Дело T-343/08

Arkema France

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Пазар на натриев хлорат — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Жалба за отмяна — Допустимост — Вменяване на неправомерното поведение — Глоби — Отегчаващо обстоятелство — Повторност на нарушението — Смекчаващо обстоятелство — Сътрудничество по време на административното производство — Съществен доказателствен принос“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Административно производство — Изложение на възраженията — Необходимо съдържание — Зачитане на правото на защита

(член 27 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

2. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Право на защита — Съдебен контрол — Неограничена компетентност на съда на Съюза

(член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

3. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Отегчаващи обстоятелства

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

4. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

5. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Право на преценка на Комисията — Отчитане на характеристиките, специфични за повторността — Включване — Липса на установен давностен срок

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

6. Конкуренция — Административно производство — Решение, с което се установява нарушение и се налага глоба — Вземане предвид за целите на установяването на повторността в действията на предприятието по отношение на извършени от последното и вече санкционирани от Комисията по-ранни нарушения

(член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз)

7. Конкуренция — Административно производство — Решение на Комисията за установяване на нарушение, прието след друго решение на Комисията, отнасящо се до същото предприятие — Прилагане на ново увеличение на глобата на основание повторност

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

8. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест и продължителност на нарушението — Възможност за увеличаване на размера на глобите, за да се засили техният възпиращ ефект

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

9. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Принцип на равно третиране

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

10. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Право на преценка на Комисията

(член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

11. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Необходимост от поведение, улеснило установяването на нарушението от Комисията

(член 18 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

12. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Насоки относно метода за определяне на размера на глобите, налагани при нарушение на правилата на конкуренцията — Намаляване размера на глобата поради съдействие на провинилото се предприятие, извън приложното поле на Известието относно сътрудничеството — Условия

(точка 1 от Известие 2002/C 45/03 на Комисията и точка 29, четвърто тире от Известие 2006/C 210/02 на Комисията)

13. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Намаляване на глобата в замяна на съдействие от страна на обвиненото предприятие — Условия

(точка 21 от Известие 2002/C 45/03 на Комисията, точка 29, четвърто тире от Известие 2006/C 210/02 на Комисията и точка 5 от Известие 2008/C 167/01 на Комисията)

14. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Съдебен контрол — Неограничена компетентност на съда на Съюза

(член 229 ЕО; член 31 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

1. С изричното посочване от Комисията в нейното изложение на възраженията, че тя ще прецени дали следва да се наложат глоби на засегнатите предприятия, и с оповестяването на основните фактически и правни обстоятелства, които могат да доведат до налагане на глоба, каквито са тежестта и продължителността на предполагаемото нарушение и фактът, че то е извършено умишлено или по непредпазливост, тя изпълнява своето задължение за зачитане на правото на предприятията да бъдат изслушани. Така тя им дава достатъчно елементи, за да се защитят не само срещу установяване на нарушението, но и срещу обстоятелството, че им се налага глоба.

(вж. точка 54)

2. Що се отнася до определянето на размера на глобите, наложени за нарушение на правилата на конкуренцията, правото на защита на засегнатите от изложението на възраженията предприятия пред Комисията е гарантирано чрез възможността да се изразяват становища относно продължителността, тежестта и антиконкурентния характер на нарушението. Впрочем предприятията се ползват от допълнителна гаранция, що се отнася до определянето на размера на глобите, доколкото Общият съд е компетентен да упражни пълен съдебен контрол и може по-конкретно да отмени или намали размера на глобата на основание член 31 от Регламент № 1/2003.

(вж. точка 55)

3. Що се отнася до повторността като отегчаващо обстоятелство, фактът, че в своята по-ранна практика по вземане на решения Комисията е приела, че определени елементи не представляват отегчаващо обстоятелство за целите на определянето на размера на глобата, не означава сам по себе си, че тя е длъжна да направи същата преценка в последващо решение. Предоставянето на възможност за едно предприятие да изрази в рамките на друга преписка становището си относно намерението на Комисията да установи съществуването на повторност по отношение на последното, с нищо не предполага, че Комисията е длъжна да постъпи по този начин във всички случаи, нито че, ако не бъде предоставена такава възможност, ще се попречи на съответното предприятие да упражни в пълна степен правото си да бъде изслушано.

(вж. точка 56)

4. Принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на желаната цел. В контекста на изчисляване на глобите тежестта на нарушението трябва да бъде установена в зависимост от множество критерии, като не следва да се придава несъразмерно значение на нито един от критериите за преценка в сравнение с останалите. В този контекст принципът на пропорционалност изисква Комисията да определи глобата пропорционално на взетите предвид при преценката на тежестта на нарушението критерии и в това отношение да ги приложи последователно и обективно обосновано.

