ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 110/19

Преюдициално запитване от First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Обединено кралство), постъпило на 29 декември 2020 г. — Amoena Ltd/The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

(Дело C-706/20)

(2021/C 110/20)

Език на производството: английски

Запитваща юрисдикция

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Страни в главното производство

Жалбоподател: Amoena Ltd

Ответник: The Commissioners for Her Majesty's Revenue & Customs

Преюдициални въпроси

1) За какво се отнасят думите „them“, „they“ и „their“ в точка 53 от решението (1) [от неговия текст на английски език] — за сутиените или за гръдните протези?

2) Предполага ли второто изречение на точка 53 да се използва критерий, различен от посочения в точка 51 от това съдебно решение, изведен от Обяснителната бележка за Хармонизираната система към позиция 8473, като се изисква сутиените (т.е. потенциалната принадлежност) да позволяват на гръдните протези да изпълняват функция, различна от тази, за която „they“ (вероятно гръдните протези) са предназначени, или вместо това въпросното изречение цели само да се приложи критерият, посочен в точка 51, съгласно който сутиените трябва да осигуряват изпълнението на функция, свързана с главната функция на гръдната протеза?

(1) Решение от 19 декември 2019 г., C-677/18, Amoena (ECLI:EU:C:2019:1142).
Преюдициално запитване от High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales (Обединеното Кралство), постъпило на 22 декември 2020 г. — London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited/Кралство Испания

(Дело C-700/20)

(2021/C 110/19)

Език на производството: английски

Запитваща юрисдикция

High Court of Justice Business and Property Courts of England and Wales

Страни в главното производство

Жалбоподател: London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association Limited

Ответник: Кралство Испания

Преюдициални въпроси

1) С оглед на естеството на въпросите, на които националната юрисдикция следва да отговори, за да реши дали да постанови решение в същия смисъл като арбитражно решение по член 66 от Arbitration Act (Закон за арбитража) от 1996 г., може ли съдебно решение, постановено по реда на тази разпоредба, да представлява релевантно „съдебно решение“ на държавата членка, в която се иска признаване, по смисъла на член 34, точка 3 от Регламент (ЕО) № 44/2001 (1)?

2) Като се има предвид, че съдебно решение, постановено в същия смисъл като арбитражно решение — каквото е съдебно решение, постановено по реда на член 66 от Arbitration Act от 1996 г. — представлява съдебно решение, което не попада в материалния обхват на Регламент № 44/2001 поради изключването на арбитража съгласно член 1, параграф 2, буква г), може ли такова съдебно решение да представлява релевантно „съдебно решение“ на държавата членка, в която се иска признаване, по смисъла на член 34, точка 3 от Регламента?

3) В случай че член 34, точка 3 от Регламент № 44/2001 не се прилага, ако признаването и изпълнението на съдебно решение на друга държава членка би противоречало на вътрешния обществен ред, тъй като би нарушило принципа на силата на пресъдено нещо поради наличието на по-ранно национално арбитражно решение или на по-ранно съдебно решение в същия смисъл като арбитражно решение, постановено от съда на държавата членка, в която се иска признаване, допустимо ли е позоваването на член 34, точка 1 от Регламент № 44/2001 като основание да се откаже признаване или изпълнение или в член 34, точки 3 и 4 от Регламента са изчерпателно предвидени основанията, поради които силата на пресъдено нещо и/или противоречието могат да са пречка за признаване и изпълнение на съдебно решение по смисъла на Регламента?

(1) Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74).
Г)

