РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (първи разширен състав)

22 април 2016 година ( *1 )

„Държавни помощи — Директива 92/81/ЕИО — Акцизи върху минералните масла — Минерални масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид — Освобождаване от акциз — Съществуващи или нови помощи — Член 1, буква б), подточки i), iii) и iv) от Регламент (ЕО) № 659/1999 — Правна сигурност — Оправдани правни очаквания — Разумен срок — Принцип на добра администрация — Злоупотреба с власт — Задължение за мотивиране — Понятие за държавна помощ — Предимство — Засягане на търговията между държави членки — Нарушаване на конкуренцията“

По съединени дела T‑50/06 RENV II и T‑69/06 RENV II

Ирландия, за която се явяват E. Creedon, A. Joyce и E. McPhillips, в качеството на представители, подпомагани от P. McGarry, SC,

Aughinish Alumina Ltd, установено в Аскийтън (Ирландия), за което се явяват C. Waterson, C. Little и J. Handoll, solicitors,

жалбоподатели,

срещу

Европейска комисия, за която се явяват V. Di Bucci, N. Khan, G. Conte, D. Grespan и K. Walkerová, в качеството на представители,

ответник,

с предмет искане за отмяна на Решение 2006/323/ЕО на Комисията от 7 декември 2005 година относно освобождаването от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (ОВ L 119, 2006 г., стр. 12) в частта относно освобождаването от акциз върху минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Шанън (Ирландия),

ОБЩИЯТ СЪД (първи разширен състав),

състоящ се от: H. Kanninen, председател, I. Pelikánová (докладчик), E. Buttigieg, S. Gervasoni и L. Madise, съдии,

секретар: S. Spyropoulos, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 6 май 2015 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

Спорното освобождаване

1 Двуалуминиевият триоксид (или алуминиев оксид) представлява бял прах, използван главно в леярните за производство на алуминий. Той се извлича от боксит чрез процес на рафиниране, който завършва с калциниране. Над 90 % от калцинирания двуалуминиев триоксид се използва за топенето на алуминия. Остатъкът се преработва отново и се използва в химически приложения. Съществуват два отделни продуктови пазара, а именно този на металургичния двуалуминиев триоксид (наричан по-нататък „МДТ“) и този на химическия двуалуминиев триоксид (наричан по-нататък „ХДТ“). За производството на двуалуминиев триоксид могат да се използват като гориво минерални масла.

2 В Ирландия, в Италия и във Франция има само по един производител на двуалуминиев триоксид. В Ирландия това е Aughinish Alumina Ltd (наричано по-нататък „AAL“), установено в района на Шанън. Производители на двуалуминиев триоксид има също в Германия, Испания, Гърция, Унгария и Обединеното кралство.

3 От 12 май 1983 г. Ирландия освобождава от акциз минералните масла, използвани за производството на двуалуминиев триоксид (наричано по-нататък „спорното освобождаване“). Спорното освобождаване е въведено в ирландското право със Statutory instrument № 126/1983, Imposition of Duties (№ 265) (Excise Duty on Hydrocarbon Oils) Order, 1983 (Наредба за облагането (№ 265) (акциз върху въглеводородните масла) от 12 май 1983 г. (наричана по-нататък „Наредбата от 1983 г.“).

4 Прилагането на спорното освобождаване в района на Шанън е разрешено с Решение 92/510/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година относно разрешаване на държавите членки да продължат да прилагат съществуващите намаления на акцизни ставки или освобождавания от акциз по отношение на определени минерални масла, използвани за специални цели, в съответствие с предвидената в член 8, параграф 4 от Директива 92/81/ЕИО процедура (ОВ L 316, стр. 16). Това разрешение е преразгледано и е продължено от Съвета на Европейския съюз до 31 декември 1998 г. с Решение 97/425/ЕО от 30 юни 1997 година относно разрешаване на държавите членки да приложат или да продължат да прилагат съществуващите намаления на акцизни ставки или освобождавания от акциз по отношение на определени минерални масла, използвани за специални цели, в съответствие с предвидената в Директива 92/81/ЕИО процедура (ОВ L 182, стр. 22). Разрешението е продължено отново от Съвета до 31 декември 2000 г. с Решение 1999/880/ЕО от 17 декември 1999 година относно разрешаване на държавите членки да приложат или да продължат да прилагат съществуващите намаления на акцизни ставки или освобождавания от акциз по отношение на определени минерални масла, използвани за специални цели, в съответствие с предвидената в Директива 92/81/ЕИО процедура (ОВ L 331, стр. 73).

5 Решение 2001/224/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно намалени ставки на акцизите и освобождаване от акцизи на определени минерални масла при използването им за специални цели (ОВ L 84, стр. 23; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 46), а именно последното решение относно спорното освобождаване, продължава освобождаването до 31 декември 2006 г. Съгласно съображение 5 от това решение последното „не засяга изхода от процедурите в случай на смущения във функционирането на единния пазар, които биха могли да бъдат предприети, по специално в съответствие с член 87 [ЕО] и член 88 [ЕО]“ и „[т]о не отменя изискването държавите членки да нотифицират Комисията в случаите на потенциални държавни помощи съгласно член 88 [ЕО]“.

Административно производство

6 С писмо от 28 януари 1983 г. Ирландия уведомява Комисията на Европейските общности, че се готви да изпълни поет през април 1970 г. ангажимент към Alcan Aluminium Ltd (наричано по-нататък „Alcan“) във връзка с изграждането в района на Шанън на завод за производство на двуалуминиев триоксид, който впоследствие е прехвърлен на AAL, и за освобождаване от акциз върху минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в този завод. В писмо от 22 март 1983 г. Комисията посочва, че това освобождаване представлява държавна помощ, за която трябва да бъде отправено уведомление. Тя уточнява също, че ако тази помощ започва да се прилага едва от настоящия момент, тя би могла да счита писмото от 28 януари 1983 г. за уведомление по смисъла на член 88, параграф 3 ЕО. С писмо от 6 май 1983 г. Ирландия иска Комисията да го счита за уведомление. Комисията не приема никакво решение вследствие на тази кореспонденция.

7 С писмо от 17 юли 2000 г. Комисията иска от Ирландия да бъде уведомена за спорното освобождаване. С писмо от 27 септември 2000 г. тя припомня искането си на Ирландия и я приканва да предостави допълнителна информация. Ирландия отговаря с писмо от 18 октомври 2000 г.

8 С Решение C(2001) 3296 от 30 октомври 2001 г. Комисията започва предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура по отношение на спорното освобождаване (наричана по-нататък „официалната процедура по разследване“). С писмо от 5 ноември 2001 г. това решение е съобщено на Ирландия, а на 2 февруари 2002 г. е публикувано в Официален вестник на Европейските общности (ОВ C 30, стр. 25).

9 След като на 7 декември 2001 г. ѝ е предоставено удължаване на срока, което е поискала с факс от 1 декември 2001 г., Ирландия представя становището си с писмо от 8 януари 2002 г.

10 С писмо от 18 февруари 2002 г. Комисията иска допълнителни сведения от Ирландия.

11 С писма от 26 и 28 февруари и от 1 март 2002 г. Комисията получава становищата съответно на AAL, Eurallumina SpA, Alcan Inc. и Европейската асоциация в областта на алуминия. Становищата са съобщени на Ирландия с писма от 26 март 2002 г.

12 С писмо от 26 април 2002 г. Ирландия отговаря на изпратеното до нея искане в писмото на Комисията от 18 февруари 2002 г.

Решение „Двуалуминиев триоксид I “

13 На 7 декември 2005 г. Комисията приема Решение 2006/323/ЕО относно освобождаването от акциз на минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в района на Гардан, в района на Шанън и в Сардиния, прилагано съответно от Франция, Ирландия и Италия (ОВ L 119, 2006 г., стр. 12, наричано по-нататък „решение „Двуалуминиев триоксид I“).

14 Решение „Двуалуминиев триоксид I“ се отнася за периода преди 1 януари 2004 г., на която дата приложима става Директива 2003/96/EО на Съвета от 27 октомври 2003 година относно преструктурирането на правната рамката на Общността за данъчно облагане на енергийните продукти и електроенергията (ОВ L 283, стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 2, стр. 98), с която от 31 декември 2003 г. се отменят Директива 92/81/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за хармонизиране на структурата на акциза върху минералните масла (ОВ L 316, стр. 12) и Директива 92/82/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1992 година за сближаване на акцизните ставки върху минералните масла (ОВ L 316, стр. 19) (съображение 57). Решението обаче разширява официалната процедура по разследване по отношение на периода след 31 декември 2003 г. (съображение 92).

15 Диспозитивът на решение „Двуалуминиев триоксид I“ по-специално гласи: „Член 1 Прилаганите от Франция, Ирландия и Италия освобождавания от акциз на тежките минерални масла, използвани в производството на двуалуминиев триокис до 31 декември 2003 г., представляват държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 [ЕО]. Член 2 Доколкото е несъвместима с общия пазар, предоставената през периода от 17 юли 1990 г. до 2 февруари 2002 г. помощ не се възстановява, тъй като възстановяването ѝ би противоречало на общите принципи на общностното право. Член 3 Помощта, която се има предвид в член 1, предоставена през периода 3 февруари 2002 г. — 31 декември 2003 г., е съвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 [ЕО], ако получателите ѝ заплатят акциз в размер на поне 13,01 EUR за 1000 kg тежко минерално масло. Член 4 Помощта[…], предоставена в периода от 3 февруари 2002 г. до 31 декември 2003 г., е несъвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 [ЕО], доколкото получателите не са платили акциз в размер на поне 13,01 EUR за 1000 kg тежко минерално масло. Член 5 1. Франция, Ирландия и Италия предприемат всички необходими мерки за възстановяване на посочената в член 4 несъвместима помощ от нейните получатели. […] 5. Франция, Ирландия и Италия нареждат на получателите на посочената в член 4 несъвместима помощ да възстановят незаконната помощ заедно с лихвата в двумесечен срок от съобщаването на това решение“ [неофициален превод].

Производство и искания на страните

16 На 17 и на 23 февруари 2006 г. Ирландия и съответно AAL подават настоящите жалби в секретариата на Общия съд, които са регистрирани съответно под номера T‑50/06 и T‑69/06.

17 С отделен акт, постъпил в секретариата на Общия съд на 22 март 2006 г., AAL подава молба за допускане на обезпечение в съответствие с член 242 ЕО с цел спиране на изпълнението на решение „Двуалуминиев триоксид I“ в засягащата го част. Молбата е регистрирана под номер T‑69/06 R. С определение от 2 август 2006 г. председателят на Общия съд я отхвърля и не се произнася по съдебните разноски.

18 На основание член 14 от Процедурния правилник на Общия съд от 2 май 1991 г. и по предложение на втори състав, след като изслушва страните, в съответствие с член 51 от същия правилник Общият съд решава да препрати настоящото дело за разглеждане от разширен съдебен състав.

19 След като изслушва страните, с определение от 24 май 2007 г. председателят на втори разширен състав на Общия съд съединява дела T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 и T‑69/06 (наричани по-нататък „делата „Двуалуминиев триоксид I“) за целите на устната фаза на производството в съответствие с член 50 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г.

20 С решение от 12 декември 2007 г., Ирландия и др./Комисия (T‑50/06, T‑56/06, T‑60/06, T‑62/06 и T‑69/06, EU:T:2007:383), Общият съд съединява делата „Двуалуминиев триоксид I“ за целите на съдебното решение, отменя решение „Двуалуминиев триоксид I“, а по дело T‑62/06 отхвърля жалбата в останалата ѝ част.