(вж. точка 63)

5. Комисията разполага с право на преценка относно факторите, които би следвало да бъдат взети предвид при определяне на размера на глобите, по-точно специфичните обстоятелства по преписката, нейния контекст и възпиращия ефект на глобите, като не е необходимо тя да се придържа към обвързващ и изчерпателен списък на критериите, които задължително трябва да бъдат взети предвид.

Установяването и преценката на характеристиките, специфични за повторността, са част от свободата на преценка на Комисията, която не може да бъде обвързана с евентуален давностен срок за подобно установяване.

Всъщност повторността е важен елемент, който Комисията следва да подложи на преценка, като се има предвид, че отчитането му има за цел да поощри предприятията, които са явно склонни да се отклоняват от правилата за конкуренция, да променят поведението си. Ето защо Комисията може във всеки конкретен случай да вземе предвид данните, потвърждаващи склонността към подобно отклонение, включително времето, което е изтекло между разглежданите нарушения. Макар да няма давностен срок за установяването на повторност от страна на Комисията, принципът на пропорционалност все пак не позволява на Комисията да взима предвид без ограничение във времето едно или няколко по-ранни решения, с които се санкционира определено предприятие.

(вж. точки 64—66 и 68)

6. Принципът non bis in idem е основен принцип на правото на Съюза, който забранява в областта на конкуренцията повторното осъждане или преследване на предприятие поради антиконкурентно поведение, за което то веднъж е било санкционирано или за което вече е било обявено, че то не носи отговорност, с предходно решение, неподлежащо повече на обжалване. Прилагането на принципа non bis in idem зависи от наличието на три условия, а именно идентичност на деянията, един и същ извършител на нарушението и един и същ защитен правен интерес.

Не води до нарушение на принципа non bis in idem вземането предвид от страна на Комисията в решение, с което се установява участието на дадено предприятие в антиконкурентни споразумения и му се налага глоба, на няколко по-ранни нарушения, извършени от същото предприятие и санкционирани от Комисията, когато това вземане предвид не цели да санкционира отново последните, а само да установи повторността на действията на съответното предприятие с оглед на определянето на размера на глобата, с която се санкционира новото нарушение.

От друга страна, във всички случаи споменатите по-горе кумулативни условия за прилагането на принципа non bis in idem не са налице, когато липсва идентичност на нарушенията.

(вж. точки 80—84)

7. Отчитането от страна на Комисията на факта, че за установяването на повторност в рамките на по-ранно решение е взела предвид предходно нарушение, за да изключи в последващо решение възможността за увеличаване на основния размер на глобата на основание на посоченото нарушение, би противоречало на целта за възпиращо действие на глобата. Всъщност подобно разрешение би довело до положение, при което ще е налице обратен ефект от гледна точна на целта за възпиращо действие на глобата и при което глобите, налагани на предприятията, извършващи многократно повтарящи се неправомерни действия, няма да се увеличават прогресивно в зависимост от броя на извършените от тях нарушения, а напротив, крайният размер на глобата, която може да им бъде наложена, ще намалява като функция на увеличаването на броя на санкциониращите ги решения.

Освен това е без значение, че по-ранните решения, с които съответното предприятие е санкционирано, се отнасят до нарушения, извършени по едно и също време с тези, които са посочени в обжалваното решение, доколкото Комисията се основава само на по-ранни решения, приети преди началото на санкционираното нарушението, за да установи в рамките на обжалваното решение, че е налице повторност в поведението на посоченото предприятие.

(вж. точки 88 и 89)

8. Съгласно член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 Комисията може с решение да налага глоби на предприятия, които са нарушили член 81 ЕО, като вземе предвид тежестта и продължителността на нарушението. Тези разпоредби представляват релевантното правно основание за отчитане на повторността при изчисляването на глобата.

Освен това Насоките, приети от Комисията за определяне на размера на глобите, гарантират правната сигурност на предприятията, тъй като определят методиката, която Комисията сама си е наложила при определяне на размера на глобите. Администрацията не може да се отклони от тях в конкретен случай, без да изложи причини, които да са съвместими с принципа на равно третиране.

Впрочем по-ранната практика на Комисията при вземането на решения не служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията. В това отношение Комисията разполага с широко право на преценка в областта на определянето на размера на глобите. Тя не е обвързана от извършените от нея по-рано преценки и не е задължена да прилага точни математически формули.