Как трябва да се тълкува правило 1 [rectius, член 1], буква b) от Конвенция SOLAS — което изрично е посочено в член 2 от Директива 2009/16/ЕО и на което следователно трябва да се гарантира еднакво общностно тълкуване за целите и по време на PSC — в частта, в която се посочва, че „b. Договарящите се правителства се задължават да приемат всички закони, постановления, заповеди и наредби и да предприемат всякакви други мерки, които са необходими за въвеждане на тази конвенция изцяло и напълно в действие, така че да се обезпечи с оглед безопасност на човешкия живот годност на всеки кораб да изпълнява своето предназначение“, по-специално, по отношение на преценката за годност на кораба да изпълнява услугата, за която е предназначен, която държавите на пристанището са длъжни да направят чрез проверките в рамките на PSC, трябва ли да се вземат като единствен параметър за проверка предписанията, наложени въз основа на класификацията и съответните притежавани от кораба свидетелства за безопасност, получени въз основа на абстрактно декларираната дейност, или може вместо това да се вземе предвид и услугата, за която корабът се използва на практика? Имат ли административните органи на държавите на пристанището и по отношение на гореспоменатия международен параметър правомощието да проверяват не само съответствието на бордовото оборудване и обзавеждане с изискванията, посочени в сертификатите, издадени от държавата на знамето и произтичащи от абстрактната класификация на кораба, но също и правомощието да преценяват съответствието на свидетелствата и бордовото оборудване и обзавеждане, с които корабът разполага и притежава в зависимост от конкретно извършваната дейност, която е различна от посочената в свидетелството за класификация и няма връзка с нея? Същите съображения трябва да се посочат по отношение на точка 1.3.1 от Резолюция IMO A.1138(31) — Procedures of Port State Control, 2019 г., приета на 4.12.2019 г., в частта, в която се посочва, че „Under the provisions of the relevant conventions set out in section 1.2 above, the Administration (i.e. the Government of the flag State) is responsible for promulgating laws and regulations and for taking all other steps which may be necessary to give the relevant conventions full and complete effect so as to ensure that, from the point of view of safety of life and pollution prevention, a ship is fit for the service for which it is intended and seafarers are qualified and fit for their duties.)“.
C 182/27

Преюдициално запитване от Landgericht München (Германия), постъпило на 28 януари 2021 г. — Phoenix Contact GmbH & Co. KG/HARTING Deutschland GmbH & Co. KG и Harting Electric GmbH & Co. KG

(Дело C-44/21)

(2021/C 182/40)

Език на производството: немски

Запитваща юрисдикция

Landgericht München

Страни в главното производство

Молител: Phoenix Contact GmbH & Co. KG

Ответни страни: HARTING Deutschland GmbH & Co. KG, Harting Electric GmbH & Co. KG

Преюдициален въпрос

Съвместима ли е с член 9, параграф 1 от Директива 2004/48/ЕО (1) практиката на Oberlandesgerichte (германските върховни областни съдилища), компетентни да се произнасят като последна инстанция в производството за постановяване на временни мерки, съгласно която те по принцип отказват да постановят временни мерки за нарушението на патенти, ако спорният патент не е бил потвърден в първоинстанционно производство по възражение или за обявяване на недействителност?

(1) Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (ОВ L 157, 2004 г., стр. 45; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56).
C 242/8

Преюдициално запитване от Bundesgerichtshof (Германия), постъпило на 23 март 2021 г. — absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG/the-trading-company GmbH

(Дело C-179/21)

(2021/C 242/10)

Език на производството: немски

Запитваща юрисдикция

Bundesgerichtshof

Страни в главното производство

Жалбоподател: absoluts -bikes and more- GmbH & Co. KG

Ответник: the-trading-company GmbH

Преюдициални въпроси

1) Изискването за предоставяне на информация съгласно член 6, параграф 1, буква м) от Директива 2011/83/ЕС (1) поражда ли се от самото наличие на гаранция от производител?

2) При отрицателен отговор на първия въпрос: изискването за предоставяне на информация съгласно член 6, параграф 1, буква м) от Директива 2011/83/ЕС поражда ли се от самото споменаване на гаранция от производител в предложението на търговеца или това изискване се поражда, когато споменаването е лесно за разпознаване от потребителя? Налице ли е изискване за предоставяне на информация, дори ако потребителят може лесно да разбере, че търговецът предоставя достъп само до информация на производителя относно гаранцията?

3) Трябва ли изискваната съгласно 6, параграф 1, буква м) от Директива 2011/83/ЕС информация за наличието и условията на гаранция от производител да съдържа същите данни, които се съдържат в гаранцията съгласно член 6, параграф 2 от Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно някои аспекти на продажбата на потребителски стоки и свързаните с тях гаранции (2) или са достатъчни по-малко данни?

(1) Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2011 година относно правата на потребителите, за изменение на Директива 93/13/ЕИО на Съвета и Директива 1999/44/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 85/577/ЕИО на Съвета и Директива 97/7/ЕО на Европейския парламент и на Съвета текст от значение за ЕИП (ОВ L 304, 2011 г., стр. 64).