21 На 26 февруари 2008 г. Комисията подава жалба срещу това решение на Общия съд.

22 С решение от 2 декември 2009 г., Комисия/Ирландия и др. (C‑89/08 P, Сб., EU:C:2009:742), Съдът отменя решение Ирландия и др./Комисия, точка 20 по-горе (EU:T:2007:383), в частта, в която Общият съд е отменил решение „Двуалуминиев триоксид I“, връща делата „Двуалуминиев триоксид I“ за ново разглеждане от Общия съд и не се произнася по съдебните разноски.

23 След постановяването на решение Комисия/Ирландия и др., точка 22 по-горе (EU:C:2009:742), и в съответствие с член 118, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. делата „Двуалуминиев триоксид I“ са разпределени на втори разширен състав с решение на председателя на Общия съд от 18 декември 2009 г.

24 С определение на председателя на втори разширен състав от 1 март 2010 г. делата „Двуалуминиев триоксид I“ са съединени за целите на писмената и устната фаза на производството и на съдебното решение. С решение на председателя на Общия съд от 20 септември 2010 г. делата „Двуалуминиев триоксид I“ са преразпределени на четвърти разширен състав.

25 С решение от 21 март 2012 г., Ирландия/Комисия (T‑50/06 RENV, T‑56/06 RENV, T‑60/06 RENV, T‑62/06 RENV и T‑69/06 RENV, Сб., EU:T:2012:134) Общият съд отменя решение „Двуалуминиев триоксид I“ доколкото в него се констатира или то почива на констатацията, че освобождаванията от акцизи върху минералните масла, използвани като гориво за производството на двуалуминиев триоксид, прилагани от Френската република, от Ирландия и от Италианската република до 31 декември 2003 г. (наричани по-нататък „освобождаванията от акциз“) представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО и доколкото с него се разпорежда на Френската република, на Ирландия и на Италианската република да предприемат всички необходими мерки, за да се възстановят посочените освобождавания от техните бенефициери, тъй като последните не са заплатили акциз от поне 13,01 EUR на 1000 kg тежки минерални масла.

26 На 1 юни 2012 г. Комисията подава жалба срещу това решение на Общия съд.

27 С решение от 10 декември 2013 г., Комисия/Ирландия и др. (C‑272/12 P, Сб., EU:C:2013:812), Съдът отменя решение Ирландия/Комисия, точка 25 по-горе (EU:T:2012:134), връща делата „Двуалуминиев триоксид I“ за ново разглеждане от Общия съд и не се произнася по съдебните разноски.

28 След постановяването на решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), делата „Двуалуминиев триоксид I“ са разпределени на първи състав с решения на председателя на Общия съд от 21 януари и 10 март 2014 г.

29 В съответствие с член 119, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г. страните представят писмените си становища, съответно, по дело T‑50 06 RENV II — Ирландия на 21 февруари 2014 г. и Комисията на 14 април 2014 г., а по дело T‑69/06 RENV II — AAL на 26 февруари 2014 г. и Комисията на 15 април 2014 г. В писмените си становища жалбоподателите същевременно потвърждават, че поддържат всички основания, изтъкнати в подкрепа на исканията им в настоящите жалби. Комисията взема това предвид в писменото си становище.

30 С решение на председателя на Общия съд от 30 септември 2014 г. делата „Двуалуминиев триоксид I“ са преразпределени на първи разширен състав в съответствие с член 118, параграф 1 от Процедурния правилник от 2 май 1991 г.

31 Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационно действие, за което е взето решение на основание член 64, параграф 3, буква г) от Процедурния правилник от 2 май 1991 г., по дело T‑50/06 RENV II иска от Ирландия да представи писмата от 8 януари и 26 април 2002 г. (вж. т. 9 и 12 по-горе). Ирландия изпълнява това искане в определения срок.

32 С определение на председателя на първи разширен състав от 23 март 2015 г. настоящите дела са съединени за целите на устната фаза на производството и на съдебното решение.

33 В съдебното заседание от 6 май 2015 г. са изслушани устните състезания на страните и техните отговори на поставените от Общия съд устни въпроси.

34 Ирландия иска от Общия съд: — да отмени решение „Двуалуминиев триоксид I“ в частта му относно спорното освобождаване и — да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

35 AAL иска от Общия съд: — да отмени решение „Двуалуминиев триоксид I“ в засягащата го част и — да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

36 Комисията иска от Общия съд: — да отхвърли жалбата и — да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.

От правна страна

37 В самото начало трябва да се отбележи, че и двете разглеждани жалби следва да се тълкуват в смисъл, че с тях по същество се иска отмяна на решение „Двуалуминиев триоксид I“ в частта, в която се констатира наличието на предоставена от Ирландия държавна помощ между 3 февруари 2002 г. и 31 декември 2003 г. въз основа на спорното освобождаване (наричана по-нататък „спорната помощ“) и на Ирландия се разпорежда да осигури възстановяването на помощта (наричано по-нататък „обжалваното решение“). В това отношение жалбите са с еднакъв предмет.

38 В подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II Ирландия по същество изтъква четири основания. Първото основание е изведено от грешка при прилагане на правото при квалификацията на спорната помощ във връзка с член 88 ЕО. Второто основание е изведено от нарушаване на принципа на правна сигурност, на принципа на „estoppel“ [отхвърляне на възражение, противоречащо на предишно изявление] и на член 8, параграф 5 от Директива 92/81. Третото основание е изведено от нарушаване на принципа на защита на оправданите правни очаквания. Четвъртото основание по същество е изведено от нарушаване на принципа на „estoppel“ и от злоупотреба с власт.

39 В подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II AAL изтъква шест основания. Първото основание по същество е изведено от грешка при прилагане на правото при квалификацията на спорното освобождаване във връзка с член 88 ЕО. Второто основание по същество е изведено от нарушаване на принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, както и от превишаване на правомощия и от злоупотреба с власт. Третото основание е изведено от нарушаване на изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1, буква м) ЕО и от член 157 ЕО. Четвъртото основание е изведено от нарушаване на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на правна сигурност. Петото основание по същество е изведено от нарушаване на принципите на спазване на разумен срок, на правна сигурност и на добра администрация поради прекомерната продължителност на официалната процедура по разследване. Шестото основание по същество е изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране и нарушаване на член 87, параграф 1 ЕО.

40 Най-напред следва да се разгледат основанията, с които жалбоподателите по същество оспорват приложимостта към спорното освобождаване на правилата в областта на държавните помощи, а именно, от една страна, изтъкнатите в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II второ основание, изведено от нарушаване на принципа на правна сигурност, на принципа на „estoppel“ и на член 8, параграф 5 от Директива 92/81, и четвърто основание, изведено от нарушаване на принципа на „estoppel“ и от злоупотреба с власт, и от друга страна, изтъкнатите в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II второ основание, изведено от нарушаване на принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, както и от превишаване на правомощия и от злоупотреба с власт, и трето основание, изведено от нарушаване на изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1, буква м) ЕО и от член 157 ЕО.

41 По-нататък трябва да се разгледа основанието, с което AAL по същество възразява срещу квалификацията на спорното освобождаване като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО за периода до 31 декември 2003 г., а именно изтъкнатото в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II шесто основание, изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране и нарушаване на член 87, параграф 1 ЕО.

42 След това анализът трябва да продължи с основанията, с които жалбоподателите по същество оспорват квалификацията на спорното освобождаване като нова помощ, а не като съществуваща помощ, по смисъла на член 88 ЕО, а именно изтъкнатите в подкрепа на настоящите жалби първи основания, изведени от грешка при прилагане на правото при квалификацията на спорната помощ във връзка с член 88 ЕО.

43 Накрая, анализът следва да приключи с основанията, с които жалбоподателите по същество оспорват възстановяването на спорната помощ, а именно, от една страна, изтъкнатото в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II трето основание, изведено от нарушаване на принципа на защита на оправданите правни очаквания, и от друга страна, изтъкнатите в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II четвърто основание, изведено от нарушаване на принципите на защита на оправданите правни очаквания и на правна сигурност, и пето основание, изведено от нарушаване на принципите на спазване на разумен срок, на правна сигурност и на добра администрация поради прекомерната продължителност на официалната процедура по разследване.

От една страна, по изтъкнатите в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II второ основание, изведено от нарушаване на принципа на правна сигурност, на принципа на „estoppel “ и на член 8, параграф 5 от Директива 92/81, и четвърто основание, изведено от нарушаване на принципа на „estoppel “ и от злоупотреба с власт, и от друга страна, по изтъкнатото в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II второ основание, изведено от нарушаване на принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, както и от превишаване на правомощия и от злоупотреба с власт

44 В рамките на второто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, Ирландия твърди, че Комисията е нарушила принципа на правна сигурност, както се тълкува в съдебна практика, приемайки по отношение на спорното освобождаване решение, произвеждащо действие в противоречие с това на Решение 2001/224, защото, докато с последното решение Съветът разрешава на Ирландия да продължи да прилага спорното освобождаване до 31 декември 2006 г., с решение „Двуалуминиев триоксид I“ Комисията решава, че спорната помощ представлява помощ, която е несъвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 ЕО и която съответно трябва да бъде възстановена. Освен това Ирландия твърди, че Комисията е нарушила принципа на „estoppel“, приемайки обжалваното решение, което произвежда действие в противоречие с това на Решение 2001/224, без да е подавала жалба за отмяна на основание член 230 ЕО срещу последното решение. Накрая, Ирландия твърди, че с приемането на обжалваното решение Комисията е нарушила член 8, параграф 5 от Директива 92/81, тъй като, ако е считала, че спорното освобождаване, чието прилагане е било разрешено на Ирландия до 31 декември 2006 г. с Решение 2001/224, води до нарушаване на конкуренцията или е несъвместимо с общия пазар, е трябвало да следва предвидената в този член процедура и да представи съответни предложения на Съвета с цел отмяна или изменение на издаденото разрешение.

45 В рамките на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, Ирландия по същество твърди, че с приемането на обжалваното решение Комисията е нарушила принципа на „estoppel“ и е извършила злоупотреба с власт. Според Ирландия принципът на „estoppel“ е пречка за приемането на обжалваното решение от Комисията, тъй като, въпреки че е знаела за спорното освобождаване и за прилагането му в съответствие с Решение 2001/224, тя се е забавила с приемането на решение „Двуалуминиев триоксид I“. Първо, Ирландия се позовава на уведомяването на Комисията в началото на 1983 г. за спорното освобождаване, която тогава приема положително решение по отношение на него. Второ, Ирландия посочва, че от 1995 г. нататък на Комисията е изпращана периодична информация за прогнозните размери на спорната помощ, която информация е използвана от Комисията в нейните уведомления за помощите до Световната търговска организация (СТО). Трето, Ирландия се позовава на решенията за разрешаване, приети през 1997 г., 1999 г. и 2001 г. от Съвета, действащ единодушно по предложение на Комисията. Четвърто, Ирландия отбелязва липсата на предложение на Комисията до Съвета по член 8, параграф 5 от Директива 92/81, която е била приета в съответствие с lex specialis на член 93 ЕО. Пето, Ирландия се позовава на това, че Комисията не е подала жалба за отмяна на основание член 230 ЕО срещу Решение 2001/224. Шесто, Ирландия обръща внимание на забавянето на Комисията при приемането на решение „Двуалуминиев триоксид I“ в противоречие с изискването за спазване на разумен срок, тъй като посоченото решение е прието над 43 месеца след получаването от Комисията през април 2002 г. на отговора на Ирландия на изпратеното от тази институция искане за допълнителни сведения. Седмо, Ирландия се позовава на изявленията на Комисията и на решенията за разрешаване на Съвета през цялото времетраене на официалната процедура по разследване, които са позволявали да се приеме, че спорната помощ е била разрешена. Осмо, Ирландия отбелязва поведението на Комисията, която при всички положения третирала спорната помощ като съществуваща помощ. Девето, Ирландия посочва, че Комисията не издала разпореждане за преустановяване на помощта въз основа на член 11, параграф 1 от Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88 ЕО] (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41), което щяло да позволи да се смекчат последиците от помощта за общия пазар и последиците от възстановяването на тази помощ за AAL. Ирландия освен това твърди, че Комисията приема обжалваното решение, за да попречи на действието на Решение 2001/224, с което на Ирландия се разрешава да прилага спорното освобождаване до 31 декември 2006 г., при положение че Комисията предложила на Съвета да продължи посоченото разрешение едва до 31 декември 2002 г.

