е организирало, нито непременно се е възползвало от тях. Посочването му в списъка означава, че то е трябвало да подаде оферти, но не задължително да бъде избраният кандидат. На второ място, защото дори да беше кандидатът, избран от членовете на картела (което Fuji нито поддържа, нито доказва), пак нямаше да е изцяло сигурно, че в крайна сметка ще спечели поръчката, тъй като други оференти, които не участват в картела, могат да имат повече успех от него.

(379) Поради причините, изложени в съображения 334 и 373, [FEH] и [FES] трябва да бъдат солидарно отговорни за участието на Fuji в нарушението между 15 април 1988 г. и 30 септември 2002 г.“ [неофициален превод]

– По правилата, приложими към доказването на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП и към доказването на участието на дадено предприятие в такова нарушение

83 Доколкото страните спорят по въпроса за разпределянето на тежестта на доказване помежду им и по-общо по въпроса за спазването или не в конкретния случай на правилата, приложими към доказването на нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП и към доказването на участието на дадено предприятие в такова нарушение, най-напред следва да се припомни приложимото в тази област право.

84 Според постоянната съдебна практика в областта на тежестта на доказване, от една страна, задача на страната или на органа, който твърди, че е налице нарушение на конкурентното право, е да представи доказателства за това, като установи в достатъчна степен съставомерните признаци на нарушението, и от друга страна, задача на предприятието, което повдига възражение срещу констатацията за нарушение, е да докаже, че условията за прилагане на този способ за защита са изпълнени, в който случай посоченият орган да трябва да прибегне към други доказателства (Решение на Общия съд от 16 ноември 2006 г. по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, T‑120/04, Recueil, стр. II‑4441, точка 50; вж. също в този смисъл Решение на Съда от 17 декември 1998 г. по дело Baustahlgewebe/Комисия, C‑185/95 P, Recueil, стр. I‑8417, точка 58 и Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точка 78). Продължителността на нарушението е съставомерен елемент на понятието за нарушение по член 81, параграф 1 ЕО, елемент, доказателствената тежест за който лежи главно върху Комисията (Решение на Общия съд от 7 юли 1994 г. по дело Dunlop Slazenger/Комисия, T‑43/92, Recueil, стр. II‑441, точка 79 и Решение на Общия съд по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, посочено по-горе, точка 51).

85 Това разпределение на тежестта на доказване може да се променя, доколкото фактическите обстоятелства, на които се позовава една от страните, могат да породят задължение за другата страна да даде обяснение или обосновка, при липсата на което/която може да се заключи, че въпросните обстоятелства са доказани (вж. в този смисъл Решение по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 84 по-горе, точка 79 и Решение по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, точка 84 по-горе, точка 53).

86 Що се отнася до доказателствата, които Комисията може да приеме, принципът, който има предимство в конкурентното право, е този на свободата при събиране на доказателствата (Решение на Съда от 25 януари 2007 г. по дело Dalmine/Комисия, C‑407/04 P, Сборник, стр. I‑829, точка 63, Решение на Общия съд от 8 юли 2004 г. по дело JFE Engineering и др./Комисия, T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 и T‑78/00, Recueil, стр. II‑2501, точка 273). Тъй като забраната за участие в антиконкурентни практики и споразумения, както и санкциите, които могат да бъдат наложени на нарушителите, са общоизвестни, в рамките на антиконкурентните практики и споразумения дейностите обикновено се развиват скрито, срещите се провеждат тайно, най-често в трета държава, и свързаната с тях документация е сведена до минимум. Дори Комисията да открие доказателства, удостоверяващи изрично осъществяването на неправомерни контакти между стопански субекти, като протоколи от срещи, обикновено те са само фрагментарни и откъслечни, така че често се оказва необходимо някои детайли да бъдат възстановени чрез дедукция. Следователно в повечето случаи съществуването на антиконкурентна практика или споразумение трябва да бъде логически изведено от определен брой съвпадения и улики, които, взети заедно, могат да представляват, при липсата на друго смислено обяснение, доказателство за нарушаване на конкурентното право (Решение по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 84 по-горе, точки 55—57). Тези улики и съвпадения позволяват да се установят не само наличието на антиконкурентни действия или споразумения, но и продължителността на дадено непрекъснато антиконкурентно поведение и периодът на прилагане на споразумение, сключено в нарушение на конкурентното право (Решение на Съда от 21 септември 2006 г. по дело Technische Unie/Комисия, C‑113/04 P, Recueil, стр. I‑8831, точка 166).