Това широко право на преценка цели да позволи на Комисията да насочи поведението на предприятията към зачитане на правилата на конкуренция.

Във връзка с това фактът, че в миналото Комисията е прилагала глоби с определен размер за определени видове нарушения, не може да я лиши от възможността да повиши този размер в посочените в Регламент № 17 граници, ако това е необходимо, за да се гарантира прилагането на общностната политика относно конкуренцията.

Напротив, ефикасното прилагане на правилата за конкуренция изисква Комисията да може във всеки момент да съобрази глобите с нуждите на тази политика. Така увеличението до определен размер, който се прилага спрямо съответното предприятие, може да е обосновано от нуждата от допълнително възпиращо действие по отношение на последното с оглед на склонността му да се отклонява от правилата за конкуренцията, докато увеличението с различен размер, което се прилага за друго предприятие, може да е обосновано от необходимостта да се осигури възпиращото действие на наложената му глоба с оглед на факта, че поради значително по-големия си общ оборот спрямо този на останалите членове на картела това предприятие може по-лесно да събере нужните средства за плащането на глоба.

(вж. точки 96, 98—101 и 106)

9. Принципът за равно третиране изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано.

Фактът, че в по-ранната си практика по вземане на решения Комисията е приела определен процент на увеличение на основния размер на глобата, наложена на определено предприятие за нарушение на правилата на конкуренцията, сам по себе си не означава, че в рамките на друго решение тя не може да увеличава този процент в границите, които си е определила в Насоките, за да подтикне съответното предприятие да промени антиконкурентното си поведение.

(вж. точки 108 и 109)

10. В случаи, когато институциите на Съюза разполагат с право на преценка, за да бъдат в състояние да изпълнят своите функции, спазването в административните производства на предоставените от правовия ред на Съюза гаранции разкрива още по-съществено значение. Сред тези гаранции е по-конкретно задължението на компетентната институция да разгледа грижливо и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по конкретния случай.

(вж. точка 111)

11. Комисията разполага с широко право на преценка по отношение на методиката за изчисляване на глобите и в това отношение може да вземе предвид много фактори, сред които е и оказаното от съответните предприятия съдействие по време на осъществяването на разследването от службите на тази институция. В този контекст се изисква Комисията да осъществи комплексна фактическа преценка, каквато е преценката относно съдействието на съответните предприятия.

При преценката на оказаното от членовете на картела сътрудничество може да се санкционира единствено явна грешка в преценката от страна на Комисията, тъй като същата има широки правомощия за преценка на качеството и полезността на сътрудничеството на дадено предприятие, и по-конкретно в сравнение с приноса на останалите предприятия.

В основата на намаляването на глобите при сътрудничество на предприятията, участващи в нарушенията на правото в областта на конкуренцията, е съображението, че такова сътрудничество улеснява задачата на Комисията, чиято цел е установяване на съществуването на дадено нарушение и евентуално неговото преустановяване. С оглед на основанието за съществуването на намаление Комисията не може да пренебрегне полезността на предоставената информация, която по необходимост е функция на доказателствата, с които тя вече разполага.

Макар Комисията да е длъжна да мотивира причините, поради които счита, че доказателствата, представени от предприятията в рамките на известие относно сътрудничеството, представляват принос, обосноваващ или не намаляване на наложената глоба, предприятията, желаещи да оспорят решението на Комисията, са длъжни в това отношение да докажат, че при липса на такава информация, представена доброволно от тези предприятия, тя е нямало да бъде в състояние да докаже съществените елементи на нарушението и следователно да приеме решение, налагащо глоби.

Когато сътрудничеството на дадено предприятие се изразява само в това да потвърди, и то по по-малко точен и ясен начин, някои от сведенията, вече предоставени от друго предприятие на основание на сътрудничеството, степента на оказаното от това предприятие сътрудничество, макар да не е лишена от известна полезност за Комисията, не може да се счита за сравнима със сътрудничеството, оказано от първото предприятие, предоставило посочената информация. Изявление, което се ограничава до това да потвърди в известна степен изявление, с което Комисията вече разполага, всъщност не улеснява съществено нейната задача. Поради това то не е достатъчно, за да обоснове намаление на размера на глобата на основание на оказаното сътрудничество. На последно място, сътрудничеството на дадено предприятие в хода на разследването не дава право на намаляване на глобата, когато това сътрудничество не е надвишило онова, което се дължи от предприятието по силата на член 18 от Регламент №°1/2003.