46 В рамките на второто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, AAL твърди, че Комисията е нарушила принципа на правна сигурност, както се тълкува в съдебна практика, и принципа на полезно действие на актовете на институциите, както и че е надхвърлила границите на собствените си правомощия, доколкото по отношение на спорното освобождаване обжалваното решение поражда действие, противоречащо на това на Решение 2001/224, защото, докато с последното решение Съветът удължава даденото на Ирландия разрешение да продължи да прилага спорното освобождаване до 31 декември 2006 г., в решение „Двуалуминиев триоксид I“ се констатира, че помощта, предоставена въз основа на спорното освобождаване, е частично несъвместима с общия пазар и съответно трябва да бъде възстановена от получателя ѝ с изключение на помощта за периода от 17 юли 1990 г. до 2 февруари 2002 г. В това отношение, първо, AAL се позовава на Директива 92/81, приета в съответствие с lex specialis, какъвто е член 93 ЕО, позволяващ на Ирландия да дерогира lex generalis на правилата в областта на държавните помощи съгласно член 87, параграф 1 ЕО, тъй като решенията за разрешаване на Съвета се основават именно на констатацията, че спорното освобождаване не засяга конкуренцията или не води до нарушения във функционирането на общия пазар. Второ, AAL отбелязва, че Комисията не прибягва до предвидена в член 8, параграф 5 от Директива 92/81 процедура, за да разреши евентуални проблеми, свързани с нарушаване на конкуренцията поради разрешеното от Съвета спорно освобождаване, и не подава жалба за отмяна на основание член 230 ЕО срещу Решение 2001/224. Трето, AAL се позовава на предложението за решение за разрешаване на Съвета от 29 ноември 1999 г. и на член 3 от предложението за решение за разрешаване на Съвета от 15 ноември 2000 г., от които следвало, че Комисията не предвижда приемането на отрицателно окончателно решение в областта на държавните помощи преди изтичането на срока на действие на решенията за разрешаване на Съвета и че тя няма да възрази срещу спорната помощ. Четвърто, AAL се позовава на предхождащите Решение 2001/224 решения за разрешаване на Съвета, в които не се споменавала възможността за успоредно прилагане на правилата в областта на държавните помощи. Пето, AAL изтъква неприложимостта на съображение 5 от Решение 2001/224 към спорното освобождаване, което е съществуваща помощ, за която е отправено уведомление през януари 1983 г. Шесто, AAL обръща внимание на извършената от Комисията промяна в политиката ѝ в резултат на започването на официалната процедура по разследване на спорното освобождаване с решение от 30 октомври 2001 г., тоест около четиринадесет месеца преди предложената от самата нея на Съвета дата, на която да изтече срокът на разрешението за продължаване на прилагането на посоченото освобождаване, а именно 31 декември 2002 г. Седмо, AAL счита, че при приемането на обжалваното решение Комисията е действала неправомерно, тъй като отнела разрешението, дадено от Съвета в Решение 2001/224 за прилагане на спорното освобождаване до 31 декември 2006 г., и съответно лишила Директива 92/81 от всякакъв смисъл и полезно действие.

47 При всички положения AAL твърди, че дори в рамките единствено на прилагането на правилата в областта на държавните помощи Комисията е извършила злоупотреба с власт в обжалваното решение, тъй като квалифицирала погрешно спорната помощ като неправомерна помощ, при положение че същата е била разрешена от Съвета. Фактът, че Съветът предоставил по-дълго разрешение от предлаганото от Комисията, не можел да промени този извод, тъй като Съветът действал правомерно в рамките на своите правомощия в областта на данъчната хармонизация.

48 Комисията иска настоящите основания да се отхвърлят по същество.

49 Най-напред, трябва да се отбележи, че доколкото в четвъртото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, се приема, че е налице имплицитно решение за разрешаване — до което в съответствие с член 4, параграф 6 от Регламент № 659/1999 се е стигнало след уведомяването на Комисията за спорното освобождаване в началото на 1983 г. и което е позволило помощта, за която е отправено уведомление, да се преобразува в съществуваща помощ — това основание се застъпва с първата част от първото основание, изтъкнато в подкрепа на същата жалба, към анализа на която съответно следва да се извърши препращане (вж. т. 135—163 по-долу).

50 По-нататък, доколкото, използвайки същото основание, Ирландия изглежда твърди, че Комисията е накърнила породените от самата нея оправдани правни очаквания в съзнанието на AAL относно правомерността на спорното освобождаване поради допуснатото забавяне при приемането на решение „Двуалуминиев триоксид I“, това основание може да се разглежда по същество като изведено от нарушаване на принципа на защита на оправданите правни очаквания. В това отношение то се застъпва с третото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, към анализа на което следва да се извърши препращане (вж. т. 205—263 по-долу).

51 Накрая — доколкото в рамките на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, Ирландия упреква Комисията за това, че е забавила приемането на обжалваното решение — Ирландия по същество твърди, че принципът на спазване на разумен срок е нарушен, което твърдение е сходно с направеното от AAL в рамките на петото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, и следва да се разгледа заедно с последното основание (вж. т. 264—273 по-долу).

52 В останалата част настоящите основания по същество повдигат въпроса дали Комисията е нарушила принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, тъй като обжалваното решение пораждало правно действие, противоположно на действието на Решение 2001/224, с което на Ирландия изрично било разрешено да продължи да прилага спорното освобождаване до 31 декември 2006 г., именно защото въпросното освобождаване не водело до нарушаване на конкуренцията.

53 Освен това с второто и четвъртото основание, изтъкнати в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, се поставя въпросът за евентуалното нарушаване на принципа на „estoppel“ поради твърдяното противоположно правно действие, породено от Решение 2001/224 и от обжалваното решение, и за евентуалното нарушаване на член 8, параграф 5 от Директива 92/81 поради това, че преди да приеме обжалваното решение Комисията не провела процедурата, предвидена в член 8, параграф 5 от Директива 92/81, с цел Решение 2001/224 да бъде изменено или действието му да бъде прекратено.

54 В рамките на четвъртото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, Ирландия също така упреква Комисията за това, че в разглеждания случай не е издала разпореждане за преустановяване на спорната помощ въз основа на член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999.

55 Накрая, четвъртото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, и второто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, налагат да се провери дали при приемането на спорното решение Комисията евентуално е злоупотребила с власт.

56 На първо място, що се отнася до твърдението за нарушаване на принципа на „estoppel“ — направено в рамките на второто и четвърто основание, изтъкнати в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II — трябва да се отбележи, че принципът на „estoppel“ е англосаксонска правна фигура, несъществуваща като такава в правото на Европейския съюз, което не е пречка някои установени в него принципи, като например принципите на правна сигурност и на защита на оправданите правни очаквания, и правила, като например правилото „nemo potest venire contra factum proprium“, да се разглеждат като свързани или сродни с този принцип. Настоящото твърдение съответно трябва да се отхвърли като неоснователно от правна страна, доколкото се отнася до нарушаване на принципа на „estoppel“, което не е пречка пред възможността доводите на Ирландия да се разгледат, ако могат да се считат за подкрепящи основание, изведено по същество от принципите на правна сигурност или на защита на оправданите правни очаквания.

57 На второ място, що се отнася до твърденията за нарушаване на принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, за нарушаване на член 8, параграф 5 от Директива 92/81 или за превишаване на правомощия — направени в рамките на вторите основания, изтъкнати в подкрепа на настоящите жалби, или на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II — най-напред трябва да се припомни, че съгласно принципа на предоставената компетентност, залегнал в член 5 ЕО и в член 7 ЕО, Европейската общност действа в рамките на предоставени ѝ от Договора за ЕО правомощия и на поставените ѝ в него цели, като всяка институция действа в рамките на предоставените ѝ от същия договор правомощия.

58 Освен това съгласно съдебната практика актовете на институциите по принцип се ползват с презумпция за законосъобразност и съответно произвеждат правно действие, докато не бъдат оттеглени, отменени в производство по жалба за отмяна или обявени за невалидни вследствие на преюдициално запитване или възражение за незаконосъобразност (вж. в този смисъл решения от 15 юни 1994 г., Комисия/BASF и др., C‑137/92 P, Rec, EU:C:1994:247, т. 48, от 8 юли 1999 г., Chemie Linz/Комисия, C‑245/92 P, Rec, EU:C:1999:363, т. 93 и от 5 октомври 2004 г., Комисия/Гърция, C‑475/01, Rec, EU:C:2004:585, т. 18).

59 Накрая е важно да се припомни, че принципът на правна сигурност е общ принцип на правото на Съюза (вж. определение от 8 ноември 2007 г., Fratelli Martini и Cargill, C‑421/06, EU:C:2007:662, т. 56 и цитираната съдебна практика). Съгласно постоянната съдебна практика този принцип цели да се осигури предвидимост на правните положения и отношения, свързани с правото на Съюза (решения от 10 април 2003 г., Schulin, C‑305/00, Rec, EU:C:2003:218, т. 58 и от 15 септември 2005 г., Ирландия/Комисия, C‑199/03, Rec, EU:C:2005:548, т. 69). За тази цел е особено важно институциите да зачитат неизменяемостта на приетите от тях актове, засягащи правното и материално положение на субектите на правото, така че институциите да могат да променят тези актове само при съблюдаване на правилата за компетентност и процедурните правила (вж. решение от 21 октомври 1997 г., Deutsche Bahn/Комисия, T‑229/94, Rec, EU:T:1997:155, т. 113 и цитираната съдебна практика). Зачитането на принципа на правната сигурност изисква също така институциите на Съюза по принцип да избягват непоследователността, която би могла да възникне при прилагане на различните разпоредби от правото на Съюза и най-вече в хипотезата, когато тези разпоредби са ориентирани към една и съща цел, каквато е ненарушената конкуренция в общия пазар (вж. в този смисъл и по аналогия решения от 15 юни 1993 г., Matra/Комисия, C‑225/91, Rec, EU:C:1993:239, т. 41 и 42, и от 31 януари 2001 г., RJB Mining/Комисия, T‑156/98, Rec, EU:T:2001:29, т. 112 и цитираната съдебна практика).