87 Във всеки случай е необходимо Комисията да представи точни и съвпадащи доказателства, за да обоснове твърдото убеждение, че нарушението е било извършено (вж. Решение на Общия съд от 6 юли 2000 г. по дело Volkswagen/Комисия, T‑62/98, Recueil, стp. II‑2707, точки 43 и 72 и цитираната съдебна практика, Решение на Общия съд по дело JFE Engineering/Комисия, точка 86 по-горе, точка 179 и цитираната съдебна практика и Решение на Общия съд от 25 октомври 2005 г. по дело Groupe Danone/Комисия, T‑38/02, Recueil, стp. II‑4407, точка 217). Не е необходимо обаче всяко от представените от Комисията доказателства непременно да отговаря на тези критерии по отношение на всеки елемент на нарушението. Всъщност достатъчно е съвкупността от изтъкнати от институцията улики, преценени общо, да отговаря на това изискване (вж. Решение по дело JFE Engineering/Комисия, точка 86 по-горе, точка 180 и Решение по дело Groupe Danone/Комисия, посочено по-горе, точка 218; вж. в този смисъл също Решение по дело „PVC II“, точка 57 по-горе, точки 768—778, и по-специално точка 777). По отношение на продължителността на нарушението съдебната практика изисква при липсата на доказателства, които могат да установят пряко продължителността на едно нарушение, Комисията да се основава поне на доказателства, свързани с достатъчно близки във времето факти, по начин, по който да може да бъде прието в разумна степен, че това нарушение е продължавало по непрекъснат начин между две конкретни дати (Решение по дело Technische Unie/Комисия, точка 86 по-горе, точка 169, Решение по дело Dunlop Slazenger/Комисия, точка 84 по-горе, точка 79 и Решение по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, точка 84 по-горе, точка 51).

88 Що се отнася до доказателствената стойност, която следва да бъде призната на отделните доказателства, е необходимо да се подчертае, че единственият релевантен критерий за преценка на свободно представените доказателства е тяхната достоверност (Решение по дело Dalmine/Комисия, точка 86 по-горе, точка 63, вж. Решение на Общия съд от 8 юли 2004 г. по дело Mannesmannröhren-Werke/Комисия, T‑44/00, Recueil, стр. II‑2223, точка 84 и цитираната съдебна практика, Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 86 по-горе, точка 273). Според общоприложимите относно доказателствата правила достоверността и следователно доказателствената стойност на даден документ зависят от неговия произход, от обстоятелствата по неговото изготвяне, от неговия адресат и от съдържанието му (Решение на Общия съд от 15 март 2000 г. по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95—T‑32/95, T‑34/95—T‑39/95, T‑42/95—T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95—T‑65/95, T‑68/95—T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 и T‑104/95, Recueil, стр. II‑491, точка 1053, заключение на съдия Vesterdorf, изпълняващ функциите на генерален адвокат, към Решение на Общия съд от 24 октомври 1991 г. по дело Rhône-Poulenc/Комисия, T‑1/89, Recueil, стр. II‑867, II‑869, II‑956). По-конкретно следва да се придаде голямо значение на обстоятелството, че даден документ е съставен в непосредствена връзка с фактите (Решение на Общия съд от 11 март 1999 г. по дело Ensidesa/Комисия, T‑157/94, Recueil, стр. II‑707, точка 312) или от пряк свидетел на тези факти (вж. в този смисъл Решение по дело JFE Engineering и др./Комисия, точка 86 по-горе, точка 207). Документите, от които става ясно, че са осъществени контакти между няколко предприятия и че тези предприятия по-специално са преследвали целта да се отстрани предварително несигурността по отношение на бъдещото поведение на конкурентите им, доказват в достатъчна степен наличието на съгласувана практика (вж. в този смисъл Решение на Съда от 16 декември 1975 г. по дело Suiker Unie и др./Комисия, 40/73—48/73, 50/73, 54/73—56/73, 111/73, 113/73 и 114/73, Recueil, стр. 1663, точки 175 и 179). Освен това изявленията, които не са в интерес на техния автор, трябва по принцип да се разглеждат като особено надеждни доказателства (вж. в този смисъл Решение по дело JFE Engineering/Комисия, точка 86 по-горе, точки 207, 211 и 212).

