ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

M. SZPUNAR

представено на 10 септември 2015 година ( 1 )

Дело C‑315/14

Marchon Germany GmbH

срещу

Yvonne Karaszkiewicz

(Преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Германия)

„Директива 86/653/ЕИО — Член 17 — Самостоятелно заети търговски представители — Прекратяване на договор — Право на обезщетение на търговски представител — Понятие за „нови клиенти“

I – Въведение

1. Възможно ли е и вълкът да е сит, и агнето — цяло? Този въпрос изниква спонтанно в съзнанието ми във връзка с настоящото дело, в което запитващата юрисдикция иска да се установи дали съществуващите клиенти на принципала могат при определени обстоятелства да се считат за „нови клиенти“ за целите на разпоредба от вторичното право на ЕС.

2. Съгласно член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители ( 2 ) търговският представител има право на обезщетение след прекратяването на договора му, ако е „привлякъл нови клиенти за принципала или значително е увеличил обема на търговията със съществуващи клиенти“. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали понятието „нови клиенти“ може при определени обстоятелства да включва и съществуващи клиенти на принципала, а именно клиенти, които вече са имали търговски отношения с принципала, но по-рано не са купували продукти на определени марки от цялостната продуктова гама на принципала.

3. Следователно с какво е свързано по същество понятието „нови клиенти“ — с идентичността на клиентите или със закупените от тях продукти?

4. Настоящото преюдициално запитване, отправено от Bundesgerichtshof (Федерален съд) (Германия) в хода на производството, в което г‑жа Yvonne Karaszkiewicz, търговски представител, предявява иск за обезщетение за прекратяване на договор за представителство срещу Marchon Germany GmbH, производител и търговец на едро на рамки за очила на различни марки, предоставя на Съда за първи път възможността да тълкува понятието „нови клиенти“ в член 17 от Директивата.

5. Предлагам на Съда да отговори, че член 17 от Директивата допуска при определени обстоятелства прилагането на национална правна уредба, съгласно която „нови клиенти“ могат да бъдат и привлечените от търговския представител клиенти, които вече са имали търговски отношения с принципала.

6. Тъй като при подобно тълкуване съответно принципалът трябва да изплати обезщетението, според мен от член 17 от Директивата следва, че що се отнася до принципала, няма как и вълкът да е сит, и агнето — цяло.

II – Правна уредба

А– Правото на ЕС

7. Второ съображение от Директивата гласи: „[…] различията в националните правни системи, отнасящи се до търговското представителство, значително засягат условията за конкуренция и упражняването на тази дейност в рамките на Общността и са в ущърб както на закрилата, предоставена на търговските представители по отношение на техните принципали, така и на сигурността на търговските сделки; […] освен това, […] тези различия са такива, че значително възпрепятстват сключването и функционирането на договорите за търговско представителство, когато принципалът и търговските представители са установени в различни държави членки“.

8. Член 1, параграф 2 от Директивата предвижда: „За целите на настоящата директива „търговски представител“ означава самостоятелно зает посредник, който има дълготрайни пълномощия да договаря продажбата или покупката на стоки от името на друго лице, наричано по-долу „принципал“, или да договаря и сключва такива сделки от името и за сметка на този принципал“.

9. Член 3, параграф 2 от Директивата има следното съдържание: „По-специално, даден търговски представител трябва: a) да полага подходящи усилия да преговаря и, при необходимост, да сключва сделките, за които е инструктиран да се грижи; […]“.