(вж. точки 134—138)

12. В точка 29, четвърто тире от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003, Комисията се ангажира, в рамките на правото си на преценка на смекчаващите обстоятелства, които е длъжна да вземе предвид при определянето на глобата, да предостави намаление на глобата, когато „съответното предприятие е оказало ефективно съдействие на Комисията извън обхвата на Известието относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер в случаите на картели и извън своето правно задължение за това“.

Все пак прилагането на точка 29, четвърто тире от Насоките не може да има за последица да лиши Известието относно сътрудничеството от неговото полезно действие.

Всъщност точка 1 от Известието относно сътрудничеството предвижда, че същото „определя рамката за възнаграждаване на сътрудничеството, оказвано при разследването на Комисията от предприятия, които участват или са участвали в тайни картели, засягащи Общността“. Следователно от текста и от структурата на това известие произтича, че по принцип предприятията могат да получат намаление на глобата на основание на сътрудничеството си само когато отговарят на стриктните условия, предвидени от това известие.

Ето защо, за да се запази полезното действие на Известието относно сътрудничеството, Комисията следва да е задължена да предостави намаление на глобата на определено предприятие въз основа на точка 29, четвърто тире от Насоките само в изключителни случай. Такъв е по-конкретно случаят, когато сътрудничеството на предприятието, освен че надхвърля законовите му задължения, без обаче да му дава право на намаление на глобата на основание на Известието относно сътрудничеството, същевременно е от обективна полза за Комисията. Тази полза е налице, когато в окончателното си решение Комисията се основава на доказателства, които са ѝ предоставени от определено предприятие в рамките на неговото сътрудничество и без които тя не би могла да санкционира изцяло или отчасти съответното нарушение.

(вж. точки 168—170)

13. Заменяйки Известието на Комисията относно освобождаването от глоби или намаляването на техния размер по дела във връзка с картели от 1996 г. с Известието относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер в случаите на картели от 2002 г., което не предвижда намаление на глобата само поради неоспорване на фактите, тя е изключила недвусмислено възможността за предоставяне на намаление на глоба на това основание по реда на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството или на точка 29, четвърто тире от Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003. Всъщност единствено ако дадено предприятие предостави било доказателства, представляващи съществен доказателствен принос по смисъла на член 21 от Известието относно сътрудничеството от 2002 г., било информация, без която Комисията не би могла да санкционира изцяло или отчасти съответното нарушение в окончателното си решение, Комисията е длъжна да му предостави намаление на глобата. Следователно предоставянето на намаляване на глобата зависи от обективната полза за Комисията от сътрудничеството с предприятието.

Във всички случаи по силата на точка 5 от Известието на Комисията относно воденето на производства за постигане на споразумение с оглед на приемане на решения съгласно членове 7 и 23 от Регламент № 1/2003, по делата, свързани с картели, Комисията разполага с правото да преценява за кои дела може да бъде целесъобразно да се проучи интересът на страните за участие в разговори за постигане на споразумение и само ако участващите предприятия отговарят на условията по това известие, им се предоставя намаление на глобата с 10 %.

По силата на Известието относно производството за постигане на споразумение Комисията, а не предприятията, решава дали с оглед на конкретните обстоятелства на всеки случай използването на тази процедура позволява да се улесни санкционирането на съответното нарушение, и в тази рамка — дали да предостави намаление на глобата с 10 % на дадено предприятие, което отговаря на условията за това.

На последно място, макар националното конкурентно право на някои държави — членки на Съюза, да предвижда, че неоспорването на фактите поражда право на намаление на глобата, посочените правила, които не обвързват Комисията, не представляват релевантната правна уредба за проверката дали Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като не е предоставила намаление на глобата на определено предприятие на основание на неговото сътрудничество.

(вж. точки 189—192)

14. По отношение на контрола, упражняван от юрисдикциите на Съюза върху решенията на Комисията в областта на конкуренцията, извън обикновения контрол за законосъобразност, който позволява само да се отхвърли жалбата за отмяна или да се отмени обжалваният акт, пълната юрисдикция, предоставена съгласно член 229 ЕО на Общия съд от член 31 от Регламент № 1/2003, дава възможност на тази юрисдикция да измени обжалвания акт дори при липсата на отмяна, като вземе предвид всички фактически обстоятелства, за да промени например размера на глобата.

В това отношение не следва да се изменя нито увеличението с 90 % на основния размер на наложената на предприятието глоба от страна на Комисията поради участието му в антиконкурентни по естеството си споразумения с оглед на голямата склонност на това предприятие да се отклонява от правилата за конкуренцията, нито размерът на наложената глоба, доколкото сътрудничеството на споменатото предприятие не е от естество да позволи на Комисията да санкционира изцяло или отчасти картела.