89 Накрая в това отношение следва да се припомни, че ролята на съда, сезиран с жалба за отмяна, подадена на основание член 230 ЕО (понастоящем член 263 ДФЕС) и насочена срещу решение на Комисията, с което се установява нарушение на конкурентното право и се налагат глоби на адресатите му, се състои в преценката дали доказателствата и другите обстоятелства, посочени от Комисията в решението ѝ, са достатъчни, за да се установи наличието на нарушение (Решение по дело JFE Engineering/Комисия, точка 86 по-горе, точки 174 и 175, вж. в този смисъл също Решение по дело „PVC II“, точка 57 по-горе, точка 891). Ако съдът има съмнения, те трябва да бъдат в полза на адресатите на решението, така че съдът не може да направи извод, че Комисията е установила надлежно съществуването на разглежданото нарушение, ако все още има съмнение по този въпрос (Решение по дело JFE Engineering/Комисия, точка 86 по-горе, точка 177 и Решение по дело Groupe Danone/Комисия, точка 87 по-горе, точка 215). Всъщност в последния случай е необходимо да се вземе предвид презумпцията за невиновност, произтичаща по-специално от член 6, параграф 2 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), която е част от основните права, които според практиката на Съда — потвърдена освен това в преамбюла на Единния европейски акт и в член 6, параграф 2 от Договора за Европейския съюз, както и в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, обявена на 7 декември 2000 г. в Ница (ОВ С 364, стр. 1) — са защитени в правния ред на Европейския съюз. Предвид естеството на разглежданите нарушения, както и естеството и тежестта на свързаните с тях санкции, презумпцията за невиновност се прилага именно в приложимите към предприятията процедури относно нарушения на правилата за конкуренция, вследствие на които могат да бъдат наложени глоби или периодични имуществени санкции (вж. в този смисъл Решение на Съда от 8 юли 1999 г. по дело Hüls/Комисия, C‑199/92 P, Recueil, стр. I‑4287, точки 149 и 150, и Решение на Съда по дело Montecatini/Комисия, C‑235/92 P, Recueil, стр. I‑4539, точки 175 и 176, Решение по дело Groupe Danone/Комисия, точка 87 по-горе, точка 216).

90 Наличието на нарушение трябва да се прецени единствено в зависимост от доказателствата, събрани от Комисията в решението, с което се установява посоченото нарушение, поради което единственият релевантен въпрос по същество е дали доказването на нарушението е свързано или не с тези доказателства (Решение по дело Cimenteries CBR и др./Комисия, точка 88 по-горе, точка 726).

91 Цитираната по-горе съдебна практика се прилага по аналогия към член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП и към решенията на Комисията, приети в приложение на този член.

92 Предвид правилата, изложени в точки 84—91 по-горе, следва да се провери дали в обжалваното решение Комисията се позовава на достатъчно достоверни, точни и съвпадащи доказателства, за да обоснове в рамките на обща преценка и след разглеждане на обясненията или алтернативните обосновки, представени от жалбоподателя, твърдото убеждение, че установеното в член 1 от обжалваното решение нарушение е продължило с участието на първото засегнато предприятие през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г., за което FEH е лично отговорно, тъй като е управлявало това предприятие към момента на извършване на нарушението.