10. Съгласно член 17 от Директивата: „1. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че търговският агент, след прекратяването на договора за представителство, е обезщетен в съответствие с параграф 2 или е обезщетен за вреди в съответствие с параграф 3. a) Търговският представител има право на обезщетение, ако и при условие че: — е привлякъл нови клиенти за принципала или значително е увеличил обема на търговията със съществуващи клиенти и принципалът продължава да извлича съществени ползи от търговията с такива клиенти, и — изплащането на това обезщетение е оправдано, с оглед на всички обстоятелства и, по-специално, […] изгубена[та] от търговския представител [комисиона от] търговията, извърш[ва]на с такива потребители. Държавите членки могат да предвидят такива обстоятелства да включват също и прилагане или неприлагане на клауза за забрана на конкурентна дейност, по смисъла на член 20; б) Размерът на обезщетението не може да надвишава число, еквивалентно на обезщетение за една година, изчислено на базата на средното годишно възнаграждение на търговския представител за предходните пет години, а ако договорът е продължил по-малко от пет години, обезщетението се изчислява средно за периода; в) Предоставянето на такова обезщетение не пречи на търговския представител да предяви иск за вреди. 3. Търговският представител има право на обезщетение за вреди, които понася като резултат от прекратяването на отношенията си с принципала. Такива вреди се считат за настъпили, особено когато прекратяването настъпва при следните обстоятелства: — лишаване на търговския представител от комисионата, която би получил при нормалното изпълнение на договора за представителство, докато принципалът получава значителни ползи, свързани с дейностите на търговския представител, — и/или които не са дали възможност на търговския представител да амортизира разходите, които е понесъл при изпълнението на договора за представителство, по съвет на принципала. 4. Право на обезщетение, както е предвидено в параграф 2 или на обезщетение за вреди, както е предвидено в параграф 3, възниква също, когато договорът за представителство е прекратен поради смъртта на търговския представител. 5. Търговският представител губи правото си на обезщетение в случаите, предвидени в параграф 2, или на обезщетение за вреди в случаите, предвидени в параграф 3, ако в рамките на една година от прекратяването на договора той не е уведомил принципала, че има намерение да предяви правата си. 6. Комисията представя на Съвета, в рамките на осем години след датата на нотифициране на настоящата директива, доклад за прилагането на настоящия член и, ако е необходимо, му представя предложенията си за изменения“.

11. Съгласно член 18 от Директивата: „Обезщетението или обезщетението за вреди, посочени в член 17, не се дължат: a) когато принципалът е прекратил договора за представителство поради грешки от страна на търговския представител, което би оправдало незабавното прекратяване на договора за представителство по силата на националното право; б) когато търговският представител е прекратил договора за представителство, освен ако такова прекратяване не е оправдано от обстоятелства от страна на принципала или на основание възраст, отпадналост или заболяване на търговския представител, в следствие на които не е разумно от него да се изисква да продължава дейностите си; в) когато, съгласно споразумение с принципала, търговският представител възложи правата и задълженията си по договора за представителство на друго лице“.

Б– Германското право

12. Член 89b, параграф 1 от „Handelsgesetzbuch“ (Търговски кодекс, наричан по-нататък „HGB“) предвижда: „След прекратяване на договора търговският представител може да изиска от принципала заплащането на подходящо обезщетение, когато и доколкото: 1. принципалът дори след прекратяването на договора извлича значителни ползи от търговски отношения с нови клиенти, привлечени от търговския представител, и 2. изплащането на обезщетение е оправдано, с оглед на всички обстоятелства и, по-специално, изгубените от търговския представител комисиони от търговията с тези клиенти. Счита се, че търговският представител е привлякъл нов клиент и когато дотолкова е задълбочил търговските отношения със съществуващ клиент, че от икономическа гледна точка това е равнозначно на привличането на нов клиент“.

III – Факти, главно производство и преюдициални въпроси

13. Г‑жа Karaszkiewicz, ищец в главното производство, работи от септември 2008 г. до юни 2009 г. като търговски представител за Marchon Germany, производител и търговец на едро на рамки за очила от различни марки и ответник в главното производство. Страните спорят относно предявения от г‑жа Karaszkiewcz иск за обезщетение след прекратяването на договора ѝ.

14. Marchon Germany работи с редица търговски представители, на всеки от които възлага не цялата си продуктова гама, а само колекции рамки за очила от определени марки. На г‑жа Karaszkiewicz е поверена продажбата на колекции рамки за очила от марките „C.K.“ и „F“. Следователно тя се конкурира с други областни представители на Marchon Germany, на които е възложено да продават други колекции рамки за очила.

