ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2

Запитването е отправено в рамките на спор между Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Данъчна и митническа администрация на Обединеното кралство) (наричана по-нататък „данъчната администрация“) и Volkswagen Financial Services (UK) Ltd (наричано по-нататък „VWFS“) по въпроса за приложимия метод за определяне на подлежащата на възстановяване част от данъка върху добавената стойност (ДДС), който това дружество плаща по получаваните от него доставки в рамките на онази част от дейността му, която се състои по-конкретно в продажбата на автомобили на изплащане.
45

В това отношение съществуващата разлика между разглеждания в настоящото дело френски механизъм, основан на предоставянето на данъчен кредит, и механизма в Обединеното кралство, разгледан в делата, по които са постановени решения от 12 декември 2006 г., Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774), и от 13 ноември 2012 г., Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑35/11, EU:C:2012:707), не засяга принципа, припомнен в предходната точка. Всъщност тази разлика се отнася само до данъчната техника, използвана за постигането на една и съща цел, а именно да се премахне икономическото двойно данъчно облагане на разпределяната печалба. Всяка държава членка обаче остава свободна да организира своя собствен режим за предотвратяване на икономическото двойно данъчно облагане на разпределяната печалба, доколкото разглежданият режим не води до дискриминация, забранена от Договора за функционирането на ЕС (вж. в този смисъл решение от 13 ноември 2012 г., Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, т. 40).
9

В последната версия на договора за разпространение от 20 декември 2005 г. тази клауза, съставена на английски език, гласи следното: „This Agreement and the corresponding relationship between the parties shall be governed by and construed in accordance with the laws of the Republic of Ireland and the parties shall submit to the jurisdiction of the courts of the Republic of Ireland. Apple [Sales International] reserves the right to institute proceedings against Reseller in the courts having jurisdiction in the place where Reseller has its seat or in any jurisdiction where a harm to Apple [Sales International] is occurring“.
–

за UAB „Renerga“, първоначално от V. Radvila, K. Pabijanskas и G. Balčiūnas, advokatas, C. Malamataris, dikigoros, A. Wilhelm, Rechtsanwalt, E. Righini, avvocato, и C. Cluzel, avocat, впоследствие от V. Radvila и K. Pabijanskas, advokatas, E. Righini, avvocato, и C. Cluzel, avocat,
18

След това решение Supreme Court of the United Kingdom (Върховен съд на Обединеното кралство) приема с решение от 6 февруари 2013 г., че през разглеждания в главното производство период г‑н O’Brien трябва да се счита за работник на непълно работно време по смисъла на клауза 2, точка 1 от Рамковото споразумение и че не е изложена обективна обосновка, за да не се приложи принципът съдиите на непълно работно време да получават възнаграждение на същото основание както съдиите, работещи на пълно работно време, само че изчислено pro rata temporis. Поради това Supreme Court of the United Kingdom (Върховен съд на Обединеното кралство) признава на г‑н O’Brien правото на пенсия за осигурителен стаж и възраст при същите условия както circuit judge (съдия във второинстанционен съд).
–

за Minister for Justice and Equality, Commissioner of An Garda Síochána и Ирландия, от M. Browne, L. Williams и T. Joyce, в качеството на представители, подпомагани от A. Kerr, BL, и B. Murray, SC,
1

С жалбата си Islamic Republic of Iran Shipping Lines (наричано по-нататък „IRISL“), Hafize Darya Shipping Lines (HDSL), Khazar Shipping Lines, IRISL Europe GmbH, Qeshm Marine Services & Engineering Co. (по-рано IRISL Marine Services and Engineering Co.), Irano Misr Shipping Co., Safiran Payam Darya Shipping Lines, Marine Information Technology Development Co. (по-рано Shipping Computer Services Co.), Rahbaran Omid Darya Ship Management Co. (известно още като Soroush Sarzamin Asatir), Hoopad Darya Shipping Agency (по-рано South Way Shipping Agency Co. Ltd) и Valfajr 8th Shipping Line Co. искат отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 17 февруари 2017 г., Islamic Republic of Iran Shipping Lines и др./Съвет (T‑14/14 и T‑87/14, наричано по-нататък „обжалваното решение“, EU:T:2017:102), с което този съд отхвърля исканията им: – по дело T‑14/14, за отмяната на Решение 2013/497/ОВППС на Съвета от 10 октомври 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 272, 2013 г., стр. 46) и на Регламент (ЕС) № 971/2013 на Съвета от 10 октомври 2013 година за изменение на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 272, 2013 г., стр. 1), доколкото тези актове ги засягат (наричани по-нататък „спорните актове от октомври 2013 г.“), – по дело T‑87/14, от една страна, за обявяването на неприложимостта на Решение 2013/497 и на Регламент № 971/2013, и от друга страна, за отмяната на Решение 2013/685/ОВППС на Съвета от 26 ноември 2013 година за изменение на Решение 2010/413/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 316, 2013 г., стр. 46) и на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1203/2013 на Съвета от 26 ноември 2013 година за прилагане на Регламент (ЕС) № 267/2012 относно ограничителни мерки срещу Иран (ОВ L 316, 2013 г., стр. 1), доколкото тези актове ги засягат (наричани по-нататък „спорните актове от ноември 2013 г.“).
8