(вж. точки 203—205)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (втори състав)

17 май 2011 година( )

„Конкуренция — Картели — Пазар на натриев хлорат — Решение, с което се установява нарушение на член 81 ЕО и на член 53 от Споразумението за ЕИП — Жалба за отмяна — Допустимост — Вменяване на неправомерното поведение — Глоби — Отегчаващо обстоятелство — Повторност на нарушението — Смекчаващо обстоятелство — Сътрудничество по време на административното производство — Съществен доказателствен принос“

По дело T‑343/08

Arkema France, установено в Colombes (Франция), за което първоначално се явяват адв. A. Winckler, адв. S. Sorinas и адв. H. Kanellopoulos, а впоследствие от адв. Sorinas, адв. E. Jégou и адв. M. Sabeva, avocats,

жалбоподател,

срещу

Европейска комисия, за която се явяват г‑н X.Lewis, г‑н É. Gippini Fournier и г‑н R. Sauer, в качеството на представители,

ответник,

с предмет главно искане за отмяна на Решение C (2008) 2626 окончателен на Комисията от 11 юни 2008 година относно производство по прилагане на член 81 [ЕО] и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38.695 — Натриев хлорат), доколкото посоченото решение се отнася до Arkema France, и при условията на евентуалност, искане за отмяна или намаляване на размера на глобите, наложени на последното с това решение,

ОБЩИЯТ СЪД (втори състав),

състоящ се от: г‑жа I. Pelikánová, председател, г‑жа K. Jürimäe (докладчик) и г‑н S. Soldevila Fragoso, съдии,

секретар: г‑жа C. Kristensen, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 2 юни 2010 г.

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1 С Решение C (2008) 2626 окончателен на Комисията от 11 юни 2008 година относно производство по прилагане на член 81 [ЕО] и на член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/38.695 — Натриев хлорат) (наричано по-нататък „обжалваното решение“) Комисията на Европейските общности санкционира няколко предприятия, включително жалбоподателя, Arkema France (по-рано Atochem SA, след това Elf Atochem SA, впоследствие Atofina SA и Arkema SA), и неговото дружество майка до 2006 г., Elf Aquitaine SA, поради участието им в съвкупност от споразумения и съгласувани практики относно пазара на натриев хлорат в Европейското икономическо пространство (ЕИП) за периода от 11 май 1995 г. до 9 февруари 2000 г., що се отнася до жалбоподателя и Elf Aquitaine (съображения 12—15 и член 1 от обжалваното решение).

2 Натриевият хлорат е силен окислител, получен чрез електролиза на воден разтвор на натриев хлорид в клетка без диафрагма. Натриевият хлорат може да се произвежда под формата на кристали или на разтвор. Той се използва главно за производството на хлорен диоксид, който на свой ред се използва в целулозно-хартиената промишленост за избелване на хартиена маса. Другите му много по-ограничени приложения са за пречистване на питейна вода, за избелване на текстил, за хербициди и за рафиниране на уран (съображение 2 от обжалваното решение).

3 Основни конкуренти на пазара на натриев хлорат в ЕИП през 1999 г. са следните предприятия: EKA Chemicals AB (наричано по-нататък „EKA“), чийто дружествен капитал се е притежавал изцяло от групата Akzo Nobel и което е притежавало дял от 49 % от посочения пазар, Finnish Chemicals Oy, което е притежавало дял от 30 % от посочения пазар и чийто дружествен капитал се е притежавал непряко и изцяло от Erikem Luxembourg SA (наричано по-нататък „ELSA“), жалбоподателят, 97,55 % от чийто дружествен капитал се е притежавал от Elf Aquitaine в периода от 1992 г. до 2000 г. и който е притежавал дял от 9 % от този пазар, Aragonesas Industrias y Energia SAU (наричано по-нататък „Aragonesas“), чийто дружествен капитал се е притежавал в периода 1992—2000 г. изцяло или почни изцяло, пряко или косвено от Uralita SA и което, подобно на Solvay SA/NV, е притежавало дял от 5 % от този пазар, докато други производители са притежавали заедно дял от 2 % от посочения пазар (съображения 13, 14, 25—30, 42 и 46 от обжалваното решение).