15. Marchon Germany предоставя на г‑жа Karaszkiewicz списък с клиенти, включващ оптици, които вече са купували от Marchon Germany колекции рамки за очила от други марки.

16. След прекратяването на договора ѝ г‑жа Karaszkiewicz претендира право на обезщетение за търговско представителство съгласно член 89b, параграф 1 от HGB, което Marchon Germany отказва да плати. Наред с останалото, г‑жа Karaszkiewicz твърди, че оптици, които вследствие на нейните усилия за първи път са закупили рамки за очила от марките „C.K.“ или „F.“, следва да се разглеждат като „нови клиенти“ дори ако по-рано са били клиенти на Marchon Germany, но във връзка с рамки за очила от други марки.

17. Landgericht München I (Районен съд, Мюнхен I) приема, че привлечените от г‑жа Karaszkiewicz клиенти, които по-рано са купували други колекции от Marchon Germany, наистина трябва да се разглеждат като „нови клиенти“. По съображения за справедливост обаче той намалява размера на обезщетението с 50 % поради списъка с клиенти, който г‑жа Karaszkiewicz е получила от Marchon Germany, тъй като продажбата на очилата от търговския представител се улеснява, ако клиентът вече познава договорния си партньор.

18. Marchon Germany обжалва пред Oberlandesgericht München (Върховен областен съд, Мюнхен). Въззивният съд отхвърля жалбата.

19. Впоследствие Marchon Germany подава ревизионна жалба до Bundesgerichtshof, с която поддържа, че претенцията във връзка с обезщетението за търговско представителство трябва да бъде отхвърлена.

20. Тъй като счита, че изходът на националното производство за обезщетение зависи от тълкуването на член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата, по-специално на понятието „нови клиенти“, Bundesgerichtshof спира производството и на основание член 267, параграф 1, буква б) ДФЕС отправя до Съда следния преюдициален въпрос: „Трябва ли член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата да се тълкува в смисъл, че не допуска прилагането на национална правна уредба, съгласно която „нови клиенти“ могат да бъдат и привлечените от търговския представител клиенти, които вече поддържат търговски отношения с принципала във връзка с продаваните от него продукти от дадена продуктова гама, но не и във връзка с продукти, изключителното разпространение на които принципалът е възложил на търговския представител?“.

21. Писмени становища представят Marchon Germany, германското и чешкото правителство, както и Европейската комисия. Съдебното заседание се провежда на 4 юни 2015 г.

IV – Анализ

22. Страните в главното производство спорят по въпроса дали след прекратяването на договора му даден търговски представител има право на обезщетение от принципала съгласно член 89b, параграф 1 от HGB, с който се транспонира член 17, параграф 2 от Директивата.

А– Преценка на преюдициалния въпрос

1. Цели на Директивата

23. Член 17 от Директивата трябва да се тълкува с оглед на целта, преследвана от последната, и с оглед на системата, която тя въвежда ( 3 ).

24. Безспорно е, че Директивата има за цел да хармонизира правото на държавите членки, уреждащо правоотношенията между страните по договор за търговско представителство ( 4 ) — независимо от наличието на трансгранични елементи ( 5 ). От второто съображение на Директивата следва, че тя цели освен всичко друго да уеднакви условията на конкуренция в рамките на Съюза, да премахне ограниченията за упражняване на професията на търговския представител и да увеличи сигурността на търговските сделки ( 6 ). Нещо повече, Съдът многократно e пояснявал, че Директивата е насочена по-специално към предоставянето на правна закрила на търговските представители в отношенията им с техните принципали и към установяването в членове 13—20 от нея на правила, уреждащи сключването и прекратяването на договора за представителство ( 7 ). Директивата установява императивни ( 8 ) правила, които предвиждат минималната закрила на търговския представител ( 9 ).