60 Що се отнася до член 8, параграф 5 от Директива 92/81, той е формулиран по следния начин: „Ако счете, че предвидените в параграф 4 освобождавания от данъци или намалени данъчни ставки вече не са обосновани, особено що се отнася до гарантиране на лоялната конкуренция или липсата на нарушение във функционирането на вътрешния пазар или във връзка с политиките на Общността в областта на опазване на околната среда, Комисията трябва да представи съответни предложения на Съвета. Съветът взема решение по тези предложения с единодушие“ [неофициален превод].

61 В разглеждания случай, както основателно посочва Комисията, доводите в подкрепа на настоящите твърдения непосредствено са били отхвърлени с решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812).

62 Всъщност в точки 45—48 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), Съдът установява ясно разграничение между съответните правомощия на Съвета и на Комисията в областта на хармонизацията на законодателствата относно акцизите, от една страна, и в областта на държавните помощи, от друга страна. Освен това Съдът приема, че целта и приложното поле на предвидената в член 8, параграф 4 от Директива 92/81 процедура са различни от тези на уредения в член 88 ЕО режим.

63 В точка 49 от същото решение Съдът стига до извода, че поради тази причина решение на Съвета, с което в съответствие с член 8, параграф 4 от Директива 92/81 се разрешава на държава членка да въведе освобождаване от акциз, не може да възпрепятства Комисията да упражни предоставените ѝ от Договора за ЕО правомощия и съответно да приложи предвидената в член 88 ЕО процедура, за да провери дали това освобождаване представлява държавна помощ и при приключването на процедурата при необходимост да приеме решение като „Двуалуминиев триоксид I“.

64 В точка 50 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), Съдът също така прави уточнението, че обстоятелството, че решенията за разрешаване допускат пълно освобождаване от акциз, като налагат конкретни условия с географски или времеви характер и последните са стриктно спазени от държавите членки, е ирелевантно за разпределянето на правомощията между Съвета и Комисията и съответно не може да лиши Комисията от възможността да упражни своите правомощия.

65 В точка 51 от същото решение Съдът отбелязва, че именно при съблюдаване на посоченото разпределение на правомощията в съображение 5 от Решение 2001/224 — което е било в сила в периода, за който с обжалваното решение се разпорежда възстановяване на спорната помощ — се посочва, че това решение не предопределя изхода от евентуални процедури, които биха могли да бъдат предприети на основание членове 87 ЕО и 88 ЕО, и не отменя изискването държавите членки „да нотифицират Комисията в случаите на потенциални държавни помощи“.

66 Накрая, в точки 52 и 53 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), Съдът отново посочва, че обстоятелството, че решенията за разрешаване на Съвета са били приети по предложение на Комисията и тя никога не е използвала правомощията, с които е разполагала по член 8, параграф 5 от Директива 92/81 или по членове 230 ЕО и 241 ЕО с цел прекратяване на действието или изменение на решенията за разрешаване не може да бъде пречка за квалифицирането на освобождаванията от акциз като държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, ако условията за наличието на държавна помощ са изпълнени.

67 Съгласно член 61, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, когато делото е върнато на Общия съд, този съд е обвързан от всяко решение на Съда по правни въпроси. Предвид точка 54 от мотивите на решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), трябва се констатира, че цитираните в точки 62—66 по-горе мотиви са решаващи за обосноваването на диспозитива на посоченото решение, с което Съдът отменя решение Ирландия/Комисия, точка 25 по-горе (EU:T:2012:134), и връща делата „Двуалуминиев триоксид I“ за ново разглеждане на Общия съд.

68 Всъщност от посочените мотиви следва, че като прилага предвидената в член 88 ЕО процедура, за да провери дали спорното освобождаване представлява държавна помощ, и при приключването на тази процедура приема Решение „Двуалуминиев триоксид I“ Комисията само упражнява поверените ѝ с Договора за ЕО правомощия в областта на държавните помощи, и че по този начин тя не може да накърни правомощията, предоставени на Съвета с Договора за ЕО в областта на хармонизирането на законодателствата относно акцизите, или актовете, приети от Съвета при упражняването на тези правомощия.

69 Следователно, като прилага предвидената в член 88 ЕО процедура, без преди това да започва предвидената в член 8, параграф 5 от Директива 92/81 процедура, с цел да провери дали спорното освобождаване представлява държавна помощ и при приключването на тази процедура приема Решение „Двуалуминиев триоксид I“ — при положение, че с член 1, параграф 2 от Решение 2001/224 на Ирландия изрично се разрешава да продължи да прилага спорното освобождаване до 31 декември 2006 г. — Комисията не е можела да наруши принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, нито дори, както твърди Ирландия, член 8, параграф 5 от Директива 92/81. Всъщност, приетите по предложение на Комисията решения за разрешаване на Съвета са можели да произведат действие само в областта на правилата за хармонизиране на законодателствата относно акцизите и не са предопределяли действието на евентуално решение, като например Решение „Двуалуминиев триоксид I“, което Комисията е можела да приеме при упражняването на правомощията си в областта на държавните помощи.

70 Освен това, видно от точки 52 и 53 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27по-горе (EU:C:2013:812) — в които Съдът припомня, че понятието за държавна помощ отразява обективно положение и не може да зависи от поведението или от изявленията на институциите — фактът, че при приемането на решенията за разрешаване на Съвета според Комисията освобождаванията от акциз не са водели до нарушаване на конкуренцията и не са засягали правилното функциониране на общия пазар, не е можел да бъде пречка посочените освобождавания да бъдат квалифицирани като държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, ако условията за наличие на държавна помощ са били изпълнени.

71 От възприетото от Съда разрешение a fortiori следва, че за целите на квалификацията на освобождаванията от акциз като държавни помощи Комисията не е била обвързана с извършените от Съвета преценки в неговите решения в областта на хармонизирането на законодателствата относно акцизите, съгласно които посочените освобождавания не водят до нарушаване на конкуренцията и не засягат правилното функциониране на общия пазар.

72 Следователно AAL няма основание да твърди, че Комисията е надхвърлила правомощията си като е приела обжалваното решение. Жалбоподателите съответно нямат основание да твърдят, че обжалваното решение поражда действие, противоположно на действието на Решение 2001/224.

73 Доколкото в рамките на второто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, AAL по същество упреква Комисията за това, че е квалифицирала спорното освобождаване като неправомерна помощ, при положение, че то е било разрешено от Съвета, за отхвърлянето на това твърдение като неоснователно е достатъчно да се припомни, както се посочва в точка 49 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), че предвид правилата за хармонизация на законодателствата относно акцизите, решението за разрешаване на Съвета не може да възпрепятства Комисията да упражни правомощията си в областта на държавните помощи и след приключването на предвидената в член 88 ЕО процедура при необходимост да приеме решение като обжалваното решение.

74 Поради това като неоснователни трябва да се отхвърлят твърденията за нарушаване на принципите на правна сигурност и на полезно действие на актовете на институциите, за нарушаване на член 8, параграф 5 от Директива 92/81 или за превишаване на правомощия.

75 На трето място, що се отнася до твърденията за извършена от Комисията злоупотреба с власт — направени в рамките на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, и на второто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II — трябва да се припомни, че според постоянната съдебна практика понятието за злоупотреба с власт има точен обхват в правото на Съюза и означава положение, при което административен орган използва свои правомощия за цел, различна от тази, с оглед на която те са му предоставени. Дадено решение е опорочено от злоупотреба с власт само ако въз основа на обективни, относими и съвпадащи индиции е видно, че то е било взето, за да бъдат постигнати цели, различни от заявените (вж. решение от 9 септември 2008 г., Bayer CropScience и др./Комисия, T‑75/06, Сб., EU:T:2008:317, т. 254 и цитираната съдебна практика).

76 В разглеждания случай, за да докажат наличието на злоупотреба с власт, жалбоподателите не представят обективни, относими и съвпадащи индиции, позволяващи да се заключи, че обжалваното решение е било взето за цели, различни от заявените, а именно възстановяването на държавна помощ, несъвместима с общия пазар по смисъла на член 87, параграф 3 ЕО.

77 Следователно, като неоснователни трябва да се отхвърлят и твърденията за извършена от Комисията злоупотреба с власт.

78 На четвърто място, доколкото в рамките на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, Ирландия упреква Комисията за това, че в разглеждания случай не е издала разпореждане за преустановяване на спорната помощ въз основа на член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999, трябва да се припомни, че съгласно тази разпоредба „Комисията може, след като даде възможност на съответната държава членка да представи коментарите си, да приеме решение, с което изисква от държавата членка да преустанови всяка неправомерна помощ, докато Комисията вземе решение за съвместимостта на помощта с Общия пазар“.

79 Член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999 не задължава Комисията, ако определени условия са изпълнени, да издаде разпореждане за преустановяване, а предвижда единствено, че тя може да издаде такова разпореждане, когато счита това за необходимо. Следователно Ирландия няма основание да твърди, че Комисията — която в разглеждания случай е преценила, че не трябва да издава разпореждане за преустановяване — е нарушила член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999.

80 Поради това твърдението, по същество, за нарушаване на член 11, параграф 1 от Регламент № 659/1999 трябва да се отхвърли.

81 Без да се засягат твърденията, които трябва да се разгледат в рамките на други основания (вж. т. 49 и 50 по-горе) или поотделно (вж. т. 51 по-горе), след като останалите твърдения — направени в рамките на вторите основания, изтъкнати в подкрепа на настоящите жалби, и на четвърто основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II — бяха отхвърлени изцяло, то посочените основания трябва да се отхвърлят по същество.

По третото основание, изведено от нарушаване на изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1, буква м) ЕО и от член 157 ЕО, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II

82 AAL твърди, че Комисията е нарушила изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1, буква м) ЕО и от член 157 ЕО, тъй като вместо да помогне на общностните предприятие да бъдат конкурентноспособни, обжалваното решение прави Общността по-малко конкурентноспособна и я поставя в неизгодно положение на световния пазар, на който тя изнася по-голямата част от продукцията си. Решенията за разрешаване на Съвета се основавали на липсата на породено от спорното освобождаване нарушаване на конкуренцията и Комисията първоначално приела това, като то дори било отбелязано в четвъртото съображение от Решение 92/510.

83 Комисията иска настоящото основание да се отхвърли по същество.

84 Настоящото основание по същество повдига въпросът дали с приемането на обжалваното решение Комисията е нарушила изискванията, произтичащи от член 3, параграф 1, буква м) ЕО и от член 157 ЕО, доколкото възпрепятствала прилагането на дадена мярка, а именно спорното освобождаване, с която се е целяло засилване на конкурентоспособността на AAL на световния пазар на производство на двуалуминиев триоксид без да се стига до нарушаване на конкуренцията, както следвало от Решение 2001/224.

