BG Официален вестник на Европейския съюз C 274/12

Жалба, подадена на 12 юли 2013 г. от Inuit Tapiriit Kanatami и др. срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 25 април 2013 г. по дело T-526/10, Inuit Tapiriit Kanatami и др./Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент

(Дело C-398/13 P)

2013/C 274/20

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподатели: Inuit Tapiriit Kanatami, Nattivak Hunters and Trappers Association, Pangnirtung Hunters' and Trappers' Association, Jaypootie Moesesie, Allen Kooneeliusie, Toomasie Newkingnak, David Kuptana, Karliin Aariak, Canadian Seal Marketing Group, Ta Ma Su Seal Products, Inc., Fur Institute of Canada, NuTan Furs, Inc., GC Rieber Skinn AS, Inuit Circumpolar Council, Johannes Egede, Kalaallit Nunaanni Aalisartut Piniartullu Kattuffiat (KNAPK), William E. Scott & Son, Association des chasseurs de phoques des Îles-de-la-Madeleine, Hatem Yavuz Deri Sanayi iç Ve Diș Ticaret Ltd Șirketi, Northeast Coast Sealers' Co-Operative Society, Ltd (представители: H. Viaene, avocat, J. Bouckaert, advocaat)

Други страни в производството: Европейска комисия, Съвет на Европейския съюз, Европейски парламент

Искания на жалбоподателите

Жалбоподателите молят Съда:

— да отмени обжалваното решение на Общия съд, да обяви Регламент № 1007/2009 (1) за незаконосъобразен и неприложим съгласно член 277 ДФЕС, и да отмени Регламент № 737/2010 (2) съгласно член 263 ДФЕС, ако приеме, че са изпълнени всички необходими условия, за да се произнесе по същество по жалбата за отмяна на атакувания регламент,

— при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение и да върне делото на Общия съд за ново разглеждане,

— да осъди Европейската комисия да заплати направените от жалбоподателите разноски.

Основания и основни доводи

В жалбата са изложени две основания, и по-специално твърденията: 1) че Общият съд неправилно е приложил член 95 от Договора за ЕО и 2) че Общият съд неправилно е тълкувал и приложил принципите на основните права.

С първото основание на жалбата жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, тъй като не преценил дали условията за използването на член 95 ЕО като правно основание са били изпълнени към релевантния момент. Според жалбоподателите условията за използването на член 95 ЕО като правно основание трябва да са изпълнени към момента на предложението на Комисията. Жалбоподателите освен това считат, че неизпълнението на условията за използването на член 95 ЕО като правно основание не може да бъде поправено на етапа на съдебния контрол. В допълнение, според жалбоподателите Общият съд е приложил неправилен критерий при преценката дали съществуващите различия между националните разпоредби, регулиращи търговията с тюленови продукти, оправдават намесата на законодателя на Съюза въз основа на член 95 ЕО. В обжалваното решение Общият съд приложил праг, основан на това дали обемът на търговския обмен на съответните продукти между държавите членки е незначителен. Обстоятелството обаче, че обемът на търговския обмен на даден продукт не е незначителен, е съвсем различно от „сравнителната значимост“ на този обмен — прилаганият от Съда критерий в релевантната му съдебна практика.

С второто основание на жалбата жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, тъй като се позовал само на разпоредбите на Хартата. Според жалбоподателите фактът, че закрилата, предоставена с цитираните от жалбоподателите членове от ЕКПЧ, е въведена в правото на Съюза съответно с членове 17, 7, 10 и 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз, сам по себе си не премахва задължението на Общия съд да вземе предвид разпоредбите на ЕКПЧ като общи принципи на правото. В допълнение, по мнение на жалбоподателите Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, доколкото е изключил интересите с търговско естество от обхвата на правото на собственост, направил е извод, че „правото на собственост […] не мо[же] да се разпростира[…] върху закрилата на обикновени интереси [с търговско естество]“ и е лишил жалбоподателите от гаранциите, залегнали в член 1 от Протокол № 1 към ЕКПЧ. Жалбоподателите също така твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагането на правото, доколкото не е разгледал Основния регламент в светлината на член 19 от Декларацията на Организацията на обединените нации за правата на коренното население. След като при упражняването на своите правомощия Съюзът е длъжен да спазва международното право и следователно Основният регламент трябва да се тълкува в светлината на член 19 от посочената декларация, Общият съд е следвало да провери дали преди да приемат Основния регламент институциите на ЕС са получили свободното, предварително и информирано съгласие на жалбоподателите.

(1) Регламент (ЕО) № 1007/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно търговията с тюленови продукти, ОВ L 286, стр. 36.

(2) Регламент (ЕС) № 737/2010 на Комисията от 10 август 2010 година за определяне на подробни правила за прилагането на Регламент (ЕО) № 1007/2009 на Европейския парламент и на Съвета относно търговията с тюленови продукти, ОВ L 216, стр. 1.