25. Следователно предвидените в член 17 от Директивата правила за предоставяне на обезщетение на търговските представители при прекратяване на договора с принципала трябва да се тълкуват в смисъл, че обслужват целта за закрила на търговските представители ( 10 ).

2. Режим на компенсаторно обезщетение или на обезщетение за вреди, установен от член 17 от Директивата

26. Член 17 от Директивата задължава държавите членки да въведат механизъм за предоставяне на обезщетение на търговския представител след прекратяването на договора. Държавите членки могат да избират между две разрешения: системата на компенсаторно обезщетение в съответствие с критериите, посочени в член 17, параграф 2 от Директивата, или тази на обезщетение за вреди съгласно посочените в параграф 3 от същия член критерии ( 11 ). Германия избира механизма на компенсаторно обезщетение, предвидено в споменатия член 17, параграф 2 ( 12 ).

27. Такова обезщетение носи ползи за принципала, които той продължава да извлича в резултат от усилията на търговския представител ( 13 ). Общностният законодател е счел този режим на компенсаторно обезщетение за необходим, тъй като комисионата, която представителят получава само през срока на действие на договора, по принцип не отразява стойността, с която се е повишила положителната репутация на принципала ( 14 ).

28. Ето защо търговският представител трябва да получи обезщетение за стойността, с която положителната репутация на принципала се е повишила в резултат от търговското отношение с клиента. Поради това не се дължи обезщетение, ако положителната репутация не се е повишила или е налице група клиенти, от които принципалът не извлича никаква полза ( 15 ). Съгласно член 17, параграф 2 от Директивата търговският представител има право на обезщетение, ако и при условие че са изпълнени редица условия, които са изброени. Така член 17, параграф 2 от Директивата определя както условията, при които трябва да се предостави обезщетение, така и използвания метод за изчисляване на обезщетението ( 16 ).

29. Пет условия в член 17, параграф 2 от Директивата уреждат този механизъм за обезщетяване.

30. Първо, за да попада в обхвата на член 17 от Директивата, договорът между търговския представител и принципала трябва да е прекратен.

31. Второ, търговският представител трябва да е привлякъл „нови клиенти“ за принципала или „значително [да] е увеличил обема на търговията със съществуващи клиенти“ (член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата).

32. Трето, принципалът трябва да продължава да извлича съществени ползи от търговията с такива клиенти (член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата).

33. Четвърто, изплащането на това обезщетение трябва да е оправдано с оглед на всички обстоятелства по случая, и по–специално изгубената от търговския представител комисиона от търговията, извършвана с такива клиенти (член 17, параграф 2, буква а), второ тире от Директивата).

34. Пето, размерът на обезщетението зависи от горната граница на числото, еквивалентно на обезщетение за една година, изчислено на базата на средното годишно възнаграждение на търговския представител за предходните години (най-много пет) (член 17, параграф 2, буква б) от Директивата) ( 17 ).

35. Освен това при прекратяване на договора не се дължи обезщетение, ако се прилага някое от посочените в член 18 от Директивата обстоятелства (прекратяване на договора от принципала поради грешки от страна на търговския представител, прекратяване на договора от страна на търговския представител, освен ако това не е оправдано от изброените в този член обстоятелства, възлагане, съгласно споразумение с принципала, от търговския представител на неговите права и задължения на друго лице), които, доколкото въвеждат изключение от правото на обезщетение на търговския представител, подлежат на стриктно тълкуване ( 18 ).

36. Разглежданият случай се отнася единствено до второто условие, описано по-горе, и по-специално до понятието „нови клиенти“. Той не се отнася до втората хипотеза по член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата („значително е увеличил обема на търговията със съществуващи клиенти“), нито до методите за изчисляване на обезщетението.

Б– Понятие за „нови клиенти “

1. Доводи на страните

37. Marchon Germany изтъква, че справедливото равновесие между интересите на търговския представител и принципала би било накърнено, ако Директивата изискваше принципалът да изплаща обезщетение дори ако работата на търговския представител е довела единствено до разширяване на продуктовата гама. Освен това то твърди, че настоящият случай се отнася до продукти от един и същ вид, които просто носят друга марка. Ето защо Marchon Germany смята, че е достатъчно да се изплати стандартната комисиона ( 19 ), тъй като независимо от увеличаването на продажбите на продукта не са налице по-нататъшни ползи за Marchon Germany.