Дружеството Manuport Services, което заедно с дружеството Belgian Bunkering and Stevedoring е натоварено от Saint-Louis Sucre с операциите по приемането и товаренето на захарта на борда на корабите, както и с подготовката на съответните документи, изготвя за сметка на последното документите и предава декларациите за износ на компетентния разплащателен орган, а именно на Bureau d’intervention et de restitution belge (Белгийско бюро за интервенции и възстановяване, наричано по-нататък „BIRB“), чието наименование по това време е Office central des contingents et licences (Централна служба за квоти и лицензи, Белгия). Въз основа на тези декларации Saint-Louis Sucre получава от BIRB авансово плащане, свързано с възстановяванията на разходите по износа, на които има право. Авансовите плащания са окончателно получени от Saint-Louis Sucre в качеството на възстановявания на разходите по износа, когато е представено доказателство, че захарта действително е напуснала митническата територия на Съюза.
–

за Morgan Stanley & Co International plc, от C. Aldebert и C. Reinbold, адвокати,
91

Всъщност съгласно постоянната практика на Съда както административните органи, така и националните съдилища, натоварени в рамките на своята компетентност с прилагането на разпоредбите на правото на Съюза, са длъжни да гарантират пълното действие на тези разпоредби (решение от 14 септември 2017 г., The Trustees of the BT Pension Scheme, C‑628/15, EU:C:2017:687, т. 54 и цитираната съдебна практика).
7

Член 5, параграфи 2 и 3 от Decreto n. 226 del ministro dello sviluppo economico et del ministre per i rapporti con le regioni e la coesione territoriale recante regolamento per i criteri di gara e per la valutazione dell’offerta per l’affidamento del servizio della distribuzione del gas naturale, in attuazione dell’articolo 46-bis del decreto legge 1° ottobre 2007 n. 159, convertito in legge, con modificazioni, dalla legge 29 novembre 2007, n. 222 (Наредба № 226 на министъра на икономическото развитие и на министъра за отношенията с регионите и териториалното сближаване относно критериите за възлагане и оценяването на офертите за извършване на обществената услуга за разпределение на природен газ съгласно член 46-bis от Наредба-закон № 159 от 1 октомври 2007 г., преобразувана в закон, с някои изменения, със Закон № 222 от 29 ноември 2007 г.) от 12 ноември 2011 г. (редовна притурка към GURI № 22 от 27 януари 2012 г.), в първоначалната си редакция гласи: „2. Сумата, която се възстановява на изпълнителите, съответно притежателите на подлежащи на прекратяване поръчки и концесии, за които не е предвиден краен срок или чийто договорен срок изтича след предвидената в новото обявление дата на прекратяване на изпълнението на услугата, се изчислява въз основа на уговореното в споразуменията или договорите в съответствие с разпоредбите на член 15, параграф 5 от Законодателен декрет № 164 от 23 май 2000 г., изменен, в частност в случаите на предсрочно прекратяване на договора спрямо уговорения краен срок. 3. Когато методиката за изчисляване на сумата, подлежаща на възстановяване на изпълнителите, съответно притежателите по параграф 2, не може да се изведе от договорните документи, включително когато в тях най-общо е посочено, че възстановяването се извършва по пазарни цени, критериите по член 24, параграф 4, букви a) и b) от Кралски указ № 2578 от 15 октомври 1925 г. се прилагат в съответствие с правилата по параграфи 5—13 единствено по отношение на частта от инсталацията, която е собственост на оператора и за която не е предвидено към уговорения краен срок на концесията да бъде безвъзмездно прехвърлена на местния орган концедент“.
8