– По анализа на доказателствата, на които се основава обжалваното решение

93 Най-напред следва да се припомнят основните факти, въз основа на които Комисията е приела в обжалваното решение, че установеното в член 1 от обжалваното решение нарушение е продължило с участието на първото засегнато предприятие през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г.

94 В съображение 290 от обжалваното решение Комисията посочва, че отхвърля изявленията на FEH и FES, на дружествата от групата Areva, на Melco, на дружествата от групата Hitachi или JAEPS и на Toshiba, че картелът е бил преустановен за пръв път или през 1997 г., или през септември 1999 г., или през 1999 г. след оттеглянето на Siemens, или дори около септември 2000 г., тъй като те не са достоверни или са двусмислени и неубедителни, защото си противоречат взаимно и са в противоречие със съдържащите се в преписката доказателства (вж. точка 80 по-горе). В същото съображение 290 от обжалваното решение във връзка със съображения 191—198 Комисията установява, че първото засегнато предприятие, както и други предприятия са продължили да участват в многостранни срещи през 2000 г. и/или 2001 г. Обстоятелствата, на които се позовава Комисията, за да докаже, че картелът е продължил да функционира — с участието на първото засегнато предприятие — след оттеглянето на „Schneider/VA Tech“ на 13 декември 2000 г. са посочените в точка 81 по-горе.

95 Най-напред, що се отнася до факсовете, разменени между някои членове на картела в периода от 18 декември 2000 г. до 22 януари 2001 г. по повод на срещи и възлагане на проекти за КАГИ, е важно да се посочи, както Комисията признава, че засегнатите от този обмен на факсове предприятия са единствено Alstom (по-рано Areva), Melco и ABB. Както правилно посочва жалбоподателят, макар този обмен, който датира от момента на настъпване на фактите, да удостоверява достоверно и точно дейността на картела около декември 2000 г. и януари 2001 г., той не предоставя никаква улика в смисъл, че самото първо засегнато предприятие е участвало в картела.

96 По-нататък, що се отнася до списъка от 12 май 2000 г., в същия са посочени цели тринадесет „срещи на комитета“, проведени в периода от 18 май 2000 г. до 17 май 2001 г. Антиконкурентната цел на тези „срещи на комитета“ може да бъде изведена от това, че в този списък всяко едно от посочените в съображения 142 и 197 от обжалваното решение предприятия е било обозначено с неговия специален код в рамките на картела, и че както потвърждават няколко членове на картела, някои от събранията на органите — съвместният комитет Европа/Япония и комитетът Европа — които участват в оперативната дейност на картела, са били планирани, което следва и от съображения 150 и 151 от обжалваното решение. Доколкото действителното провеждане на шест от тези срещи на комитета е било потвърдено от някои членове на картела или установено с други материали по делото, като документи за пътни разходи или записки в лични бележници, дейността на картела в периода от 18 май 2000 г. до 17 май 2001 г. се приеме за доказана. Както признава Комисията обаче, в тези срещи са участвали само предприятията Reyrolle, Alstom, Schneider, ABB, Melco и Toshiba. От това следва, както правилно посочва жалбоподателят, че ако този списък удостоверява достоверно и точно дейността на картела в периода между 18 май 2000 г. и 17 май 2001 г., той за разлика от това не предоставя никаква улика в смисъл, че първото засегнато предприятие е участвало в картела.

97 Накрая по отношение на документите, отнасящи се до факти, които настъпват към момента на тяхното съставяне, относно осем проекта за КАГИ, с референтни номера [поверително], същите установяват сключени между членовете на картела споразумения с цел възлагане на посочените по-горе проекти за КАГИ, чийто срок на валидност е променлив. Така в тези документи се посочва, че първото засегнато предприятие е участвало с други членове на картела в споразумения с цел разпределяне на осем проекта за КАГИ, които са организирани от други участвали в картела предприятия, които са сключени или са влезли в сила между [поверително] и [поверително] и които са били валидни в продължение на около [поверително], считано от датата на сключването им или за последния проект с референтен номер от [поверително] до [поверително].

