BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2011 :196 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
(първи състав)
15 декември 2011 година
Дело F-9/11
Verónica Sabbag A fota
срещу
Съвет на Е в ропейс кия съюз
„Публична служба — Длъжностни лица — Атестиране — Повишаване — Процедура по 
повишаване за 2010 г. — Липса на атестационен доклад“
Предмет:Жалба на основание член 270 ДФЕС, приложим за Договора за Евратом по силата 
на член 106а от последния, с к оято г-жа Sabbag Afota, длъжностно л ице в С ъвета, 
иска от Съда на публичната служба да отмени изготвения за нея атестационен 
доклад за периода от 1 януари 2008 г. до 30 юни 2009 г., както и ре шението на 
Съвета тя д а не бъде п овишена в р амките на процедурата по повишаване за 2010 г.
Решение:Отхвърля жалбата. Жалбоподателката понася, наред с н аправените от нея съдебни 
разноски, и т ези на Съвета.
Резюм е
1. Длъжностни л ица — Обжалване — Обжалване на р ешението, с к оето с е от хвърля 
административната жа лба — Действие — Сезиране на съда с жа лба срещу оспорения акт — 
Изключение — Решение, което н яма потвърдителен характер
(членове 90 и 91 от П равилника за длъжностните лица)
2. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Способи — Отчитане на 
атестационните доклади — Непълно лично досие — Последици
(членове 43 и 45 от П равилника за длъжностните лица)
3. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Право на преценка на 
администрацията — Обхват — Критерии, които м огат да бъдат взети предвид
(член 45, параграф 1 от П равилника за длъжностните лица)
4. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Право на преценка на 
администрацията — Съдебен контрол — Граници
(член 45 от П равилника за длъжностните лица)
5. Длъжностни лица — Повишаване — Критерии — Заслуги — Отчитане на нивото н а 
упражняваните фу нкции и н а езиковите познания — Обхват
(член 45 от П равилника за длъжностните лица)
2 ECLI:EU:F:2011 :196РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-9/11
SABBAGAFOTA/СЪВЕТ
6. Длъжностни лица — Повишаване — Административна жа лба на неповишен кандидат — 
Решение за от каз — Задължение за мотивиране — Обхват — Непълнота на мотивите — 
Отстраняване на нередовности в х ода на съдебното п роизводство — Условие
(член 25, втора алинея, член 45 и чл ен 90, параграф 2 от П равилника за длъжностните лица)
1. От членове 90 и 91 о т Правилника за длъжностните лица следва, че жалба на посочено в н его 
лице срещу ре шение на органа по назначаване или срещу бездействието на този орган да 
предприеме предвидена в П равилника мя рка, е д опустима само когато заинтересованото лице 
предварително е с езирало о ргана по н азначаване с а дминистративна ж алба, която п оне 
частично е б ила — и зрично и ли мълчаливо — о тхвърлена.
По този начин административната жалба и н ейното отхвърляне — и зрично и ли мълчаливо — са 
неразделна част от сложна процедура и п редставляват само предварително у словие за сезиране 
на съда. При тези условия обжалването, дори и ф ормално н асочено с рещу отхвърлянето на 
административната жалба, има за де йствие да сезира съда с ж алба срещу увреждащия акт, 
срещу който административната жалба е п одадена, освен в с лучаите, при които отхвърлянето 
на административната жалба има различно з начение от това н а акта, срещу който тя е н асочена. 
Всъщност е в ъзможно с о глед н а съдържанието м у изричното ре шение за отхвърляне на 
административната жалба да няма характер н а акт, с к ойто се потвърждава о спореният о т 
жалбоподателя а кт. Т акава е х ипотезата, к огато ре шението з а о тхвърляне н а 
административната ж алба включва но во разглеждане на положението на ж албоподателя в 
зависимост от но ви фактически и п равни обстоятелства и ли когато то изменя или допълва 
първоначалното ре шение. В т ези х ипотези о тхвърлянето н а а дминистративната ж алба 
представлява а кт, подлежащ н а съдебен контрол, като съдът се произнася и п о него при 
преценката за законосъобразност на оспорения акт или дори го приема за увреждащ акт, който 
замества п оследния.
(вж. точки 24 и 25)
Позовава не на:
Съд — 28 май 1980 г., Kuhner/Комисия, 33/79 и 75/79, точка 9; 17 януари 1989 г., Vainker/Парламент, 293 /87, 
точки 7 и 8
Първоинстанционен съд — 12 декември 2002 г., Morello/Комисия, T-338/00 и T -376/00, точка 35; 10 юни 
2004 г., Eveillard/Комисия, T-258/01, точка 31; 14 октомври 2004 г., Sandini/Съд, T-389/02, точка 49; 7 юни 
2005 г., Cavallaro/Комисия, T-375/02, точки 63—66; 25 октомври 2006 г., Staboli/Комисия, T-281/04, точка 26
Общ с ъд — 9 декември 2009 г., Комисия/Birkhoff, T-377/08 P, точки 50—59 и 64; 21 септември 2011 г., 
Adjemian и др ./Комисия, T-325/09 P, точка 32
2. Отчитането на изготвения за дадено д лъжностно л ице атестационен доклад е а бсолютно 
необходимо при преценка на неговата кариера с о глед н а приемане на ре шение относно 
повишаването му.
Следователно в п роцедурата по п овишаване е д опуснато н арушение, когато о рганът п о 
назначаването не е м огъл да съпостави заслугите на кандидатите, тъй като атестационните 
доклади на ед ин или някои от тях с а били изготвени със значително з акъснение по вина на 
администрацията.
