2

Обстоятелствата, предхождащи спора, са изложени накратко в точки 1—19 от обжалваното съдебно решение, както следва: „1 Мерките, предмет на настоящото дело, се изразяват във въведени през 1996 г. промени в схемата на разходите на жалбоподателя Orange, чиято фирма по това време е France Télécom, свързани с плащането на пенсиите на неговите служители със статут на държавен служител. 2 Тази схема, установена при създаването на France Télécom през 1990 г. като предприятие извън държавната администрация с Loi no 90‑568, du 2 juillet 1990, relative à l’organisation du service public de la poste и des télécommunications (Закон № 90‑568 от 2 юли 1990 г. относно организацията на обществената услуга на пощите и далекосъобщенията, JORF от 8 юли 1990 г., стр. 8069, наричан по-нататък „законът от 1990 г.), е изменена с Loi no 96‑660, du 26 juillet 1996, relative à l’entreprise nationale France Télécom (Закон № 96‑660 от 26 юли 1996 г. относно националното предприятие France Télécom, JORF от 26 юли 1996 г., стр. 11398, наричан по-нататък „Закона от 1996 г.“). Новата схема е въведена по повод, от една страна, учредяването на France Télécom като акционерно дружество, както и излизането му на борсата и отварянето на значителен дял от капитала му, и от друга страна, на пълното отваряне за конкуренция на пазарите, на които то оперира, във Франция и в другите държави членки на Европейския съюз. 3 Що се отнася до отговорностите, свързани с финансирането на социалноосигурителните плащания на служителите със статут на държавен служител, законът от 1996 г. изменя насрещната престация, която France Télécom е било длъжно съгласно член 30 от закона от 1990 г. да внася в държавната хазна за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите пенсии на неговите служители със статут на държавен служител (наричана по-нататък „спорната мярка“). 4 Законът от 1990 г. предвижда за France Télécom задължение да внася в държавната хазна като насрещна престация за уреждането и плащането от държавата на отпуснатите на неговите служители със статут на държавен служител пенсии сумата на удръжките от заплатата на служителя със ставка, определена в член L. 61 от френския Сode des pensions civiles и militaires de retraite (Кодекс за гражданските и военните пенсии), и допълнителна вноска, която осигурява пълното покритие на изплатени и предстоящи за плащане пенсии на неговите пенсионирани служители. 5 France Télécom участва и в т.нар. „компенсационни“ и „свръхкомпенсационни“ схеми, в които се предвижда прехвърляне, за да се осигури равновесието между пенсионните схеми на държавните служители в други обществени организации. 6 Законът от 1996 г. изменя насрещната престация, предвидена в член 30 от закона от 1990 г., в съответствие с изложените по-долу условия. Първо, France Télécom е задължено да внася удръжките от заплатата на служителя, чийто размер остава непроменен в сравнение със закона от 1990 г. Второ, то е задължено да прави „погасителна вноска „от работодателя“, която заменя дотогавашната вноска от работодателя. Тази нова вноска се основава на „конкурентна ставка на равно заплащане“, която от своя страна се базира на уеднаквяване на нивото на задължителните социални и данъчни вноски върху заплатите във France Télécom и в останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, спрямо които се прилага общият режим за социалноосигурителните плащания, за тези от рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, като се изключват рисковете, които не са общи за обикновените и държавните служители (по-специално за безработица и за вземания на служителите в случай на оздравителен план или прекратяване на дейността на предприятието по съдебен ред). Tрето, France Télécom е задължено да направи „извънредна вноска с определен размер“, фиксирана на 37,5 милиарда FRF (равни на 5,7 милиарда EUR), определена с Loi no 96‑1181, du 31 décembre 1996, portant loi de finances pour 1997 (Закон № 96‑1181 от 31 декември 1996 г. за приемане на Закона за държавния бюджет за 1997 г., JORF от 31 декември 1996 г., стр. 19490) Посочената вноска включва, от една страна, годишните провизии (3,6 милиарда EUR), които France Télécom е начислявало до 1996 г. за покриване на предвидените към този момент разходи за бъдещи пенсии на държавните служители, и от друга, допълнителна сума (2,1 милиарда EUR). 7 Освен това законът от 1996 г. изключва France Télécom от приложното поле на схемите за компенсация и свръхкомпенсация. […] 9 С писмо от 20 май 2008 г. Комисията уведомява Френската република за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС (наричано по-нататък „решението за откриване на процедура“) по отношение на разглежданата помощ. Френската република представя становището си на 18 юли 2008 г. […] 12 На 20 декември 2011 г. Комисията приема [спорното] решение[…], с което разглежданата помощ е обявена за съвместима с вътрешния пазар при определени условия. 