98 В това отношение е важно да се припомни, че за да е налице споразумение по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО, е достатъчно съответните предприятия да са изразили общата си воля да възприемат определено пазарно поведение (Решение на Общия съд от 24 октомври 1991 г. по дело Petrofina/Комисия, T‑2/89, Recueil, стр. II‑1087, точка 211 и Решение на Общия съд от 10 март 1992 г. по дело ICI/Комисия, T‑13/89, Recueil, стр. II‑1021, точка 253; в този смисъл вж. също Решение на Съда от 15 юли 1970 г. по дело ACF Chemiefarma/Комисия, 41/69, Recueil, стр. 661, точка 112). Освен това член 81 ЕО се прилага, когато последиците от даден картел продължават да се проявяват, без той да е бил официално преустановен (вж. в този смисъл Решение по дело ICI/Комисия, посочено по-горе, точка 254 и Решение на Общия съд от 13 декември 2001 г. по дело Acerinox/Комисия, T‑48/98, Recueil, стр. II‑3859, точка 63). Посочената по-горе съдебна практика се прилага по аналогия към член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.

99 В настоящия случай жалбоподателят оспорва, че в приложение на правилата на картела FEH е сключило споразумения с цел възлагането в рамките на картела на осем проекта за КАГИ с референтни номера [поверително]. Освен това той не оспорва, че предвид договореното в тези споразумения те произвеждат действие между [поверително] — дата на влизане в сила на споразумението по проекта с референтен номер [поверително] и [поверително] — дата на валидност на споразумението по проекта с референтен номер [поверително].

100 От друга страна, нито едно доказателство по преписката не позволява да се установи, че първото засегнато предприятие публично се е разграничило от картела и от сключените в тази рамка споразумения. Едно предприятие обаче, което не се разграничава публично от резултатите от среща, в която е участвало, или от споразумение, по което е било страна, по принцип е напълно отговорно за участието си в картела. Всъщност би било прекалено лесно за предприятията да сведат до минимум опасността да трябва да платят голяма глоба, ако можеха да се възползват от незаконосъобразен картел и след това от намаляване на размера на глобата с мотива, че са имали само ограничена роля в извършване на нарушението, докато тяхното поведение е подтикнало други предприятия да предприемат още по-увреждащи конкуренцията действия (вж. в този смисъл Решение по дело Mannesmannröhren-Werke/Комисия, точка 88 по-горе, точка 278 и цитираната съдебна практика). От това следва, че дори да се приеме, че първото засегнато предприятие не е спазило всички споразумения, сключени в рамките на картела, това обстоятелство не би било достатъчно, при липса на доказателство за публично разграничаване от негова страна спрямо другите членове на картела, за да се освободи то от отговорност заради участието си в тези споразумения, а чрез тях и в нарушението, установено в член 1 от обжалваното решение.

101 Следователно трябва да се приеме, че факсовете, разменени между няколко членове на картела в периода от 18 декември 2000 г. до 22 януари 2001 г., списъкът на „срещите на комитета“ от 12 май 2000 г., както и документите относно осем проекта за КАГИ, посочени в съображения 191—198 от обжалваното решение, към които препраща съображение 290 от него, удостоверяват достоверно, точно и съгласувано, че установеното в член 1 от обжалваното решение нарушение е продължило през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. Освен това, предвид изключително дългата продължителност на установеното в член 1 от обжалваното решение нарушение, чието съществуване жалбоподателят не оспорва за периода от 15 април 1988 г. до поне септември 2000 г., както и предвид сложните превантивни мерки, предприети от членовете на картела, за да замаскират или прикрият съществуването му, както те са посочени в съображение 170 от обжалваното решение, може да се приеме, че тези обстоятелства се отнасят до факти, достатъчно близки във времето по смисъла на посочената в точка 87 по-горе съдебна практика, за да може разумно да се приеме, че това нарушение е продължило непрекъснато през посочения период.