(2) ОВ L 171, 1999 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 89.
Жалба, подадена на 30 март 2021 г. от Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 20 януари 2021 г. по дело T-328/17 RENV, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO — Ем Джей Дериз (BBQLOUMI)

(Дело C-201/21 P)

(2021/C 263/09)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (представители: S. Malynicz QC, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Ем Джей Дериз ЕООД

С определение от 21 май 2021 г. заместник-председателят на Съда отхвърли жалбата като недопустима и осъди Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi да понесе направените от него съдебни разноски.
C 382/19

Жалба, подадена на 15 юли 2021 г. от ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S срещу решението, постановено от Общия съд (седми състав) на 5 май 2021 г. по дело T-561/18, ITD и Danske Fragtmænd/Комисия

(Дело C-442/21 P)

(2021/C 382/25)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподатели: ITD, Brancheorganisation for den danske vejgodstransport A/S, Danske Fragtmænd A/S (представител: L. Sandberg-Mørch, адвокат)

Други страни в производството: Европейска комисия, Jørgen Jensen Distribution A/S, Dansk Distribution A/S, Кралство Дания

Искания на жалбоподателите

Жалбоподателите молят Съда:

— да отмени решение от 5 май 2021 г. на Общия съд по дело T-561/18 в частта, в която същият отхвърля твърденията на жалбоподателите, че Комисията е срещнала сериозни затруднения във връзка с извода, че компенсацията за задължението за предоставянето на универсална пощенска услуга (ЗПУУ) представлява съвместима помощ; че Комисията се е сблъскала със сериозни затруднения във връзка с констатацията, че държавната гаранция е била съществуваща помощ; и че Комисията се е сблъскала със сериозни затруднения и във връзка с преценката си за неправилно разпределение на разходите,

— да осъди ответната страна да понесе освен направените от нея съдебни разноски и тези на жалбоподателите.

Основания и основни доводи

1. Първо, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото и изопачил фактите, като постановил, че Комисията не се е сблъскала със сериозни затруднения, когато е изключила от НИР нематериалните ползи (а именно репутацията и повсеместното присъствие), от които Post Danmark се е ползвало в резултат на ЗПУУ.

2. Второ, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като постановил, че Комисията не се е сблъскала със сериозни затруднения, когато е приела, че помощта е съвместима на основание на Рамката за УОИИ за целите на изпълнението на ЗПУУ, а след това е разрешила помощта да бъде разходвана във връзка с уволнението на служители в контекста на преобразуването/преструктурирането на Post Danmark.
C 422/8

Преюдициално запитване от Court of Appeal (Ирландия), постъпило на 10 август 2021 г. — GV/Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ирландия, Attorney General

(Дело C-488/21)

(2021/C 422/12)

Език на производството: английски

Запитваща юрисдикция

Court of Appeal

Страни в главното производство

Жалбоподателка/Въззиваема: GV

Ответници/Въззивници: Chief Appeals Officer, Social Welfare Appeals Office, Minister for Employment Affairs and Social Protection, Ирландия, Attorney General

Преюдициални въпроси

1) Обвързано ли е производното право на пребиваване на пряк роднина по възходяща линия на работник, гражданин на Европейския съюз, съгласно член 7, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО (1) с условието този роднина да продължава да е зависим от работника?

2) Пречка ли е Директива 2004/38/ЕО приемащата държава членка да ограничи достъпа до социална помощ на лице, което е член на семейството на работник, гражданин на Съюза, и има производно право на пребиваване поради зависимостта си от този работник, когато достъпът до такава помощ би означавал, че лицето вече не е на издръжка на работника?

3) Пречка ли е Директива 2004/38/ЕО приемащата държава членка да ограничи достъпа до социална помощ на лице, което е член на семейството на работник, гражданин на Съюза, и има производно право на пребиваване поради зависимостта си от този работник, на основание че изплащането на помощта ще превърне въпросното лице в неприемлива тежест за системата за социално подпомагане на тази държава?

(1) Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56).
C 462/30

Жалба, подадена на 17 септември 2021 г. от Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (първи състав) на 7 юли 2021 г. по дело T-680/19, Irish Wind Farmers' Association и др./Комисия

(Дело C-578/21 P)

(2021/C 462/35)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподатели: Irish Wind Farmers' Association Clg, Carrons Windfarm Ltd, Foyle Windfarm Ltd, Greenoge Windfarm Ltd (представители: M. Segura Catalán, abogada, и M. Clayton, avocate)

Друга страна в производството: Европейска комисия

Искания на жалбоподателите

Жалбоподателите молят Съда:

— да отмени обжалваното съдебно решение,

— да осъди Комисията да понесе съдебните разноски, свързани с първоинстанционното производство и производството по обжалване.

Основания и основни доводи

Жалбата почива на две основания.

С първото си основание жалбоподателите твърдят, че Общият съд е тълкувал неправилно член 108 ДФЕС и член 4 от Регламент 2015/1589 (1), като е приел, че преценката на съответната мярка за помощ не е задължавала Комисията да открие официалната процедура по разследване предвид липсата на сериозни затруднения във връзка с квалифицирането на мярката като държавна помощ и съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.