Член 6, параграф 2, букви a) и c) от European Communities (Free Movement of Persons) (no 2) Regulations 2006 (Правилник за Европейските общности (свободно движение на лица) (№ 2) от 2006 г. (наричан по-нататък „Правилникът от 2006 г.“), който транспонира в ирландското право член 7, параграф 3 от Директива 2004/38, предвижда: „a) При спазване на член 20 гражданин на Съюза има право да пребивава на територията на друга държава членка за срок, по-дълъг от три месеца, ако: i) е нает работник или самостоятелно заето лице в тази държава; […] c) При спазване на член 20 лице, за което се прилага буква a), подточка i), може да остане в тази държава след прекратяване на дейността по същата буква a), подточка i), ако: […] ii) се намира в надлежно регистрирана принудителна безработица, след като е било заето в продължение на повече от една година и се е регистрирало като търсещо работа лице в съответната служба на [Department of Social and Family Affairs (Министерство по социалните и семейните въпроси, Ирландия)] и на FÁS [Foras Áiseanna Saothair (Орган за обучение и заетост, Ирландия)] […]; iii) при спазване на буква d), той/тя се намира в надлежно документирана принудителна безработица, след като е изтекъл срочен трудов договор със срок по-кратък от една година или след като е станал/а принудително безработен/на през първите дванадесет месеца и се е регистрирал/а като търсещо работа лице в компетентната служба на Министерство по социалните и семейните въпроси, Ирландия)] и на FÁS […]“.
11

Съгласно член 24 от Lei no 23/2018 — Direito a indemnização por infração ao direito da concorrência, transpõe a Diretiva 2014/104/UE, do Parlamento Europeu e do Conselho, de 26 de novembro de 2014, relativa a certas regras que regem as ações de indemnização no âmbito do direito nacional por infração às disposições do direito da concorrência dos Estados-Membros e da União Europeia, e procede à primeira alteração à Lei no 19/2012, de 8 de maio, que aprova o novo regime jurídico da concorrência, e à quarta alteração à Lei no 62/2013, de 26 de agosto, Lei de Organização do Sistema Judiciário (Закон № 23/2018 за правото на обезщетение при нарушение на конкурентното право, за транспониране на Директива 2014/104/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 ноември 2014 година относно някои правила за уреждане на искове за обезщетение за вреди по националното право за нарушения на разпоредбите на правото на държавите членки и на Европейския съюз в областта на конкуренцията и за първо изменение на Закон № 19/2012 от 8 май за установяване на нова уредба в областта на конкуренцията и четвърто изменение на Закон № 62/2013 от 26 август за организацията на съдебната система) от 5 юни 2018 г. (Diário da República, серия 1, № 107, 5 юни 2018 г.), който транспонира Директива 2014/104 в португалското право, материалноправните разпоредби на този закон, в това число относно тежестта на доказване, не се прилагат с обратна сила, а процесуалноправните му разпоредби не се прилагат по отношение на искове, предявени преди влизането му в сила.
1

С жалбата си Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang), Inc., Csi Cells Co. Ltd и Csi Solar Power Group Co. Ltd, по-рано Csi Solar Power (China) Inc. (наричано по-нататък „Csi Solar Power“), искат отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 28 февруари 2017 г., Canadian Solar Emea и др./Съвет (T‑162/14, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2017:124), доколкото с него Общият съд отхвърля жалбата им за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1238/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно антидъмпингово мито и окончателно събиране на временното мито, наложено върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 325, 2013 г., стр. 1, наричан по-нататък „спорният регламент“) в частта му, която се отнася до жалбоподателите.
1

С жалбата си Canadian Solar Emea GmbH, Canadian Solar Manufacturing (Changshu) Inc., Canadian Solar Manufacturing (Luoyang) Inc., Csi Cells Co. Ltd и Csi Solar Power Group Co. Ltd, Csi Solar Power (China) Inc. (наричано по-нататък „Csi Solar Power“) искат отмяна на решение на Общия съд на Европейския съюз от 28 февруари 2017 г., JingAo Solar и др./Съвет (T‑158/14, T‑161/14 и T‑163/14, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2017:126), доколкото с него Общият съд отхвърля жалбата им за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) № 1239/2013 на Съвета от 2 декември 2013 година за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на кристални силициеви фотоволтаични модули и ключови компоненти (т.е. елементи) с произход или изпратени от Китайската народна република (ОВ L 325, 2013 г., стр. 66, наричан по-нататък „спорният регламент“), в частта му, която се отнася до жалбоподателите.
19