4 На 28 март 2003 г. EKA подава до Комисията заявление за освобождаване от глоби на основание на Известието на Комисията от 19 февруари 2002 година относно освобождаване от глоби или намаляване на техния размер в случаите на картели (OВ C 45, стр. 3, наричано по-нататък „Известието от 2002 г. относно сътрудничеството“) във връзка със съществуващ картел на пазара на натриев хлорат (наричан по-нататък „картелът“). EKA обосновава искането си с писмени доказателства и устна декларация (съображения 54 и 55 от обжалваното решение).

5 На 30 септември 2003 г. Комисията приема решение, с което предоставя на EKA условно освобождаване от глоби в съответствие с член 15 от Известието от 2002 г. относно сътрудничеството (съображение 55 от обжалваното решение).

6 На 10 септември 2004 г. Комисията изпраща до Finnish Chemicals, жалбоподателя и Aragonesas искания за предоставяне на информация в съответствие с член 18, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) (съображение 56 от обжалваното решение).

7 На 18 октомври 2004 г., в отговора си на посоченото в точка 6 по-горе искане на Комисията за предоставяне на информация, жалбоподателят подава заявление на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството (съображение 57 от обжалваното решение).

8 На 29 октомври 2004 г. Finnish Chemicals подава до Комисията заявление на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството, като ѝ съобщава устно информация относно картела. Finnish Chemicals потвърждава посоченото заявление с писмо от 2 ноември 2004 г. и едновременно с това предоставя писмени доказателства относно участието си във въпросното нарушение (съображение 58 от обжалваното решение).

9 В периода между 4 ноември 2004 г. и 11 април 2008 г. Комисията изпраща искания за предоставяне на информация в съответствие с член 18, параграф 2 от Регламент № 1/2003, по-специално до жалбоподателя, Elf Aquitaine, Aragonesas, EKA и Finnish Chemicals. Комисията провежда и срещи с последните две дружества (съображения 59—65 от обжалваното решение).

10 С писмо от 11 юли 2007 г. Комисията съобщава на жалбоподателя за намерението си да отхвърли заявлението му за освобождаване от глоби на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството (съображение 563 от обжалваното решение).

11 С писмо от същия ден Комисията също така съобщава на Finnish Chemicals за намерението си да му предостави намаление от 30—50 % от размера на наложената му глоба на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството (съображение 583 от обжалваното решение).

12 На 27 юли 2007 г. Комисията приема изложение на възраженията, адресирано, освен до жалбоподателя, до EKA, Akzo Nobel NV, Finnish Chemicals, ELSA, Elf Aquitaine, Aragonesas и Uralita. Посочените дружества представят отговорите си в определения за това срок (съображения 66 и 67 от обжалваното решение).

13 На 20 ноември 2007 г. жалбоподателят и Elf Aquitaine, по-конкретно, упражняват правото си да изложат устно становището си по време на изслушване пред служителя по изслушването (съображение 68 от обжалваното решение).

14 На 11 юни 2008 г. Комисията приема обжалваното решение, което е връчено на жалбоподателя два дни по-късно.

15 В обжалваното решение Комисията по същество отбелязва, че жалбоподателят, EKA, Finnish Chemicals и Aragonesas са следвали стратегия за стабилизиране на пазара на натриев хлорат, като крайната цел била да разпределят помежду си продажбите на този продукт, да координират ценовата политика спрямо клиентите си и по този начин да получат възможно най-големи маржове. Картелът функционирал на основата на чести контакти между конкурентите под формата на двустранни и многостранни срещи и на телефонни разговори, без обаче да следва предварително определена схема. Според Комисията тези тайни споразумения са практикувани, считано от 21 септември 1994 г., що се отнася до EKA и Finnish Chemicals, считано от 17 май 1995 г., що се отнася до жалбоподателя, считано от 16 декември 1996 г., що се отнася до Aragonesas, и считано от 13 февруари 1997 г., що се отнася до ELSA. Тези практики продължили до 9 февруари 2000 г., поне що се отнася до жалбоподателя, EKA, Finnish Chemicals и Aragonesas (съображения 69—71 от обжалваното решение).

16 Що се отнася по-конкретно до неправомерното поведение на жалбоподателя, Комисията отбелязва, че посочените в обжалваното решение факти показват прякото му участие в разглежданите антиконкурентни практики. Комисията отбелязва и че през цялото времетраене на нарушението Elf Aquitaine е притежавало повече от 97 % от дружествения капитал на жалбоподателя. Поради това Комисията счита, че са налице основателни причини да се предполага, че жалбоподателят е трябвало да се съобразява с политиката, определена от неговото дружество майка, и следователно не е могъл да действа самостоятелно. Ето защо според Комисията може да се презумира, че Elf Aquitaine е оказало решаващо влияние върху жалбоподателя, което се потвърждавало от допълнителните признаци, изброени от Комисията (съображения 384 и 386 от обжалваното решение).