38. Г‑жа Karaszkiewicz застъпва позицията, че Marchon Germany тълкува понятието „нови клиенти“ твърде стеснено. Тя твърди, че съществуващите клиенти могат да се разглеждат като „нови клиенти“, ако те са привлечени във връзка с „нови продукти“ и по този начин се стига до качествено разширяване на търговските отношения между принципала и клиента.

39. По сходен начин германското правителство подкрепя широкото тълкуване на понятието „нови клиенти“, като според него всичко зависи от сделките, за които търговският представител е инструктиран да се грижи. В случаите, в които принципалът възлагал изключително на своите търговски представители само части от цялата си продуктова гама, търговският представител можел да привлече и „нови клиенти“, като продава нови продукти на съществуващи клиенти на принципала, и по този начин се установявали нови търговски отношения за принципала.

40. За разлика от това, Чешката република е на мнение, че в положение като разглежданото в главното производство в по-голяма степен е относима втората хипотеза по член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директивата, защото тази хипотеза има както количествени, така и качествени аспекти. Тя се позовава на текста на немски ( 20 ) и френски език ( 21 ), които според нея са с по-широк обхват в сравнение с текста на английски език ( 22 ).

41. Комисията поддържа, че трябва да се вземе предвид самостоятелно избраната от принципала пласментна структура: понятието „нови клиенти“ можело да обхване дори привлечените от търговския представител клиенти, които по-рано са имали търговски отношения с принципала, но за първи път купуват продукти, които са поверени изключително на търговския представител.

2. Предложение за отговор на преюдициалния въпрос

42. Очевидно е, че в разглеждания случай г‑жа Karaszkiewicz не е привлякла „нови клиенти“ съгласно член 17, параграф 2, буква а) от Директивата, ако това понятие се тълкува в смисъл, че обхваща само клиенти, които изобщо не са имали по-рано каквито и да било взаимоотношения с принципала и осъществяват сделка с него за първи път чрез посредничеството на представителя.

43. Не смятам обаче, че понятието „нови клиенти“ в член 17, параграф 2, буква а) следва да се тълкува толкова стеснено.

44. Трябва да се отбележи най-напред формулировката на член 17 от Директивата — въпреки че тази разпоредба прави разграничение между „нови клиенти“ и „съществуващи клиенти“, никъде по-нататък в текста не се дава определение на понятието „нови клиенти“ ( 23 ).

45. Съгласно установената съдебна практика ( 24 ) от изискването за еднакво прилагане на правото на ЕС следва, че след като в разпоредбите от правото на ЕС не се съдържа изрично препращане към правото на държавите членки с оглед на определяне на смисъла и обхвата на дадено понятие, то трябва да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Европейския съюз, като се отчитат текстът и контекстът на разглежданата разпоредба, както и преследваната със съответната правна уредба цел ( 25 ).

46. Като се има предвид постановеното от Съда, че „тълкуване на член 17 от Директивата […] може да се допусне единствено ако е изключена възможността такова тълкуване да се окаже в ущърб на търговския представител ( 26 )“, текстът на тази разпоредба не следва да се тълкува твърде стеснено.

47. Директивата като цяло следва подход, основан на конкретната сделка, а не на конкретното лице. Така съгласно член 3, параграф 2, буква а) от Директивата „търговският представител […] трябва да полага подходящи усилия да преговаря и […] да сключва сделките ( 27 ), за които е инструктиран да се грижи“.

48. Понятието „нови клиенти“ следва да се разглежда в тази светлина и да не се ограничава до отделното физическо или юридическо лице, което може да бъде клиент. То следва да се тълкува по-скоро в смисъл, че включва определени аспекти на самата търговска сделка (Geschäftsabschluss) между клиент и принципал ( 28 ).