85 В член 3 ЕО по-специално се предвижда следното: „С оглед на целите, посочени в член 2, дейността на Общността включва, при условията и сроковете, предвидени в настоящия договор: […] м) повишаването на конкурентоспособността на промишлеността на Общността […]“

86 Член 157 ЕО по-специално гласи следното: „1. Общността и държавите членки гарантират съществуването на условията, необходими за конкурентоспособността на промишлеността в Общността. За тази цел, в съответствие със системата на отворените и конкурентоспособни пазари, тяхното действие е насочено към: — ускоряване на приспособяването на промишлеността към структурните промени, — поощряване на благоприятна среда за инициативността и за развитието на предприятията в цялата Общност, и в частност на малките и средни предприятия, — поощряване на среда, благоприятна за сътрудничество между предприятията, — подпомагане на по-доброто използване на промишления потенциал на политиката на иновации, научни изследвания и технологично развитие. […] 3. Общността допринася за осъществяването на целите, посочени в параграф 1, чрез своята политика и дейности в съответствие с останалите разпоредби на настоящия договор. Съветът, в съответствие с процедурата по член 251 [ЕО] и след като се консултират с Икономическия и социален комитет, може да взема решения за специфични мерки в подкрепа на действията на държавите членки за постигане на целите, посочени в параграф 1. Настоящият дял не предоставя основания за въвеждането от страна на Общността на каквито и да е мерки, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.“

87 Както основателно твърди Комисията, в член 3, параграф 1, точка ж) ЕО също се предвижда, че дейността на Общността „включва система, която да гарантира ненарушаването на конкуренцията в рамките на вътрешния пазар“. Освен това в член 157 ЕО, се посочва че той не предоставя основания за въвеждането от страна на Общността на каквито и да е мерки, които биха могли да доведат до нарушаване на конкуренцията.

88 Макар в точка 52 от решение Комисия/Ирландия и др., точка 27 по-горе (EU:C:2013:812), Съдът да констатира, че при приемането от Съвета на решенията за разрешаване в приложение на правилата за хармонизация на данъчните законодателства Комисията е счела, че спорното освобождаване не води до нарушаване на конкуренцията и не засягат правилното функциониране на вътрешния пазар, в точка 53 от същото решение Съдът същевременно отбелязва, че това не е пречка въпросното освобождаване да бъде квалифицирано като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, ако условията за наличието на помощ са изпълнени, като посочва, че понятието за държавна помощ отразява обективно положение и не може да зависи от поведението или от изявленията на институциите.

89 Впрочем в Решение „Двуалуминиев триоксид I“ Комисията констатира, че спорното освобождаване трябва да се квалифицира като държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО по-специално, защото, както се посочва в съображения 61 и 62 от същото решение, може да се презумира, че то нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, макар значителен дял от производството на двуалуминиев триоксид да се употребява в заводите за производство на алуминий, тъй като спорното освобождаване изрично цели повишаване на конкурентоспособността на ползващите го спрямо техните конкуренти — по-специално общностните, установени в Гърция, Испания, Германия и Унгария (след присъединяването на тази страна към Съюза на 1 май 2004 г.) — като се намалят производствените им разходи.

90 В рамките на настоящото основание AAL отбелязва единствено, че посочената в точка 89 по-горе преценка на Комисията противоречи на преценката, стояща в основата на решенията за разрешаване, приети от Съвета по предложение на Комисията, в областта на хармонизацията на данъчните законодателства, без конкретно да оспорва основателността на тази преценка.

91 Тъй като поради изложените в точка 88 по-горе причини, в разглеждания случай Комисията не е била обвързана с преценките, съдържащи се в решенията за разрешаване, приети от Съвета по нейно предложение, в областта на хармонизацията на данъчните законодателства, трябва да се констатира, че с приемането на обжалваното решение Комисията не е нарушила член 3, параграф 1, буква м) ЕО и член 157 ЕО.

92 Поради това третото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, също трябва да се отхвърли по същество.

93 Отхвърлянето на това основание не засяга анализа, който ще бъде извършен в рамките на изтъкнатото в подкрепа на същата жалба шесто основание, на въпроса дали Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране и е нарушила член 87, параграф 1 ЕО, тъй като в съображения 61 и 62 от Решение „Двуалуминиев триоксид I“ констатира, че условието за засягане на конкуренцията и на търговията между държавите членки в разглеждания случай е било изпълнено (вж. т. 94—131 по-долу).

По изтъкнатото в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II шесто основание, изведено от неизпълнение на задължението за мотивиране и нарушаване на член 87, параграф 1 ЕО

94 На първо място, AAL твърди, че в обжалваното решение Комисията не е изпълнила задължението си за мотивиране, тъй като не е изложила надлежни мотиви относно изпълнението на определени условия за квалифицирането на спорната помощ като държавна по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, а именно условията за засягане на търговията между държавите членки и за нарушаване на конкуренцията. В съответствие с изразеното на някои от членовете на Комисията желание, в обжалваното решение тя трябвало да посочи причините, поради които след извършването на пълен и актуален икономически анализ на последиците за конкуренцията и за търговията между държавите членки от спорната помощ тя стига до извода, че в разглеждания случай посочените по-горе условия са изпълнени.

95 На второ място, AAL твърди, че в обжалваното решение Комисията е нарушила член 87, параграф 1 ЕО, тъй като поради неизвършването на сериозен икономически анализ погрешно констатирала, че спорната помощ му осигурява предимство, че тя засяга търговията между държави членки или че нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. В това отношение, първо, AAL изтъква, че при анализа си на последиците за обмена и за търговията между държави членки в съображение 62 от Решение „Двуалуминиев триоксид I“ Комисията не взела предвид наличието на два отделни продукта, а именно МДТ и ХДТ, при положение че в качеството си на производител на МДТ AAL се конкурира главно с неевропейски производители, а не с другите европейски производители, по-специално произвеждащите ХДТ. Второ, AAL отбелязва погрешното описание на съществуващото положение, дадено от Комисията в съображение 61 от решение „Двуалуминиев триоксид I“ — където тя приема, че спорната помощ е целяла повишаване на неговата конкурентоспособност спрямо конкурентите му чрез намаляване на неговите разходи — което било вярно единствено по отношение на неевропейските производители на двуалуминиев триоксид, но не за европейските производители на двуалуминиев триоксид, между които степента на конкуренция била твърде слаба, тъй като Общността била нетен вносител на двуалуминиев триоксид и значителен дял от общностното производство на двуалуминиев триоксид бил за собствено потребление. Трето, AAL се позовава на неотчитането от страна на Комисията, от една страна, на това, че европейските производители на двуалуминиев триоксид, по-специално установените в Германия, се ползват от освобождавания върху използваната от тях енергия, която освен това била по-евтина, и от друга страна, на това, че поради различната национална законодателна уредба на лицензите и в областта на защитата на околната среда AAL се намирало в неизгодно положение по отношение на разходите в сравнение с други европейски производители на двуалуминиев триоксид.

96 Комисията иска настоящото основание да бъде отхвърлено по същество.

97 В това отношение трябва да се припомни, че съгласно съдебната практика предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за обосноваността на мотивите, тъй като той спада към законосъобразността по същество на спорния акт (вж. решения от 29 септември 2011 г., Elf Aquitaine/Комисия, C‑521/09 P, Сб., EU:C:2011:620, т. 146 и цитираната съдебна практика и от 14 май 2014 г., Donau Chemie/Комисия, T‑406/09, Сб., EU:T:2014:254, т. 28 и цитираната съдебна практика).

98 Следователно на първо място трябва да се разгледа твърдението за неизпълнение на предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране и след това, на второ място, твърдението за нарушаване на член 87, параграф 1 ЕО.

99 На първо място, що се отнася до твърдението за неизпълнение на предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране, трябва да се припомни, че съгласно съдебната практика изискваните от член 253 ЕО мотиви трябва да са съобразени с естеството на съответния акт и трябва по ясен и недвусмислен начин да излагат съображенията на институцията, която издава акта, така че да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата мярка, а на компетентната юрисдикция — да упражни своя контрол (вж. решение от 2 април 1998 г., Комисия/Sytraval и Brink’s Франция, C‑367/95 P, Rec, EU:C:1998:154, т. 63 и цитираната съдебна практика). Изискването за мотивиране следва да се преценява в зависимост от обстоятелствата по конкретния случай, по-специално в зависимост от съдържанието на акта, от естеството на изложените мотиви и от интереса, който адресатите или други лица, засегнати пряко и лично от акта, могат да имат от получаване на разяснения (вж. решение Комисия/Sytraval и Brink’s Франция, посочено по-горе, EU:C:1998:154, т. 63 и цитираната съдебна практика).

100 Когато се прилага към квалифицирането на дадена мярка за държавна помощ, задължението за мотивиране изисква да се посочат причините, поради които Комисията приема, че разглежданата мярка попада в приложното поле на член 87, параграф 1 ЕО (вж. решение от 15 юни 2010 г., Mediaset/Комисия, T‑177/07, Сб., EU:T:2010:233, т. 144 и цитираната съдебна практика), забраняващ помощите, които засягат търговията между държавите членки и нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията (решение от 4 септември 2009 г., Италия/Комисия, T‑211/05, Сб., EU:T:2009:304, т. 151).

101 Що се отнася до причините, които в това отношение трябва да изложи Комисията, те следва да се определят въз основа на установените в съдебна практика изисквания за констатиране на изпълнението на условията за засягане на търговията между държави членки и за нарушаване на конкуренцията, които се припомнят в точки 112—115 по-долу.

102 Следователно, именно предвид припомнената съдебна практика — от една страна, в точки 99 и 100 по-горе, и от друга страна, в точки 112—115 по-долу — в разглеждания случай трябва да се прецени дали Комисията е мотивирала в достатъчна степен обжалваното решение, що се отнася до изпълнението на условията за засягане на търговията между държавите и за нарушаване на конкуренцията.

103 В разглеждания случай в съображения 60—62 от обжалваното решение Комисията излага следните мотиви: „60 Освобождаванията от акциз намаляват разхода за една от основните суровини и съответно създават предимство за получателите, които се оказват в по-благоприятно финансово положение от други предприятия, използващи минерални масла в други сектори или райони. 61 В становищата си получателите и Франция посочват, че освобождаванията не нарушават нито конкуренцията, нито функционирането на общия пазар, по-специално, тъй като Общността била нетен вносител на двуалуминиев триоксид, тъй като европейските производители трябвало да се конкурират на световно равнище и били поставени в неблагоприятно положение поради високото равнище на цените на енергията и тъй като спирането на тези освобождавания нямало да подобри положението на пазара на двуалуминиев триоксид на общностно равнище и щяло да намали сигурността на снабдяването с първични ресурси за производството на алуминий. Те твърдят, че отсъствието на нарушаване на конкуренцията се потвърждава от липсата на коментари от страна на който и да било конкурент във връзка с решението на Комисията да започне [официалната] процедура[ по разследване]. Всички тези обстоятелства обаче по никакъв начин не променят изложената в съображение 60 преценка, а напротив, потвърждават, че с намаленията на акцизите изрично се е целяло повишаване на конкурентоспособността на получателите спрямо техните конкуренти чрез намаляване на разходите им. Комисията отбелязва, че двуалуминиев триоксид се произвежда и в Гърция, Испания, Германия и Унгария (макар тази страна да става държава членка едва на 1 май 2004 г.). 62 Двуалуминиевият триоксид (МДТ и ХДТ) се търгува между държавите членки също като алуминия, чийто пазар е тясно свързан с пазара на двуалуминиевия триоксид. Ето защо може да се презумира, че помощта засяга търговията между държавите и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията, макар значителна част от производството на двуалуминиев триоксид да се употребява в близки заводи за производство на алуминий“.

104 Тъй като в съображение 62 от обжалваното решение Комисията говори за „двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ)“, трябва да се уточни, че в съображение 16 от същото решение тя отбелязва следното: „[…] В редица решения, свързан с концентрации, Комисията констатира, че съществуват два отделни продуктови пазара, а именно този на металургичния двуалуминиев триоксид (наричан по-нататък „МДТ“) и този на химическия двуалуминиев триоксид (наричан по-нататък „ХДТ“). ХДТ има много по-висока добавена стойност от МДТ. Докато географският пазар на първия продукт е със световен мащаб, този на втория продукт не надхвърля границите на Европа“.