17 По отношение на изчисляването на наложената по-специално на жалбоподателя и на Elf Aquitaine глоба Комисията се основава на Насоките относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките“) (съображение 498 от обжалваното решение).

18 Най-напред Комисията посочва, че за определянето на основния размер на наложената на жалбоподателя глоба следва да се вземе предвид сума, съответстваща на 19 % от стойността на продажбите на стоки, засегнати от картела. От една страна, доколкото жалбоподателят е участвал в картела през период, не по-малък от четири години и осем месеца, Комисията счита, че тази сума следва да се умножи по пет, за да се отчете продължителността на нарушението. От друга страна, с цел възпиране на въпросните предприятия, и по-специално на жалбоподателя, от встъпване в хоризонтални споразумения за определяне на цени, Комисията намира за необходимо да наложи допълнителен размер на глобата, съответстваща на 19 % от стойността на посочените продажби. Поради това Комисията приема, че следва да наложи на жалбоподателя и на Elf Aquitaine солидарно глоба в размер на 22 700 000 EUR (съображения 510 и 521—523 от обжалваното решение).

19 Освен това относно корекциите на основния размер на глобата Комисията отбелязва като отегчаващи обстоятелства, че към момента на приемане на обжалваното решение тя вече е налагала санкции на жалбоподателя с три решения, в които е установена отговорността на последния за тайни споразумения. Комисията посочва Решение 85/74/ЕИО от 23 ноември 1984 година относно процедура по прилагане на член [81 ЕО] (IV/30.907 — Пероксиди) (ОВ L 35, 1985 г., стр. 1, наричано по-нататък „решението „Пероксиди“), Решение 86/398/ЕИО от 23 април 1986 година относно процедура по прилагане на член [81 ЕО] (IV/31.149 — Полипропилен) (ОВ L 230, стр. 1, наричано по-нататък „решението „Полипропилен“) и Решение 94/599/ЕО от 27 юли 1994 година относно процедура по прилагане на член [81 ЕО] (IV/31.865 — PVC) (ОВ L 239, стр. 14, наричано по-нататък „решението „PVC“). От една страна, Комисията по същество счита, че установената повторност на действията на жалбоподателя дава основание да му се наложи увеличение с 90 % на основния размер на глобата. От друга страна, Комисията не намира смекчаващи обстоятелства в полза на жалбоподателя или на Elf Aquitaine, които да обосноват намаляване на глобата. По-специално Комисията счита, че с оглед на всички разглеждани факти „липсват изключителни обстоятелства“, които да обосноват намаление на глобата в полза на жалбоподателя извън приложното поле на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството (съображения 525, 526, 538 и 544 от обжалваното решение).

20 На следващо място Комисията по същество посочва, че за да се осигури достатъчно възпиращо действие на глобите и поради особено големия оборот на Elf Aquitaine извън продажбите на стоки или услуги, обхванати от нарушението, както и с оглед на това, че този оборот значително надхвърля като абсолютна стойност оборотите на другите засегнати предприятия, на Elf Aquitaine следва да се наложи увеличение със 70 % на основния размер на глобата (съображения 545, 548 и 559 от обжалваното решение).

21 По-нататък Комисията констатира, че глобите, определени по-специално за жалбоподателя и Elf Aquitaine, са в размер, по-малък от 10 % от съответния им общ оборот за 2007 г., и че глобите, които са могли да им бъдат наложени, преди да се приложи Известието от 2002 г. относно сътрудничеството, са в размер съответно на 43 130 000 EUR за жалбоподателя и на 38 590 000 EUR за Elf Aquitaine (съображения 551 и 552 от обжалваното решение).

22 Накрая Комисията приема, че жалбоподателят не трябва да ползва намаление на глобата на основание Известието от 2002 г. относно сътрудничеството, доколкото предоставената ѝ от последния информация няма съществен доказателствен принос по смисъла на точка 21 от посоченото известие. За сметка на това Комисията приема, че Finnish Chemicals ѝ е представило доказателства със съществен доказателствен принос по смисъла на точка 21 от същото известие. Поради това тя му предоставя намаление с 50 % на размера на глобата, която иначе би му наложила (съображения 580, 588 и 591 от обжалваното решение).