102 Нещо повече, доказателствата, на които се основава обжалваното решение в това отношение, са достатъчно достоверни, точни и съгласувани. Те не могат да бъдат обезсилени от изявленията на FEH и FES в писмото им до Комисията от 21 ноември 2006 г. и в отговора им на изложението на възраженията (вж. точки 19 и 27 по-горе), както и от изявленията на Melco, на дружествата от групата Hitachi или JAEPS и от групата VA Tech в исканията им на основание на Известието относно сътрудничеството (вж. точки 13, 14 и 16 по-горе), според които картелът вече е бил прекратен за първи път преди периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. Всъщност тези изявления, според които картелът бил предварително прекратен, не са подкрепени от достоверни и точни доказателства. Освен това посочените изявления са противоречиви, доколкото авторите им твърдят, че картелът бил прекратен или през 1997 г. (Melco), или през 1999 г. (дружества от групата Hitachi или JAEPS и групата VA Tech), или още „през или около“ септември 2000 г. (FEH и FES). Следователно, както правилно посочва Комисията в съображения 284, 285 и 290 от обжалваното решение, тези изявления не позволяват да се оспорят писмените доказателства, отнасящи се до факти, настъпили към момента на тяхното съставяне и произхождащи от самите предприятия, които са участвали в констатираното в член 1 от обжалваното решение нарушение, откъдето следва, че посоченото нарушение е продължило през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г.

103 Безспорно жалбоподателят изтъква, че тъй като изявленията са посочени в писмото на FEH и FES до Комисията от 21 ноември 2006 г. и в отговора им на изложението на възраженията те се ползват с доказателствена сила и с особена достоверност поради „самоинкриминиращия“ си характер (вж. точка 88 по-горе и точка 107 по-долу). Изявленията обаче, чрез които FEH и FES посочват, че първото засегнато предприятие е преустановило участието си в картела след срещата на японските членове, проведена „през или около“ септември 2000 г., не могат да се приемат като противоречащи на интересите им. Всъщност посочените изявления целят по-скоро да омаловажат значението на приноса на първото засегнато предприятие в нарушението и оттук да ограничат възникналата лична отговорност за FEH заради управлението, което е упражнявало върху това предприятие към момента на извършване на нарушението. Следователно подобни изявления не могат да обезсилят доказателствата, на които се позовава Комисията в обжалваното решение.

104 Следователно няма основание жалбоподателят да упреква Комисията, че не е признала доказателствената стойност на изявленията, посочени в писмото на FEH и FES до Комисията от 21 ноември 2006 г. и в отговора им на изложението на възраженията, с цел да заключи, че първото засегнато предприятие е участвало в нарушението през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г., за което FEH може да бъде лично отговорно заради управлението, което е упражнявало върху това предприятие към момента на извършване на нарушението.

105 От друга страна, документите относно споразуменията, сключени в рамките на картела, които са посочени в съображения 191 и 198 от обжалваното решение, подкрепят достоверно и точно преценката на Комисията, според която първото засегнато предприятие е продължило да участва в нарушението през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г., доколкото в тези документи е указано, че Fuji е страна в споразумения, сключени в рамките на картела, които следва да произведат действието си между 27 август 1998 г. и 28 октомври 2001 г.

106 Остава да се провери дали представените от жалбоподателя обяснения или алтернативни обосновки могат да обезсилят достоверните и точни доказателства, на които се основава обжалваното решение. В противен случай ще може да се направи изводът, че Комисията е представила доказателството, което е била длъжна да посочи, че първото засегнато предприятие е продължило да участва в нарушението през периода от септември 2000 г. до 30 септември 2002 г. (вж. в този смисъл Решение по дело Aalborg Portland и др./Комисия, точка 84 по-горе, точка 79 и Решение по дело Peróxidos Orgánicos/Комисия, точка 84 по-горе, точки 63 и 71), за което FEH може да е лично отговорно заради управлението, което е упражнявало върху това предприятие към момента на извършване на нарушението.

– По анализа на алтернативните доказателства, представени от жалбоподателя

107 Най-напред жалбоподателят упреква Ко