105 В съображения 61 и 62 от обжалваното решение Комисията констатира, че съгласно анализите — съдържащи се в Решение 2002/174/ЕО на Комисията от 3 май 2000 година за обявяване на концентрация за съвместима с общия пазар и Споразумението за ЕИП (преписка COMP/M.1693 — Alcoa/Reynolds) (ОВ L 58, стр. 25, наричано по-нататък „решение Alcoa/Reynolds“), цитирано в бележка под линия към съображение 16 от обжалваното решение — МДТ и ХДТ формират два отделни общоевропейски пазара, тъй като обхващат не само производители, които са установени в Ирландия, Италия и Франция, но и производители, установени в Гърция, Испания, Германия и Унгария (от 1 май 2004 г.). Комисията освен това констатира, че двуалуминиевият триоксид (МДТ и ХДТ) се търгува между държави членки, като търговията с него по принцип е свързана с ограничения дял от производството на двуалуминиев триоксид, който не се употребява в близки заводи за алуминий (наричан по-нататък „оставащият двуалуминиев триоксид“) и се предлага на трети лица на свободния пазар, за разлика от „двуалуминиев триоксид за собствено потребление“, който е за вътрешна употреба на интегрираните производители, съгласно анализа, извършен в съображение 13 от решение Alcoa/Reynolds, посочено по-горе.

106 Освен това в съображения 60 и 61 от обжалваното решение Комисията посочва, че освобождаванията от акциз, каквото е спорното освобождаване, намаляват разхода за основна суровина, използвана от ползващите се от освобождаването производители на двуалуминиев триоксид — а именно установените в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния — което, макар Комисията да не го отбелязва изрично в обжалваното решение, означава, че спорната помощ представлява оперативна помощ, предоставена на посочените производители, чиято производителност се оказва повишена спрямо другите установени в Гърция, Испания и Германия европейски производители на двуалуминиев триоксид, които не се ползват от тези освобождавания.

107 Накрая, в съображение 61 от обжалваното решение Комисията отхвърля направените в хода на административно производство възражения от получателите, включително AAL, и от Френската република.

108 С оглед на извършените констатации в съображение 62 от обжалваното решение Комисията приема, че в разглеждания случай може да презумира, че спорната помощ засяга търговията между държавите и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията.

109 С оглед на съдебната практика, припомнена в точки 99 и 100 по-горе и в точки 112—115 по-долу, Комисията е мотивирала в достатъчна степен обжалваното решение, що се отнася до изпълнението на условията за засягане на търговията между държави членки и за нарушаване на конкуренцията, излагайки лаконично, но ясно, причините, поради които — предвид наличието на търговия между държави членки и на общоевропейски пазари на оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ), както и предвид факта, че спорната помощ е оперативна помощ — може да се презумира, че тази помощ е можела да засегне посочената търговия и да наруши конкуренцията на посочените пазари, повишавайки конкурентоспособността на производителите на двуалуминиев триоксид, установени в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния, спрямо другите европейски производители на двуалуминиев триоксид, установени в Гърция, Испания и Германия.

110 Поради това твърдението, че предвиденото в член 253 ЕО задължение за мотивиране не е изпълнено, трябва да се отхвърли като неоснователно.

111 На второ място, що се отнася до твърдението за нарушаване на член 87, параграф 1 ЕО, AAL по същество твърди, че Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото при квалификацията като държавна помощ по смисъла на член 87 ЕО, тъй като приела, че спорната помощ предоставя предимство на AAL, засяга търговията между държави членки и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията.

112 В това отношение най-напред трябва да се припомни, че съгласно съдебната практика, в рамките преценката си на условията за засягане на търговията между държави членки и за нарушаване на конкуренцията Комисията е длъжна не да установи реалното отражение на помощите върху търговията между държавите членки и действително нарушение на конкуренцията, а само да провери дали тези помощи могат да засегнат тази търговия и да нарушат конкуренцията (вж. решения от 9 септември 2009 г., Holland Malt/Комисия, T‑369/06, Сб., EU:T:2009:319, т. 37 и цитираната съдебна практика, и Италия/Комисия, т. 100 по-горе, EU:T:2009:304, т. 152 и цитираната съдебна практика). Следователно Комисията не е длъжна да направи икономически анализ на действителното положение на съответните пазари, на пазарния дял на предприятията — получатели на помощите, на положението на конкурентните предприятия и на търговските потоци между държавите членки (вж. решение Mediaset/Комисия, т. 100 по-горе, EU:T:2010:233, т. 145 и цитираната съдебна практика).

114 Освен това, що се отнася до условието относно нарушаването на конкуренцията, съдебната практика въвежда презумпция, че оперативните помощи за предприятие — а именно помощите, с които се цели освобождаването му от разходите, които в обичайни условия то би трябвало да поеме в рамките на текущото си управление или на обичайните си дейности — осигуряват на това предприятие изкуствена финансова подкрепа, която по принцип нарушава условията на конкуренция в секторите, в които такива помощи се предоставят (решения от 8 юни 1995 г., Siemens/Комисия, T‑459/93, Rec, EU:T:1995:100, т. 48 и 77, и от 29 септември 2000 г., CETM/Комисия, T‑55/99, Rec, EU:T:2000:223, т. 83; в този смисъл вж. също решения от 19 септември 2000 г., Германия/Комисия, C‑156/98, Rec, EU:C:2000:467, т. 30 и от 5 октомври 2000 г., Германия/Комисия, C‑288/96, Rec, EU:C:2000:537, т. 77 и 78). Следователно, когато Комисията установи наличието на оперативна помощ, тя не е длъжна да излага причините, поради които тази помощ нарушава или заплашва да наруши конкуренцията (вж. в този смисъл решение Германия/Комисия, посочено по-горе, EU:C:2000:537, т. 86).

115 Накрая, що се отнася до условието относно засягането на търговията между държавите членки, съгласно съдебната практика, когато предоставена от държава членка помощ укрепва положението на предприятие спрямо други конкурентни предприятия в търговията между държавите, тази търговия трябва да се счита за повлияна от помощта (вж. решения от 14 септември 1994 г., Испания/Комисия, C‑278/92—C‑280/92, Rec, EU:C:1994:325, т. 40 и цитираната съдебна практика, и Италия/Комисия, т. 100 по-горе, EU:T:2009:304, т. 153 и цитираната съдебна практика). Не съществува праг, под който може да се приеме, че търговията между държавите членки не е засегната (вж. решения ASM Brescia/Комисия, т. 113 по-горе, EU:T:2009:193, т. 69 и цитираната съдебна практика, и Италия/Комисия, т. 113 по-горе, EU:T:2009:194, т. 69 и цитираната съдебна практика). По-специално условието, че помощта трябва да може да засегне търговията между държавите членки, не зависи от мащаба на съответната сфера на дейност (решение от 24 юли 2003 г., Altmark Trans и Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, Rec, EU:C:2003:415, т. 82).

116 Най-напред, що се отнася до твърдението, чрез което AAL по същество оспорва това, че условието за предоставено на получателя на помощта предимство е било изпълнено, трябва да се припомни, че член 87 ЕО цели да предотврати засягането на търговията между държавите членки от предоставени от публичните органи предимства, които под различна форма нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки (вж. решение от 15 март 1994 г., Banco Exterior de España, C‑387/92, Rec, EU:C:1994:100, т. 12 и цитираната съдебна практика).

117 Съгласно постоянната съдебна практика понятието за помощ включва не само положителни престации като субсидии в чист вид, но и други видове намеса, които под различна форма облекчават обичайно поеманите от бюджета на предприятие разходи и които, без да са субсидии в тесния смисъл на думата, са от същото естество и пораждат идентични последици (решение от 13 юни 2000 г., EPAC/Комисия, T‑204/97 и T‑270/97, Rec, EU:T:2000:148, т. 65 и цитираната съдебна практика). Следователно мярка, с която публичните власти предоставят на някои предприятия освобождаване от данъци — което, макар да не включва прехвърляне на държавни ресурси, поставя получателите в по-благоприятно финансово положение от другите данъчнозадължени лица — представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО (решение Banco Exterior de España, т. 116 по-горе, EU:C:1994:100, т. 14).

118 В разглеждания случай от съображение 60 от обжалваното решение е видно, че предоставеното на AAL предимство чрез спорното освобождаване според Комисията се дължи на това, че „[о]свобождаванията от акциз намаляват разхода за една от основните суровини“, използвана от получилите освобождаванията лица, „които се оказват в по-благоприятно финансово положение от други предприятия, използващи минерални масла в други сектори или [други] райони“.

119 С оглед на цитираната в точка 117 по-горе съдебна практика Комисията е имала основание да приеме, че освобождаванията от акциз премахват един разход — а именно акциза върху минералните масла, който в обичайни условия трябва да се поеме от бюджета на предприятията, използващи също като AAL посочените масла като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния — и съответно осигуряват на последните предимство спрямо други предприятия, които също използват минерални масла в рамките на техния производствен процес, в други сектори или в други райони.

120 Тази констатация не може да се оспори с довода на AAL, основаващ се по същество на компенсаторната функция, която изпълнявало спорното освобождаване предвид оказването на AAL в обективно неблагоприятно конкурентно положение по отношение на производствени разходи спрямо други европейски производители на двуалуминиев триоксид, по-специално установените в Германия. Всъщност в това отношение е достатъчно да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика обстоятелството, че държава членка се опитва чрез едностранни мерки да доближи съществуващите в определен икономически отрасъл условия на конкуренция до тези в други държави членки, не означава, че тези мерки нямат характер на помощи (вж. решение от 29 април 2004 г., Италия/Комисия, C‑372/97, Rec, EU:C:2004:234, т. 67 и цитираната съдебна практика).

121 Поради това твърдението, че условието за наличие на предоставено на получателя на помощта предимство не е изпълнено, трябва да се отхвърли като неоснователно.

122 По-нататък, що се отнася до твърдението, с което AAL по същество оспорва, че условието за нарушаване на конкуренцията е било изпълнено, трябва да се припомни, че съгласно цитираната в точки 113 и 114 по-горе съдебна практика, от една страна, всяка помощ, отпусната на предприятие, което осъществява дейността си на общия пазар, може да предизвика нарушения на конкуренцията, и от друга страна, оперативните помощи за предприятие — а именно помощите, с които се цели освобождаването му от разходите, които в обичайни условия то би трябвало да поеме в рамките на текущото си управление или на обичайните си дейности — по презумпция нарушават условията на конкуренция в секторите, в които такива помощи се предоставят.