49. Освен това, както отбелязва германското правителство в своето писмено становище, понятието, което следва да се тълкува, се състои от две части, а именно „нови“ и „клиенти“. Понятието „клиент“ трябва да се разглежда в контекста на конкретно търговско отношение (Geschäftsbeziehung) и от това следва, че посредством закупуването на определен продукт купувачът по принцип не става задължително клиент на принципала.

50. Обхватът на работата на търговския представител се определя от договорното споразумение между търговския представител и принципала. Конкретният обхват следва да се вземе предвид при преценката дали клиентите трябва да се разглеждат като „нови клиенти“. Това договорно споразумение и следователно конкретният обхват зависят от избраната от принципала пласментна структура, която съответно също трябва да се вземе предвид.

51. Marchon Germany съзнателно решава да възложи изключително на г‑жа Karaszkiewicz продажбата само на две продуктови колекции от цялостната си гама; а именно рамки за очила „C.K.“ и „F“. По този начин то е ограничило възможността на г‑жа Karaszkiewicz да продава в съответствие със създадените от самото него категории. Г‑жа Karaszkiewicz съзнателно е лишена от възможността за продажба на други конкурентни продукти.

52. Следователно, като разграничава продуктите от цялостната си гама в зависимост от особеностите на дадена марка, принципалът указва на своите търговски представители, че трябва да се установяват търговски отношения отделно за всяка марка. С подобно поведение принципалът показва също, че търговският представител, на когото е поверена продажбата на продукти от дадена марка, трябва да положи специални търговски усилия, за да убеди клиентите да закупят съответните продукти. Принципалът прибягва до услугите на търговския представител с цел да се ползва от неговата стратегия, подход и умения в убеждаването на клиентите да придобият продуктите на принципала. Ако той е избрал да обособи търговските канали, тези търговски канали трябва да се разглеждат отделно.

53. С други думи: от пласментната стратегия на Marchon Germany следва, че „нов клиент“ е всеки клиент, който закупува от Marchon Germany продукт на определена търговска марка и който преди това не е купувал продукти на въпросната марка ( 29 ).

54. Поради тази причина пледирам за функционален подход при определянето на понятието „нов клиент“: това, което има значение, е дали категорията продукти е била продадена за първи път от търговския представител. Следователно понятието „нови клиенти“ трябва да се тълкува във връзка с „нова категория продукти“ — клиентът е нов, ако за първи път закупува нова категория продукт.

55. Едно заключително съображение: според мен трудността в разглеждания случай произтича от факта, че продуктите, които Marchon Germany произвежда и продава — рамки за очила, са сравними. Рамки за очила с марка „А“ могат да се сравнят с рамки за очила с марка „Б“. Ако вземем за пример една фирма, която продава автомобили и обувки, мисля, че без колебание може да се квалифицира като „нов“ клиент, който по-рано е купувал автомобили, а сега купува обувки. В подобно положение клиентът става „нов“ поради наличието на обективен елемент, а именно обстоятелството, че въпросните продукти не са сравними. Това, което се възнаграждава обаче, е стратегията, подходът и уменията на търговския представител, който е създал положителна репутация на принципала по отношение на новата категория продукти.

56. Не виждам никаква причина случай като настоящия да се разглежда по различен начин. Все пак именно търговският представител, на когото в резултат на решение на принципала е поверена продажбата само на две марки, успява, благодарение на своята стратегия, подход и умения, да продаде на клиент продукти, които по-рано той не е купувал.

57. Следователно, ако търговският представител за първи път продава продукти, съставляващи част от тази конкретна категория, която принципалът е създал с цел разделяне на пазара („търговски марки“, както е в настоящия случай), по смисъла на член 17, параграф 2, буква а) от Директивата търговският представител привлича „нови клиенти“ за принципала — независимо дали принципалът преди това е имал търговски отношения с купувача на тези продукти.