ECLI:EU:F:2011 :196 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-9/11
SABBAGAFOTA/СЪВЕТ
Подобно н арушение обаче не следва д а се санкционира, когато липсата на атестационен доклад 
може да бъде к омпенсирана с н аличието на др уги данни относно з аслугите на длъжностното 
лице. Освен това, за да се отменят п овишенията, не е д остатъчно в д осието на кандидата да 
има неред овности и н епълноти, а т рябва с ъщо да се установи, че наличието на последните е 
било от ре шаващо значение за изхода на процедурата по повишаване.
(вж. точки 42—44)
Позовава не на:
Съд — 18 декември 1980 г., Gratreau/Комисия, 156 /79 и 51/80, точки 22 и 24
Първоинстанционен съд — 19 септември 1996 г., Allo/Комисия, T-386/94, точка 38; M orello/Комисия, 
посочено п о-горе, точка 84 и ц итираната съдебна практика; 8 март 2006 г., Lantzoni/Съд, T-289/04, точка 62
3. Съгласно ч лен 45, параграф 1 о т П равилника с о глед н а п овишаването о рганът п о 
назначаването съпоставя заслугите на длъжностните лица, които могат да бъдат повишени, като 
по-специално в зема п редвид о ценката, уменията н а съответното д лъжностно л ице п ри 
упражняване на ф у нкциите си да ползва е зици, различни от този, за който е п редставило 
доказателства, че владее з адълбочено, и п ри н еобходимост — н ивото н а упражняваните 
ф ункции. Органът по н азначаването съпоставя заслугите на подлежащите на повишаване 
длъжностни лица именно с о глед н а тези три критерия. Въпреки това в с лучай на равенство на 
заслугите между длъжностните лица, които могат да бъдат повишени, въз о снова н а трите 
критерия, посочени изрично в ч лен 45, параграф 1 от Правилника, органът по назначаването 
може при условията на евентуалност да вземе предвид др уги критерии к ато възрастта на 
кандидатите и тях ното старшинство в с тепента или службата.
Признатото по този начин ш ироко право на преценка на органа по назначаването обаче се 
ограничава о т необходимостта да се извърши грижливо и б езпристрастно с ъпоставяне на 
кандидатите в и нтерес н а службата и с ъобразно п ринципа н а р авно т ретиране. Това 
съпоставяне на практика трябва д а се проведе п ри равнопоставеност и к ато се изхожда от 
сравними източници на информация и с ведения.
(вж. точки 53, 55 и 60)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 15 септември 2005 г., Casini/Комисия, T-132/03, точка 53 и ц итираната съдебна 
практика
Съд на публичната служба — 7 ноември 2007 г., Hinderyckx/Съвет, F-57/06, точка 45; 5 май 2010 г., Bouillez и 
др./Съвет, F-53/08, точка 50
4. При съпоставяне на заслугите на длъжностните лица, които м огат да бъдат повишени, 
органът по назначаването разполага с ш ироко право на преценка, а с ъдилищата на Съюза 
следва д а проверяват само дали администрацията, предвид съображенията в о сновата на 
преценката ѝ, е де йствала в р амките на правомощията си и н е е у пражнила същите явно 
неправилно. Следователно с ъдът не м оже да заменя със своя направената от органа по 
назначаването преценка на квалификацията и з аслугите на кандидатите.
(вж. точка 54)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — C asini/Комисия, посочено п о-горе, точка 52 и ц итираната съдебна практика
4 ECLI:EU:F:2011 :196РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-9/11
SABBAGAFOTA/СЪВЕТ
5. Що се отнася до критерия за нивото на упражняваните ф у нкции, в р амките на съпоставянето 
на заслугите на длъжностните лица, които биха могли да бъдат повишени, това н иво не би 
трябвало да се опреде ля гл авно с о глед н а значимостта на упражняваните ръководни ф у нкции, 
тъй като дадено д лъжностно л ице може да има отговорни ф у нкции, без да ръководи голям б рой 
служители, и о братно, то м оже да ръководи голям б рой служители, без да има особено 
отговорни ф у нкции.
Също така, що се отнася до свързания с е зиковите познания критерий, ако длъжностно л ице 
изтъкне, че владее н яколко работни езика, все пак, както следва о т самия член 45 о т 
Правилника, при съпоставянето на заслугите следва д а се вземе предвид работата с т ези езици, 
а не владеенето им.
(вж. точки 58 и 59)
Позовава не на:
Общ съд — 16 декември 2010 г., Съвет/Stols, T-175/09 P, точка 48
6. Макар да не е д лъжен да мотивира решенията за повишаване пред н еповишените длъжностни 
лица, органът по назначаване все пак е д лъжен да мотивира ре шението си, с к оето отхвърля 
административната жалба на неповишено д лъжностно л ице срещу ре шението то да не бъде 
повишено, като мотивите за това ре шение за отхвърляне следва д а съвпадат с м отивите на 
решението, срещу което е б ила насочена административната жалба. Освен това п ълнотата на 
мотивите трябва д а бъде п реценена с о глед н а основните доводи, на които институцията 
отговаря.
В това о тношение, стига органът по назначаването дори косвено д а е п осочил мотиви, в х ода на 
съдебното производство могат да бъдат внесени допълнителни уточнения.
(вж. точки 62, 63 и 65)
Позовава не на:
Съд — 7 февруари 1990 г., Culin/Комисия, C-343/87, точка 13
Първоинстанционен съд — 3 октомври 2006 г., Nijs/Сметна палата, T-171/05, точка 42; 4 юли 2007 г., 
Lopparelli/Комисия, T-502/04, точка 77
Съд на публичната служба — H inderyckx/Съвет, посочено п о-горе, точка 32