123 В разглеждания случай от съображение 60 от обжалваното решение е видно, че според Комисията „[о]свобождаванията от акциз намаляват разхода за една от основните суровини“, използвана от производителите на двуалуминиев триоксид, установени в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния. Тази преценка е основателна, тъй като предприятията, използващи също като AAL минерални масла като гориво за производството на двуалуминиев триоксид в посочените по-горе райони, в обичайни условия би трябвало да заплатят акциз върху минералните масла и съответно разходът за акциза да се поеме от бюджета им. Следователно отново с основание, както вече бе посочено в точка 106 по-горе, в съображение 60 от обжалваното решение Комисията несъмнено, макар и имплицитно, приема, че освобождаванията от акциз представляват оперативни помощи по смисъла на цитираната в точка 114 по-горе съдебна практика в полза на производителите на двуалуминиев триоксид, установени в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния. Накрая, както вече бе посочено в точка 105 по-горе, в съображения 61 и 62 от обжалваното решение Комисията констатира, че по принцип има търговия между държавите членки и общоевропейски пазари на оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ). Тези констатации по-специално се основават на извършения от Комисията икономически анализ в решение Alcoa/Reynolds (вж. т. 105 по-горе). В рамките на настоящото производство по обжалване AAL обаче не представи никакъв подкрепен с доказателства икономически анализ, който може да постави под въпрос основателността на съдържащия се в решение Alcoa/Reynolds общ икономически анализ, към който препраща обжалваното решение. Ето защо в разглеждания случай основателността на последния анализ не може да се постави под въпрос. С оглед на всички констатации, направени по този начин от Комисията в съображения 60—62 от обжалваното решение, съгласно цитираната в точки 113 и 114 по-горе съдебна практика тя е имала основание да презумира, че на общоевропейските пазари на оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ) спорната помощ е нарушавала или е заплашвала да наруши конкуренцията между, от една страна, производителите на двуалуминиев триоксид, установени в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния, и от друга страна, европейските производители на двуалуминиев триоксид, установени в Гърция, Испания и Германия.

124 Що се отнася до твърдението на AAL, по същество, че Комисията схванала неправилно съществуващите конкретни условия на конкуренция на пазарите на двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ), с него не може да се оспори основателността на обжалваното решение, що се отнася изпълнението на условието за нарушаване на конкуренцията. Всъщност трябва да се припомни, че съгласно цитираната в точка 111 по-горе съдебна практика Комисията не е длъжна да извършва прецизен икономически анализ на съответните пазари и че конкретно в разглеждания случай, в който спорното освобождаване представлява оперативна помощ, тя също така е имала основание да презумира, че това освобождаване нарушава конкуренцията, поне що се отнася до двуалуминиевия триоксид (МДТ и ХДТ), който се е търгувал между държави членки и чиито пазари са били общоевропейски (вж. т. 123 по-горе). Доколкото AAL упреква Комисията за неотчитането на обстоятелството, че значителен дял от общностното производство е за собствено потребление, твърдението му не се подкрепя от фактите, тъй като в съображение 62 от обжалваното решение Комисията по същество отбелязва, че търговията между държави членки е била свързана само с оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ).

125 Освен това, доколкото AAL по същество твърди, че се е конкурирало не с другите европейски производители на двуалуминиев триоксид, а само с неевропейските производители на двуалуминиев триоксид, с този негов довод също не може да се оспори основателността на обжалваното решение, що се отнася до изпълнението на условието за нарушаване на конкуренцията. В това отношение е достатъчно да се констатира, че твърденията на AAL са неподкрепени и освен това са в противоречие със собствените му признания, че спорното освобождаване трябвало да позволи да се компенсира неблагоприятното положение по отношение на разходите, в което също като AAL се намирали установените в Ирландия производители на двуалуминиев триоксид, спрямо положението на производителите на двуалуминиев триоксид, установени в други държави членки, като например Германия. Така от собствените признания на AAL следва, че то се е конкурирало с други европейски производители на двуалуминиев триоксид.

126 Следователно твърдението, че условието за нарушаване на конкуренцията не е изпълнено, трябва да се отхвърли като неоснователно.

127 Накрая, що се отнася до твърдението, с което AAL по същество оспорва, че условието за засягане на търговията между държави членки е било изпълнено, трябва да се припомни, че съгласно цитираната в точки 113 и 115 по-горе съдебна практика, от една страна, всяка помощ, отпусната на предприятие, което осъществява дейността си на общия пазар, може да засегне търговията между държави членки, и от друга страна, когато предоставена от държава членка помощ укрепва положението на предприятие спрямо други конкурентни предприятия в търговията между държавите, тази търговия трябва да се счита за повлияна от помощта.

128 Както вече бе посочено в точка 123 по-горе, в разглеждания случай Комисията е имала основание да констатира, че по принцип има търговия между държавите членки и общоевропейски пазари на оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ). Освен това, доколкото от освобождаванията от акциз са се ползвали само производителите на двуалуминиев триоксид, които също като AAL са били установени в Ирландия, в района на Шанън, във Франция, в района на Гардан, и в Италия, в Сардиния, а не европейските производители на двуалуминиев триоксид, установени в Гърция, Испания и Германия, с които AAL се е конкурирало (вж. т. 124 по-горе), Комисията основателно е заключила, че спорната помощ може да засегне търговията между държави членки.

129 Що се отнася до изтъкнатия от AAL довод — по същество, че Комисията не взела предвид факта, че значителен дял от общностното производство на двуалуминиев триоксид е за собствено потребление и че двуалуминиевият триоксид (МДТ и ХДТ) не се търгува между държавите членки, а между последните и трети страни, тъй като Общността е нетен вносител на тези продукти — с него не може да се оспори основателността на обжалваното решение, що се отнася изпълнението на условието за засягане на търговията между държавите. От една страна, твърдението не е подкрепено с факти, доколкото се отнася до двуалуминиев триоксид за собствено потребление. Всъщност, както вече бе посочено в точка 124 по-горе, в съображение 62 от обжалваното решение Комисията по същество отбелязва, че търговията между държави членки е свързана само с оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ). От друга страна, доколкото се отнася до търговията с двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ) между държавите членки, твърдението е неподкрепено и дори е в противоречие със собствените признания на AAL в неговите писмени становища, че „[м]алкият дял [от производството му], продаван под формата на трихидрат на двуалуминиев триоксид, […] се използва като изходен продукт от установен в Германия производител на химически двуалуминиев триоксид […]“ и „[ц]ялото произвеждано от него количество двуалуминиев триоксид […] се изнася чрез морския му терминал към пазари, разположени извън Ирландия, основно в Обединеното кралство, скандинавските страни и други места в Европа“. Така от собствените признания на AAL следва, че то е захранвало търговски потоци, свързани с оставащия двуалуминиев триоксид (МДТ и ХДТ), между държавите.

130 Следователно твърдението, че условието за засягане на търговията между държави членки не е изпълнено, трябва да се отхвърли като неоснователно.

131 След като всички твърдения, направени в рамките на изтъкнатото в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II шесто основание, бяха отхвърлени, посоченото основание трябва да се отхвърли изцяло по същество.

По първите основания, които са изтъкнати в подкрепа на настоящите жалби и са изведени от грешка при прилагане на правото при квалификацията на спорната помощ във връзка с член 88 ЕО

132 В рамките на първите основания, изтъкнати в подкрепа на настоящите жалби, жалбоподателите твърдят, че в обжалваното решение Комисията е допуснала грешка при прилагане на правото, тъй като е квалифицирала спорната помощ като нова помощ по смисъла на член 88, параграф 3 ЕО, вместо като съществуваща помощ по смисъла на член 88, параграф 1 ЕО, и тъй като не е приложила за въпросната помощ процедурата относно съществуващите схеми за помощ.

133 Първото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, съдържа три алтернативни части. Първата част по същество е изведена от нарушаване на член 88 ЕО и на правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999, както по същество и от нарушаване на кодифицираните в членове 17 и 18 от Регламент № 659/1999 процедурни правила относно съществуващите схеми за помощ. Втората част е изведена от нарушаване на разпоредбите на член 88 ЕО във връзка с член 1, буква б), подточка iv) и член 15, параграф 3 от Регламент № 659/1999, както по същество и от нарушаване на кодифицираните в членове 17 и 18 от Регламент № 659/1999 процедурни правила относно съществуващите схеми за помощ. Третата част по същество е изведена от нарушаване на член 88 ЕО и на правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка i) от Регламент № 659/1999.

134 Първото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, също съдържа три алтернативни части. Първата част по същество е изведена от нарушаване на член 88 ЕО и на правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка i) от Регламент № 659/1999. Втората част е изведена от нарушаване на член 88 ЕО и на правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999. Третата част по същество е изведена от нарушаване на разпоредбите на член 88 ЕО във връзка с член 1, буква б), подточка iv) и член 15, параграф 3 от Регламент № 659/1999.

По първата част от първото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑50/06 RENV II, и по втората част от първото основание, изтъкнато в подкрепа на жалбата по дело T‑69/06 RENV II, изведени от нарушаване на член 88 ЕО и на правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999, а по дело T‑50/06 RENV II — и от нарушаване на кодифицираните в членове 17 и 18 от Регламент № 659/1999 процедурни правила относно съществуващите схеми за помощ

135 Жалбоподателите по същество твърдят, че в обжалваното решение Комисията е нарушила член 88 ЕО и правилото, кодифицирано в член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999, тъй като при квалификацията на спорната помощ като нова помощ по смисъла на член 88, параграф 3 ЕО не е отчела, че тази помощ е следвало да се счита за разрешена поради невземането на отношение от Комисията по спорното освобождаване в разумен срок, считано от момента на уведомяването ѝ. По дело T‑50/06 RENV II Ирландия също така твърди, че са били нарушени кодифицираните в членове 17 и 18 от Регламент № 659/1999 процедурни правила относно съществуващите схеми за помощ.

136 В това отношение, първо, Ирландия се позовава на писмото от 6 май 1983 г., от което било видно, че тя е приела отправеното от Комисията предложение в писмото от 22 март 1983 г. да счита писмото на Ирландия от 28 януари 1983 г. — с което Комисията била информирана за предвиденото спорно освобождаване — за уведомление по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО. Второ, Ирландия отново обръща внимание на писмото от 6 май 1983 г., с което отправя до Комисията предизвестието за прилагането на спорното освобождаване в съответствие с правилото, кодифицирано в член 4, параграф 6 от Регламент № 659/1999. Трето, Ирландия се позовава на липсата на взето от Комисията решение — в двумесечния срок след уведомяването за спорното освобождаване, предвиден в член 4, параграф 5 от Регламент № 659/1999, или в разумен срок след отправянето на предизвестието за прилагането — както и на бездействието и мълчанието на Комисията до 1992 г., тоест в продължение на девет години след тези уведомления. Четвърто, Ирландия подчертава ирелевантността на факта, че е приложила спорното освобождаване, без да изчака Комисията да вземе официално отношение с оглед на правилата в областта на държавните помощи, като се има предвид, че това вземане на отношение не е станало в разумен срок и че прилагането на спорното освобождаване е било извършено повече от два месеца след като на 28 януари 1983 г. е уведомила Комисията. Освен това Ирландия се позовава на това, че самата Комисия се е държала така, сякаш счита спорната помощ за съществуваща помощ. В това отношение, на първо място, Ирландия отбелязва ясната и прецизна формулировка на четвърто съображение от Решение 92/510 — съгласно което „Комисията и всички държави членки приемат, че всички[те] освобождавания се основават на причини, свързани със специфични политики, че не водят до нарушаване на конкуренцията и не нарушават правилното функциониране на общия пазар“ [неофициален превод] — което можело да се счита за положително решение относно спорното освобождаване, за което на 28 януари 1983 г. е извършено уведомяване, или поне за принципно изявление, от което било видно, че съмненията на Комисията относно съвместимостта на спорната помощ с общия пазар вече се били разсеяли. На второ място, Ирландия се позовава на терминологията, използвана в пето съображение от Решение 97/425 и в съображение 4 от Решение 1999/880, която била сходна с терминологията, използвана от Комисията при извършването на анализа на съществуващите схеми за помощ въз основа на член 17 от Регламент № 659/1999. На трето място, Ирландия отбелязва предложенията за решения за разрешаване на Съвета от ноември 1999 г. и 2000 г., както и съображение 5 от Решение 2001/224, в които няма никакво предупреждение за неправомерността на спорната помощ. На четвърто място, Ирландия се позовава на факта, че при всички положения самата Комисия е предложила на Съвета да разреши на Ирландия да прилага спорното освобождаване след 1983 г. Освен това Ирландия по същество твърди, че Комисията е нарушила кодифицираната в членове 17 и 18 от Регламент № 659/1999 процедура относно съществуващите схеми за помощ, тъй като разпоредила възстановяването на спорната помощ със задна дата, независимо че в рамките на постоянния контрол върху съществуващите схеми за помощ Комисията имала право единствено да изиска прекратяване на действието или изменение на тази помощ в определен от нея срок.