Първото основание се разделя на шест части.

Първа част: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с обхвата на задължението на Комисията да разгледа фактическите и правните обстоятелства в случай на неправомерна помощ.

Втора част: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е третирал по различен начин информацията, представена от държавите членки и от жалбоподателите.

Трета част: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с преценката на продължителността на предварителната проверка.

Четвърта част: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото при възлагането на тежестта на доказване на жалбоподателите.

Пета част: Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е отчел релевантността на системата на Обединеното кралство за разглеждания случай.

Шеста част: Общият съд е стигнал до неправилен извод от техническото естество на метода за оценка на годишната нетна стойност на съоръженията за производство на електроенергия от изкопаеми горива.

С второто си основание жалбоподателите считат, че Общият съд е изопачил представените от жалбоподателите доказателства.

(1) Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (OВ L 248, 2015 г., стр. 9).
Жалба, подадена на 3 юни 2021 г. от Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi срещу решението, постановено от Общия съд (втори състав) на 24 март 2021 г. по дело T-282/19 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi/EUIPO

(Дело C-345/21 P)

(2022/C 24/14)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (представители: S. Malynicz, BL, S. Baran, Barrister, V. Marsland, Solicitor)

Друга страна в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

С определение от 23 ноември 2021 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) не допуска обжалването и определя, че Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi понася направените от нея съдебни разноски.
C 213/17

Преюдициално запитване от Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona (Испания), постъпило на 6 август 2021 г. — F C C и M A B/Caixabank S.A., по-рано Bankia S.A.

(Дело C-484/21)

(2022/C 213/21)

Език на производството: испански

Запитваща юрисдикция

Juzgado de Primera Instancia no 20 de Barcelona

Страни в главното производство

Ищци: F C C и M A B

Ответник: Caixabank S.A., по-рано Bankia S.A.

Преюдициални въпроси

1) Допускат ли член 38 [от Хартата на основните права на Европейския съюз], принципът на ефективност на правото на Съюза, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 (1) възможността давностният срок за предявяване на иск за оспорване на финансовите последици от неравноправна клауза, като клаузата за разноски, да започне да тече преди момента на обявяване на тази клауза за нищожна поради неравноправния ѝ характер?

2) Допускат ли член 38 [от Хартата на основните права на Европейския съюз], принципът на ефективност на правото на Съюза, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 да се приеме, че давностният срок при неравноправна клауза започва да тече от датата, на която съд, който може да установява съдебна практика — какъвто е Tribunal Supremo (Върховен съд, Испания) — постанови, че определена клауза е неравноправна, независимо дали конкретният потребител знае за съдържанието на това съдебно решение?

3) Допускат ли член 38 [от Хартата на основните права на Европейския съюз], принципът на ефективност на правото на Съюза, член 6, параграф 1 и член 7, параграф 1 от Директива 93/13 възможността при договор с голяма продължителност да се приеме, че давностният срок за предявяване на иск за възстановяване на платените разноски за учредяване на ипотеката започва да тече от момента на извършване на плащането, като се има предвид че неравноправната клауза е изчерпала действието си в този момент и няма риск да бъде приложена отново?

(1) Директива 93/13/ЕИО на Съвета от 5 април 1993 година относно неравноправните клаузи в потребителските договори (ОВ L 95, 1993 г., стр. 29; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 273).
C 198/15

Жалба, подадена на 2 декември 2021 г. от Marina Yachting Brand Management Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 22 септември 2021 г. по дело T-169/20 — Marina Yachting Brand Management/EUIPO — Industries Sportswear

(Дело C-743/21 P)

(2022/C 198/22)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Marina Yachting Brand Management Co. Ltd (представители A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Industries Sportswear Co. Srl

С определение от 31 март 2022 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) определи, че не допуска обжалването по делото и че Marina Yachting Brand Management Co. Ltd понася направените от него съдебни разноски.
C 198/16

Жалба, подадена на 2 декември 2021 г. от Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd срещу решението, постановено от Общия съд (девети състав) на 22 септември 2021 г. по дело T-173/20 — Henry Cotton's Brand Management/EUIPO — Industries Sportswear

(Дело C-744/21 P)

(2022/C 198/23)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподател: Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd (представители: A. von Mühlendahl, C. Eckhartt, P. Böhner, Rechtsanwälte)

Други страни в производството: Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO), Industries Sportswear Co. Srl

С определение от 31 март 2022 г. Съдът (състав по допускането на обжалване) определи, че не допуска обжалването по делото и че Henry Cotton's Brand Management Co. Ltd понася направените от него съдебни разноски.