V – Заключение

58. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на поставения от Bundesgerichtshof (Германия) преюдициален въпрос да се отговори по следния начин: „Член 17, параграф 2, буква а), първо тире от Директива 86/653/ЕИО на Съвета от 18 декември 1986 година относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска прилагането на национална разпоредба, съгласно която „нови клиенти“ могат да бъдат и привлечените от търговския представител клиенти, които вече са имали търговски отношения с принципала във връзка с продаваните от него продукти от дадена продуктова гама, но не и във връзка с продукти, изключителното разпространение на които принципалът е възложил на търговския представител“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) ОВ L 382, стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 1, стр. 176.

( 3 ) Вж. решения Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 17) и Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 13). Вж. също Thume, K.‑H. Grenzüberschreitende Vertriebsverträge. — Internationales Handelsrecht, 2009, p. 141—153, p. 142.

( 4 ) Вж. решения Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, т. 10), Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, т. 13), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 18), Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 14) и Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, т. 36). Вж. също например Fock, Т. Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie. — Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, p. 25.

( 5 ) Вж. решение Centrosteel (C‑456/98, EU:C:2000:402, т. 13). За повече информация относно различната правна уредба в определени държави членки преди влизането в сила на Директивата вж. например историческия преглед на Fock, Т. Die europäische Handelsvertreter-Richtlinie. — Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden, 2001, p. 43 et sq.

( 6 ) Вж. решения Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, т. 17), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, т. 23), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 19) и Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, т. 37).

( 7 ) Вж. решения Bellone (C‑215/97, EU:C:1998:189, т. 13), Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, т. 20 и 21), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 19 и 22), Chevassus-Marche (C‑19/07, EU:C:2008:23, т. 22) и Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 14). Вж. също Macgregor, L. Case Comment Compensation for commercial agents: an end to plucking figures from the air? — Edinburgh Law Review, 2008, p. 86—93, p. 87.

( 8 ) Вж. решения по Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, т. 21 и 22), Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 22 и 34) и Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, т. 40).

( 9 ) Вж. решение Unamar (C‑184/12, EU:C:2013:663, т. 52). Вж. също Rott-Pietrzyk, E. Agent Handlowy — Regulacje Polskie i Europejskie. C. H. Beck, Warsaw, 2006, p. 68.

( 10 ) Вж. решение Ingmar (C‑381/98, EU:C:2000:605, т. 24).

( 11 ) За пояснения относно тези две разрешения вж. например Rott-Pietrzyk, E. Komentarz do Dyrektywy Rady nr 86/653 z 18 grudnia 1986 roku w sprawie harmonizacju praw państw członkowskich dotyczących niezależnych agentów handlowych. — In: M. Pazdan (ed), Problemy Prawne Handlu Zagranicznego, Tom 19/20, Katowice, 2000, p. 235—294, p. 275; McGee, A. Termination of a commercial agency — the agent’s rights. — In: Journal of Business Law, 2011, p. 782—799, p. 786; Carr, B. Legislative Comment — The UK Commercial Agents Regulation 1993 (Council Directive 86/653/EC). — In: International Business Law Journal, 1995, p. 51—62, p. 59; Gardiner, C. The EC (Commercial Agents) Directive: twenty years after its introduction, divergent approaches still emerge from Irish and UK courts. — In: Journal of Business Law, 2007, p. 412—441, p. 426.

( 12 ) Вж. решение Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 16). Вж. също Stellhorst, U. Der Ausschluß des Ausgleichs gemäß §89b Abs 3 HGB. — In: I. Saenger и R. Schulze (ed.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden 2000, p. 17.

( 13 ) Вж. например Guski, R. Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters und seine Verwirkung: zur prinzipienorientierten Teleologie des Gemeinschaftsprivatrechts. — In: Zeitschrift für Gemeinschaftsprivatrecht, 2009, p. 286—296, p. 288. Вж. Ball, W., Rechtsnatur und Funktion des Ausgleichsanspruchs nach §89b HGB unter besonderer Berücksichtigung der Rechtsprechung des Bundesgerichtshofs. — In: I. Saenger и R. Schulze (ed.), Der Ausgleichsanspruch des Handelsvertreters, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden-Baden 2000, p. 17.