13 В [спорното] решение Комисията приема, че спорната мярка е държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. 14 Що се отнася по-специално до преценката на икономическото предимство, Комисията установява, че спорната мярка предоставя икономическо предимство на France Télécom, понеже възлага на държавата нов тежък разход, свързан с уреждането и плащането на отпуснатите пенсии на държавните служители на France Télécom, намалявайки насрещната престация, плащана дотогава от France Télécom. 15 В това отношение Комисията, от една страна, в съображение 105 от [спорното] решение изчислява размера на въпросната помощ като годишната разлика между погасителната вноска „от работодателя“, плащана от France Télécom в приложение на закона от 1996 г., и разходите, които то би платило на основание закона от 1990 г., а от друга страна, в съображение 113 от [спорното] решение приема, че плащането на извънредната вноска с определен размер е намалило размера на получената от France Télécom помощ. 16 Комисията също така приема, че спорната мярка е селективна, защото се отнася единствено до France Télécom, и че нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, тъй като позволява на France Télécom да има счетоводен баланс с по-малко задължения, което му е позволило да се развива на постепенно отварящите се за конкуренция пазари на далекосъобщителни услуги във Франция и в други държави членки. 17 След това Комисията извършва оценка за съвместимостта на спорната мярка с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС и стига до извода, че тя не отговаря на принципа на пропорционалност, тъй като не позволява уеднаквяване на условията на конкуренция. Според Комисията насрещната финансова престация, заплащана от France Télécom на държавата, не е равна на всички социалноосигурителни разходи, които са част от бюджета на конкурентите на France Télécom. 18 Ето защо Комисията установява, че за да бъде изпълнен предвиденият в член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС критерий за съответствие с общия интерес, съвместимостта на разглежданата помощ с вътрешния пазар изисква погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да бъде изчислена и удържана така, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, спрямо които се прилага общият режим за социалноосигурителните плащания, като се отчетат и необичайните рискове за наетите от France Télécom обикновени и държавни служители. Тази вноска трябва да бъде удържана от France Télécom, считано от датата, на която сумата на извънредната вноска с определен размер, капитализирана със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на Известие на Комисията относно метода за определяне на референтните и сконтовите лихвени проценти (ОВ С 232, 1996 г., стр. 10, наричано по-нататък „известието за референтните лихвени проценти“), достигне сумата на вноските и разходите, които France Télécom би трябвало да плаща съгласно член 30 от закона от 1990 г. 19 Разпоредителната част на [спорното] решение гласи: „Член 1 Държавната помощ, произтичаща от намаляването на насрещната престация, платима на държавата за уреждането и плащането на отпуснатите пенсии, в приложение на Кодекса за гражданските и военните пенсии, на държавните служители на France Télécom съгласно [закона от 1996 г.] за изменение на [закона от 1990 г.], е съвместима с вътрешния пазар съгласно изложените в член 2 условия. Член 2 Погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom съгласно член 30, буква в) от [закона от 1990 г.], е изчислена и удържана по такъв начин, че да се уеднаквят нивата на всички задължителни социални и данъчни разходи върху заплатите между France Télécom и останалите предприятия от сектора на далекосъобщенията, предмет на общото право за социалноосигурителните плащания. За да изпълни това условие, в срок от седем месеца след уведомяването за настоящото решение Френската република: a) изменя член 30 от [закона от 1990 г.] и нормативните или други текстове за прилагането му по такъв начин, че базата за изчисляването и удържането на погасителната вноска „от работодателя“, дължима от France Télécom, да не се ограничават само до рисковете, които са общи за обикновените и държавните служители, а да включват и необичайните рискове; б) удържа от France Télécom, от датата, на която сумите на извънредната вноска, въведена със [закона от 1996 г.], капитализирани със сконтовия процент, произтичащ от прилагането на [известието за референтните лихвени проценти], приложими в настоящия случай, са равни на сумата на вноските и разходите, които France Télécom би продължило да плаща съгласно член 30 от [закона от 1990 г.] в първоначалната му редакция, погасителната вноска „от работодателя“, изчислена съгласно реда и условията, посочени в буква а), като се вземат предвид общите и необичайните рискове за обикновените и държавните служители. […]“.