В това отношение следва да се припомни, че въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд в нормативната и фактическата рамка, които той определя съгласно своите правомощия и проверката на чиято точност не е задача на Съда, се ползват с презумпция за релевантност. Съдът може да откаже да се произнесе по отправеното от национална юрисдикция запитване само ако е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (решение от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 27 и цитираната съдебна практика).
54

Този принцип съответно задължава всички институции на държавите членки да осигурят пълното действие на различните норми на Съюза, като правото на държавите членки не може да накърнява признатото действие на тези различни норми на територията на посочените държави (вж. в този смисъл решения от 26 февруари 2013 г., Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, т. 59 и от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 39).
5

Член 1 от посоченото решение гласи: „1. Помощите, които Италия е предоставяла незаконосъобразно от ноември 1995 г. за наемане на работа на работници и служители с договори за обучение и работа, предвидени в [Закон № 863 от 19 декември 1984 г., Закон № 407 от 29 декември 1990 г., legge n. 169 — Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 29 marzo 1991, n. 108, recante disposizioni urgenti in materia di sostegno dell’occupazione (Закон № 169 за преобразуване в закон с изменения на Наредба-закон № 108 от 29 март 1991 г. за приемане на спешни разпоредби за стимулиране на заетостта) от 1 юни 1991 г. (GURI бр. 129 от 4 юни 1991 г., стр. 4) и legge n. 451 — Conversione in legge, con modificazioni, del decreto-legge 16 maggio 1994, n. 299, recante disposizioni urgenti in materia di occupazione e di fiscalizzazione degli oneri sociali (Закон № 451 за преобразуване в закон с изменения на Наредба-закон № 299 от 16 май 1994 г. за приемане на спешни разпоредби за стимулиране на заетостта и фискализация на осигурителните вноски) от 19 юли 1994 г. (GURI № 167 от 19 юли 1994 г., стр. 3)], са съвместими с общия пазар и със Споразумението за ЕИП, доколкото се отнасят до: – създаването на нови работни места в предприятието получател в полза на работници и служители, които още не са наети на работа или са загубили предишната си работа по смисъла на Насоките за помощите за заетост [(ОВ C 334, 1995 г., стр. 4)], – наемането на работа на работници и служители, които изпитват особени трудности да навлязат или да се интегрират отново на пазара на труда. За целите на настоящото решение „работници и служители, които изпитват особени трудности да навлязат или да се интегрират отново на пазара на труда“, са младежи под 25‑годишна възраст, лицата, притежаващи диплом за висше образование до 29‑годишна възраст включително, и трайно безработните лица, т.е. тези, които са безработни от повече от една година. 2. Помощите, които са предоставяни с договори за обучение и работа, и не отговарят на условията, посочени в параграф 1, са несъвместими с общия пазар“ [неофициален превод].
14