( 14 ) Вж. Европейска комисия: Доклад по прилагането на член 17 от Директивата на Съвета относно координирането на правото на държавите членки, свързано с дейността на самостоятелно заетите търговски представители (86/653/ЕИО), Брюксел, 23.7.1996 г., COM(96) 364 окончателен, стр. 1.

( 15 ) Пак там.

( 16 ) Вж. решения Honyvem Informazioni Commerciali (C‑465/04, EU:C:2006:199, т. 33—35) и Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 18).

( 17 ) Направеният по-горе анализ относно системата, установена в член 17, параграф 2, буква а) от Директивата, добавя още две фази към вече изложените в анализа в решение Semen (C‑348/07, EU: C: 2009: 195, т. 19), в което се посочват само ползите, оправдаността и горните граници, отговарящи съответно на определените от мен фази 3, 4 и 5.

( 18 ) Вж. решение Volvo Car Germany (C‑203/09, EU:C:2010:647, т. 42).

( 19 ) Вж. член 7 от Директивата.

( 20 ) „oder die Geschäftsverbindung mit vorhandenen Kunden wesentlich erweitert hat“.

( 21 ) „ou développé sensiblement les opérations avec les clients existants“.

( 22 ) „significantly increased the volume of business with existing customers“.

( 23 ) Посоченият по-горе доклад на Комисията впрочем също не съдържа такова определение.

( 24 ) Решение A (C‑184/14, EU:C:2015:479, т. 31 и 32 и цитираната съдебна практика).

( 25 ) Запознат съм много добре с факта, че системата за обезщетяване на Директивата първоначално е съставена по модела на разпоредбите на HGB (макар че впоследствие член 89b от HGB е изменен в резултат на решение на Съда, вж. решение Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195). Вж. например Genzow, C. §89 HGB: Die Falschberechnung des Ausgleichsanspruchs. — In: Internationales Handelsrecht, 2014, p. 133—136; Balke, M., Groot, S. Der Handelsvertreterausgleich nach §89b HGB im Umbruch. — Neue Juristische Online-Zeitschrift, 2010, p. 1551—1556; Christoph, M. Muss der Handelsvertreterausgleich neu berechnet werden? — Neue Juristische Wochenschrift, 2010, p. 647—651; Steinhauer, M. Auswirkungen der Neufassung des §89bI HGB. — Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, 2009, p. 887—889; Emde, R. Das Handelsvertreterausgleichsrecht muss neu geschrieben werden – Folgen des EuGH-Urteils vom 26.3.2009, C‑348/07, DStR 2009, 759. — Deutsches Steuerrecht, 2009, p. 1478—1486. Очевидно, след като се прилага Директивата, националният съд е обвързан от практиката на Съда по този въпрос, а не обратното.

( 26 ) Вж. решение Semen (C‑348/07, EU:C:2009:195, т. 21).

( 27 ) Курсивът е мой.

( 28 ) Много представители на правната теория подкрепят подобен подход. Вж. например Busche, J. — In: H. Oetker (ed.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 4. ed., Munich 2015, §89b HGB, 12; Roth, W.‑H. — In: I. Koller, P. Kindler, W.‑H. Roth et W. Morck (ed.), HGB, C. H. Beck, 8. ed., Munich 2015, §89b HGB, 5a; Löwisch, G. — In: C. Ebenroth, K. Boujong, D. Joost et L. Strohn (ed.), Handelsgesetzbuch, C.H. Beck, 3. ed., Munich 2014, §89b HGB, point 82; Hoyningen-Huene, G. — In: K. Schmidt (ed.), Münchener Kommentar zum HGB, C.H. Beck, 3. ed., Munich 2010, §89b HGB, 59.

( 29 ) За подобен подход вж. например Hopt, K. — In: A. Baumbach/K. Hopt (ed.), Handelsgesetzbuch, C. H. Beck, 36. ed., Munich 2014, §89b HGB, 12.