137 Първо, AAL се позовава на писмото от 6 май 1983 г., от което било видно, че Ирландия е приела отправеното от Комисията предложение в писмото от 22 март 1983 г. да счита писмото на Ирландия от 28 януари 1983 г. — с което Комисията била информирана за предвиденото спорно освобождаване — за уведомление по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО. Второ, AAL посочва, че прилагането на спорното освобождаване е започнало около три месеца след изпращането до Комисията на писмото от 28 януари 1983 г. Трето, AAL отбелязва писмото от 6 май 1983 г., с което Ирландия отправя до Комисията предизвестието за прилагането на спорното освобождаване в съответствие с правилото, кодифицирано в член 4, параграф 6 от Регламент № 659/1999. Четвърто, AAL се позовава на непротивопоставимостта по отношение на него на довода на Комисията, че спорното освобождаване не било приложено от Ирландия и от самото него при стриктно спазване на условията, които са установени в съдебната практика (решение от 11 декември 1973 г., Lorenz, 120/73, Rec, EU:C:1973:152) и впоследствие са кодифицирани в Регламент № 659/1999, тъй като самата Комисия дерогирала тази правна рамка, като предложила на Ирландия да счита писмото ѝ от 28 януари 1983 г. за уведомление, лишавайки се по този начин от възможността да вземе отношение в разумен двумесечен срок. При условията на евентуалност, AAL изтъква непротивопоставимостта по отношение на него на твърдението на Комисията, че уведомлението било непълно, защото след уведомяването ѝ от Ирландия за предстоящото прилагането на помощта, в писмото от 22 март 1983 г. Комисията се отказала да иска допълнение към уведомлението. Пето, AAL отбелязва бездействието и мълчанието на Комисията до юли 2000 г., тоест в продължение на 17 години след уведомяването за спорното освобождаване и получената от нея информация за предстоящото му прилагане. Шесто, AAL се позовава на това, че Комисията не съобразила извършеното на 28 януари 1983 г. уведомяване, когато на 17 юли 2000 г. поискала да се извърши уведомяване за освобождаването и на 30 октомври 2001 г. започнала официалната процедура по разследване, в резултат на което допуснала грешка при квалификацията на помощта. Седмо, AAL отбелязва четвърто съображение от Решение 92/510, което било равнозначно на признаване от страна на Комисията, че спорното освобождаване е съществуваща помощ. Осмо, AAL се позовава на положението, което Комисията провокирала и приемала през дълъг период от време, което обективно налагало спорната помощ да се квалифицира като съществуваща.

138 Комисията иска настоящите части от първите основания да бъдат отхвърлени по същество.

139 В това отношение най-напред е важно да се припомни, че Договорът за ЕО въвежда различни процедури в зависимост от това дали помощта е съществуваща или нова. Макар в съответствие с член 88, параграф 3 ЕО за новата помощ да трябва да бъде направено предварително уведомление до Комисията и тя да не може да бъде приведена в действие, преди процедурата да завърши с окончателно решение, в съответствие с член 88, параграф 1 ЕО съществуващата помощ може да бъде правомерно прилагана, докато Комисията не е установила нейната несъвместимост (вж. решение от 24 март 2011 г., Freistaat Sachsen и Land Sachsen-Anhalt/Комисия, T‑443/08 и T‑455/08, Сб., EU:T:2011:117, т. 187 и цитираната съдебна практика). Следователно съществуващите помощи могат да бъдат предмет, когато е необходимо, само на решение за несъвместимост, което произвежда действие занапред (вж. решение Freistaat Sachsen и Land Sachsen-Anhalt/Комисия, посочено по-горе, EU:T:2011:117, т. 187 и цитираната съдебна практика).

140 Освен това, доколкото жалбоподателите формално твърдят, че е допуснато нарушение на член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999, трябва да се отбележи, че към момента на приемане на обжалваното решение от Комисията посочената в последната разпоредба материалноправна норма вече е била влязла в сила на 16 април 1999 г. Макар съгласно съдебната практика (решения от 14 май 1975 г., CNTA/Комисия, 74/74, Rec, EU:C:1975:59, т. 33—43, от 26 юни 1990 г., Sofrimport/Комисия, C‑152/88, Rec, EU:C:1990:259, т. 16 и 17, и от 5 октомври 1993 г., Driessen и др., C‑13/92—C‑16/92, Rec, EU:C:1993:828, т. 30—35) съблюдаването на принципите на правна сигурност и на оправдани правни очаквания да налага ограничения пред незабавното прилагане на материалноправните норми, тези ограничения не може да се задействат по отношение на неправомерна или съобщена помощ, преди да бъде разрешена от Комисията. Всъщност в системата и логиката на контрола върху държавните помощи положението не се определя незабавно и окончателно от уведомяването или отпускането на помощта, а остава висящо до вземането на решение от институциите на Съюза. В този контекст, Комисията трябва да приложи материалноправните норми, които са в сила към момента на нейното произнасяне по съответната помощ или схема за помощ, както и по нейната съвместимост с общия пазар, и това са единствените действащи норми, спрямо които трябва да се преценява законосъобразността на нейното решение по този въпрос (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 11 декември 2008 г., Комисия/Freistaat Sachsen, C‑334/07 P, Сб., EU:C:2008:709, т. 53). Следователно, тъй като към момента на приемане на обжалваното решение от Комисията член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999 е бил в сила, тази разпоредба е приложима в разглеждания случай.

141 От друга страна обаче, с предвидените в член 4, параграф 6 от Регламент № 659/1999 процесуалноправни норми, към която разпоредба препраща член 1, буква б), подточка iii) от същия регламент, не могат да се уреждат процедурни актове, приети преди влизането в сила на тези норми на 16 април 1999 г. Всъщност, съгласно съдебна практика, процесуалноправните норми по принцип трябва да се прилагат за висящите производства към момента на тяхното влизане в сила (вж. в този смисъл решения от 12 ноември 1981 г., Meridionale Industria Salumi и др., 212/80—217/80, Rec, EU:C:1981:270, т. 9 и от 23 февруари 2006 г., Molenbergnatie, C‑201/04, Rec, EU:C:2006:136, т. 31 и цитираната съдебна практика). Впрочем в периода, в който протича предварителната процедура по разследване на спорното освобождаване и през който спорната помощ се считала за разрешена от Комисията, а именно през 1983 г., тези норми все още не са били влезли в сила. Трябва обаче да се има предвид, както Комисията основателно отбелязва в съображение 67 от решение „Двуалуминиев триоксид I“, че с член 4, параграф 6 от Регламент № 659/1999 по-специално се е целяло кодифициране на някои процесуалноправни норми, които съгласно практиката на Съда, установена в решение Lorenz, точка 137 по-горе (EU:C:1973:152, т. 6) (наричана по-нататък „съдебната практика Lorenz“), са били приложими за периода, в който са приети посочените процедурни актове. Според тази съдебна практика, която AAL цитира по дело T‑69/06 RENV II, член 93, параграф 3 от Договора за ЕО (впоследствие член 88, параграф 3 ЕО) изисква, ако след като е била информирана от държава членка за проект за въвеждане или за изменение на помощ, Комисията не започне състезателната процедура, предвидена в член 93, параграф 2 от Договора за ЕО (впоследствие член 88, параграф 2 ЕО) (или официалната процедура по разследване), като поиска от съответната държава членка да представи становището си, след изтичането на срока, който е достатъчен за първото разследване на помощта, държавата членка може да приведе предвидената помощ в действие, при условие че до Комисията е било отправено предизвестие, като впоследствие за тази помощ се прилага правната уредба за съществуващите помощи (решение от 9 август 1994 г., Namur-Les assurances du crédit, C‑44/93, Rec, EU:C:1994:311, т. 12). Що се отнася до срока, който е достатъчен или разумен за извършването от Комисията на първото разследване (или предварителната процедура по разследване), Съдът посочва, че отправна точка трябва да бъде двумесечният срок, предвиден в член 173 от Договора за ЕО и член 175 от Договора за ЕО (впоследствие членове 230 ЕО и 232 ЕО) за подаване на жалби за отмяна и за предявяване на искове за установяване на неправомерно бездействие (решение Lorenz, т. 137 по-горе, EU:C:1973:152, т. 6).

142 Следователно твърденията за нарушаване на член 1, буква б), подточка iii) от Регламент № 659/1999 трябва да се разбират като твърдения, с които по същество се претендира, че е нарушена съдебната практика Lorenz.

143 В разглеждания случай жалбоподателите твърдят основно че в обжалваното решение Комисията е допуснала грешка, квалифицирайки спорната помощ като нова и разпореждайки възстановяването ѝ със задна дата, при положение че това била съществуваща помощ по смисъла на съдебната практика Lorenz, тъй като Комисията не взела отношение по спорното освобождаване в разумен срок, считано от уведомяване ѝ.

144 На първо място, трябва да се провери главно дали писмото от 28 януари 1983 г. не би могло формално да се счита за уведомяване за спорното освобождаване по смисъла на член 88, параграф 3 ЕО, а при условията на евентуалност, дали уведомяването е било непълно, тъй като в писмото си от 6 май 1983 г. Ирландия не е отговорила на въпроса, зададен ѝ от Комисията в писмото от 22 март 1983 г., относно продължителността на предоставянето на помощта на AAL.

145 В това отношение трябва да се припомни, че в рамките на контрола за законосъобразност Общият съд при всички случаи не може да замести мотивите на автора на обжалвания акт със свои мотиви (вж. по аналогия решение от 24 януари 2013 г., Frucona Košice/Комисия, C‑73/11 P, Сб., EU:C:2013:32, т. 89 и цитираната съдебна практика). Следователно при отхвърлянето на изтъкнато пред него основание за отмяна Общият съд не може да се позове на мотиви, които не произтичат от спорното решение, тъй като в противен случай би надхвърлил границите на съдебния си контрол (вж. в този смисъл и по аналогия решение Frucona Košice/Комисия, посочено по-горе, EU:C:2013:32, т. 88).

146 В съображение 67 от решение „Двуалуминиев триоксид I“ Комисията отбелязва следното: „[…] помощта не може да се счита за разрешена от Комисията по смисъла на член 4, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Франция и Италия изобщо не са съобщили за разглежданите мерки. С писмо от 6 май 1983 г. Ирландия потвърди, че помощта се прилага едва от този момент и че писмото ѝ до Комисията може да се счита за уведомление за целите на член 93, параграф 3 от Договора [за ЕО]. Всъщнос