Обстоятелствата по спора са изложени в точки 1—5 от обжалваното съдебно решение, както следва: „1 Жалбоподателят […] е дружеството майка на групата Bayerische Motoren Werke […], чиято основна дейност е производството на автомобили и мотоциклети с марките BMW, MINI и Rolls-Royce. 2 На 30 ноември 2010 г. Федерална република Германия уведомява по силата на член 6, параграф 2 от Регламент [№ 800/2008] за помощ с номинална стойност от 49 милиона евро, която тя има намерение да предостави по силата на Investitionszulagengesetz 2010 (Закон за подпомагане на инвестициите) от 7 декември 2008 г., изменен (BGBl. 2008 I, стр. 2350, наричан по-нататък „IZG“), с цел построяването в Лайпциг (Германия) на завод за производството на електрическия автомобил i3 и на хибридния автомобил i8 на BMW, в съответствие с Насоките за национална регионална помощ за 2007—2013 г. (ОВ C 54, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 231 […]). В уведомлението са посочени инвестиционни разходи от 392 милиона евро […] и интензитет на помощта от 12,5 %. Ефективното изплащане на помощта е поставено в зависимост от предоставянето на разрешение от Европейската комисия. 3 След като получава някои допълнителни сведения, Комисията решава да открие на 13 юли 2011 г. официалната процедура по разследване по силата на член 108, параграф 2 ДФЕС и получава в тази връзка становището на Федерална република Германия. На 13 декември 2011 г. решението, озаглавено „Държавна помощ — Германия — Държавна помощ SA.32009 (11/C) (ex 10/N) — LIP — Помощ в полза на BMW Лайпциг — Покана за представяне на мнения съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС“, е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (ОВ C 363, 2011 г., стр. 20). […] […] 5 На 9 юли 2014 г. Комисията приема [спорното решение], член 1 от което има следното съдържание: „Държавната помощ в размер на 45257273 EUR, която [Федерална република] Германия възнамерява да отпусне на [жалбоподателя] за инвестицията в Лайпциг, ще бъде съвместима с вътрешния пазар само ако се ограничи до размер от 17 милиона евро (на цени от 2009 г.); надхвърлящата този размер сума (28257273 EUR) е несъвместима с вътрешния пазар. Следователно помощта може да бъде отпусната само до размера от 17 милиона евро“ [неофициален превод].
35

От друга страна, съгласно постоянната практика на Съда в рамките на сътрудничеството между него и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 26 и цитираната съдебна практика).
87

В това отношение Съдът вече е постановил, че под израза „предоставяне на разположение на публиката на дадено произведение“ във френския текст на член 5, параграф 3, буква г) от Директива 2001/29 следва да се разбира, че това произведение се прави публично достояние, като въпросното тълкуване се потвърждава не само от израза „made available to the public“, но и от израза „der Öffentlichkeit zugänglich gemacht“, използвани без разлика в текстовете на английски и немски език на посочения член (вж. в този смисъл решение от 1 декември 2011 г., Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, т. 128).
33

В това отношение следва да се констатира, че този довод няма отношение към допустимостта на преюдициалното запитване, а е свързан със съществото на спора в главното производство, и по-точно с предмета на първия от преюдициалните въпроси (вж. по аналогия решение от 4 октомври 1991 г., Society for the Protection of Unborn Children Ireland, C‑159/90, EU:C:1991:378, т. 15).
34

Следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда, в рамките на установеното в член 267 ДФЕС сътрудничество между Съда и националните юрисдикции, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от решение по реда на преюдициалното производство, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването или валидността на норма от правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (вж. в този смисъл решения от 16 юни 2015 г., Gauweiler и др., C‑62/14, EU:C:2015:400, т. 24 и от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 26).
1

С жалбите си TestBioTech eV, European Network of Scientists for Social and Environmental Responsibility eV и Sambucus eV искат да бъде отменено решение на Общия съд на Европейския съюз от 15 декември 2016 г., TestBioTech и др./Комисия (T‑177/13, непубликувано, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2016:736), с което Общият съд отхвърля жалбата им за отмяна на решението на Комисията от 8 януари 2013 година относно вътрешното преразглеждане на Решение за изпълнение 2012/347/ЕС на Комисията от 28 юни 2012 година за разрешаване на пускането на пазара на продукти, съдържащи, състоящи се или произведени от генетично модифицирана соя MON 87701 x MON 89788 (MON-877Ø1‑2 x MON-89788‑1) съгласно Регламент (ЕО) № 1829/2003 на Европейския парламент и на Съвета (наричано по-нататък „спорното решение“).
2

Запитването е отправено в рамките на спор между Privacy International, от една страна, и Secretary of State for Foreign and Commonwealth Affairs (министър на външните работи и на Общността на нациите, Обединено кралство), Secretary of State for the Home Departement (министър на вътрешните работи, Обединено кралство), Government Communications Headquarters (Централа за правителствените комуникации, Обединено кралство, наричана по-нататък „GCHQ“), Security Service (Служба за сигурност, Обединено кралство, наричана по-нататък „MI5“) и Secret Intelligence Service (Служба за тайно разузнаване, Обединено кралство, наричана по-нататък „MI6“), от друга страна, с предмет законосъобразността на правна уредба, позволяваща получаването и използването от службите за сигурност и разузнаване на масиви от данни за съобщения (bulk communications data).