BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:T:2010 :534 1РЕШЕНИЕ НА О БЩИЯ СЪД (състав п о жалбите)
16 декември 2010 година
Дело T-175/09 P
Съвет на Е в ропейс кия съюз
срещу
Willem St ols
„Обжалване — Публична служба — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Явна грешка в 
преценката — Изопачаване на доказателствата“
Предмет:Жалба за отмяна, подадена срещу Решение на Съда на публичната служба на 
Европейския съюз (първи състав) от 17 февруари 2009 г. по де ло Stols/Съвет 
(F-51/08, Сборник СПС, стр. I-A-1-27 и II-A-1-119)
Решение:Отменя Решение на Съда на публичната служба на Европейския съюз (първи състав) 
от 17 февруари 2009 г. по де ло Stols/Съвет (F-51/08, Сборник СПС, стр. I-A-1-27 
и II-A-1-119). Връща де лото за но во разглеждане от Съда на публичната служба. Не 
се произнася по съдебните разноски.
Резюм е
1. Обжалване — Правни основания — Неправилна преценка на фактите — Недопустимост — 
Контрол на Общия съд въ рху преценката на доказателствата — Изключване, освен в с лучай 
на изопачаване на доказателствата
(член 225а, трета алинея ЕО; член 11, параграф 1 от п риложение I към Статута на Съда)
2. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите
(членове 230 ЕО и 236 ЕО)
1. Съгласно ч лен 225а, трета алинея ЕО и ч лен 11, параграф 1 от приложение I към Статута на 
Съда обжалването пред О бщия съд се ограничава с амо до правни въпроси и м оже да се 
основава н а правни основания, изведени от липсата на компетентност на Съда на публичната 
служба, от нарушение на процесуални правила в п роизводството пред н его, което накърнява 
интересите на жалбоподателя, и о т нарушение на общностното право от страна на Съда на 
публичната служба.
От тези разпоредби следва, че жалбата може да почива ед инствено н а правни основания, 
свързани с н арушение на правни но рми, като се изключи и зцяло преценката на фактите. 
Единствено п ървоинстанционният с ъд е к омпетентен, от ед на страна, да установява ф актите, 
освен в с лучаите, когато неточността на фактическите му констатации с ледва о т представените 
пред н его материали по де лото, и о т др уга страна, да преценява т ези факти. Следователно
2 ECLI:EU:T:2010 :534РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-175/09P
СЪВЕТ/STOLS
 освен в с лучай на изопачаване на доказателствата, които са му били представени, преценката на 
фактите от този съд не представлява п равен въпрос, който в т ова с и качество подлежи на 
контрол от Общия съд.
Такова и зопачаване трябва я сно д а личи о т доказателствата по де лото, без да е н еобходимо да 
се прибягва д о но ва п реценка на фактическите обстоятелства и н а доказателствата.
(вж. точки 20, 21 и 40)
Позовава не на:
Съд — 28 май 1998 г., New H olland Ford/Комисия, C-8/95 P, Recueil, стр. I-3175 , точка 72; 6 април 2006 г., 
General Motors/Комисия, C-551/03 P, Recueil, стр. I-3173 , точка 54;
Общ съд — 12 юли 2007 г., Beau/Комисия, T-252/06 P, Сборник СПС, стр. I-Б-1-13 и II-Б-1-63, точки 45 и 46; 
12 март 2008 г., Rossi Ferreras/Комисия, T-107/07 P, Сборник С ПС, стр. I-Б-1-5 и II-Б-1-31, точка 29; 
8 септември 2008 г., Kerstens/Комисия, T-222/07 P, Сборник СПС, стр. I-Б-1-37 и II-Б-1-267 , т очка 62
2. В п роизводството по ж алба на длъжностно л ице по принцип суверенната преценка на 
фактите от страна на първоинстанционния съд трябва д а бъде н аправена в р амките на 
контрола за законосъобразност, възложен на този съд по силата на членове 230 ЕО и 236 ЕО, и 
при спазване на принципа, че общностният с ъд (понастоящем съдът на Съюза) не може да 
заменя със своя преценката на администрацията, когато същата де йства п ри условията на 
оперативна самостоятелност. При съпоставяне на заслугите на длъжностните лица, кандидати за 
повишаване, органът по назначаването разполага с ш ироко право на преценка и в т ази област 
съдът следва д а проверява с амо дали администрацията, предвид съображенията в о сновата на 
преценката ѝ, е де йствала в р амките на правомощията си и н е е у пражнила същите явно 
неправилно. Следователно с ъдът не м оже да заменя със своя направената от органа по 
назначаването преценка на квалификацията и з аслугите на кандидатите.
(вж. точки 22 и 23)
Позовава не на:
Съд — 21 април 1983 г., Ragusa/Комисия, 282/81, Recueil, стр. 1245 , точки 9 и 13; 3 април 2003 г., 
Парламент/Sampe r, C-277/01 P, Recueil, стр. I-3019 , точка 35; 22 ноември 2007 г., Испания/Lenzing, C-525/04 P, 
Сборник, стр. I-9947 , точки 56—61; 29 юни 2010 г., Комисия/Alrosa, C-441/07 P, Сборник, стр. I-5949 , точка 67; 
2 септември 2010 г., Комисия/Scott, C-290/07 P, Сборник, стр. I-7763 , точки 67, 72, 79, 80, 81 и 84;
Общ съд — 19 март 2003 г., Tsarnavas/Комисия, T-188/01-T-190/01, Recueil FP, стр. I-A-95 и II-495, точка 97; 
15 септември 2005 г., Casini/Комисия, T-132/03, Recueil FP, стр. I-A-253 и II-1169 , точка 52