23 Членове 1 и 2 от разпоредителната част на обжалваното решение гласят следното:

„Член 1

Следните предприятия нарушиха член 81 от Договора и член 53 от Споразумението за ЕИП с участието си през посочения период в сложни споразумения и съгласувани практики с цел разпределяне на обема на продажбите, определяне на цените, обмен на чувствителна търговска информация за цените и обема на продажбите и мониторинг на изпълнението на антиконкурентните договорености за натриев хлорат на пазара в ЕИП:

а) [EKA], от 21 септември 1994 г. до 9 февруари 2000 г.;

б) Akzo Nobel […], от 21 септември 1994 г. до 9 февруари 2000 г.;

в) Finnish Chemicals[…], от 21 септември 1994 г. до 9 февруари 2000 г.;

г) [ELSA], от 13 февруари 1997 г. до 9 февруари 2000 г.;

д) [жалбоподателят], от 17 май 1995 г. до 9 февруари 2000 г.;

е) Elf Aquitaine […], от 17 май 1995 г. до 9 февруари 2000 г.;

ж) Aragonesas […], от 16 декември 1996 г. до 9 февруари 2000 г.;

з) Uralita […], от 16 декември 1996 г. до 9 февруари 2000 г.

Член 2

За нарушенията, посочени в член 1, се налагат следните глоби:

а) EKA […] и Akzo Nobel […], солидарно: 0 EUR;

б) Finnish Chemicals[…]: 10 150 000 EUR, от които солидарно с [ELSA] (в ликвидация): 50 900 EUR;

в) [жалбоподателят] и Elf Aquitaine […], солидарно: 22 700 000 EUR;

г) [жалбоподателят]: 20 430 000 EUR;

д) Elf Aquitaine […]: 15 890 000 EUR;

е) Aragonesas […] и Uralita […], солидарно: 9 900 000 EUR.

[…]“. [неофициален превод]

24 В член 3 от разпоредителната част на обжалваното решение Комисията нарежда на предприятията, посочени в член 1 от същото решение, от една страна, да прекратят незабавно въпросното нарушение, в случай че все още не са го направили, и от друга страна, да се въздържат от извършване на което и да е от описаните в член 1 от посоченото решение действия или поведение и от всяко действие или поведение със същия или подобен предмет или резултат.

25 В член 4 от разпоредителната част на обжалваното решение са изброени адресатите на последното, а именно предприятията, посочени в член 1 от него.

Производство и искания на страните

26 Настоящата жалба е подадена от жалбоподателя в секретариата на Първоинстанционния съд [понастоящем Общият съд] на 19 август 2008 г.

27 Въз основа на доклад на съдията докладчик Общият съд (втори състав) решава да започне устната фаза на производството. Общият съд също така отправя някои въпроси до Комисията и иска от последната да му предостави определени документи. Комисията се съобразява с тези искания в определения срок, като обаче отказва да представи протокола за устно изразената от EKA молба за освобождаване от глоба.

28 Устните състезания и отговорите на страните на устно поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 2 юни 2010 г.

29 С определение от 11 юни 2010 г. по дело Arkema France/Комисия (T‑343/08, непубликувано в Сборника) Общият съд, от една страна, разпорежда на Комисията да представи протокола за устно изразената от EKA молба за освобождаване от глоба, и от друга страна, разрешава на представителите на жалбоподателя да се запознаят с този документ в секретариата на Общия съд. Комисията представя искания документ в определения за това срок и представителите на жалбоподателя се запознават с него в секретариата на Общия съд. Жалбоподателят обаче не отговаря в определения за това срок на писмения въпрос на Общия съд дали този документ съответства на документа, до който му е бил предоставен достъп в рамките на административната процедура пред Комисията.

30 Устната фаза на производството приключва на 27 юли 2010 г.

31 Жалбоподателят моли Общия съд:

– като главно искане, да отмени на основание член 230 ЕО обжалваното решение в частта, в която то засяга жалбоподателя,

– при условията на евентуалност, да отмени или намали на основание член 229 ЕО размера на глобите, които са му наложени с обжалваното решение,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

32 Комисията моли Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.

От правна страна

А – По главното искане за отмяна на обжалваното решение

33 Жалбоподателят изтъква четири правни основания в подкрепа на искането си за отмяна на обжалваното решение в частта, в която се отнася до него. Първото правно основание е изведено от грешки при прилагане на правото и при установяване на фактите, свързани с вменяването на неправомерното поведение на жалбоподателя и Elf Aquitaine. Второто правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото, свързана с увеличаването на основния размер на глобата, наложено на жалбоподателя на основание на установената повторност. Като трето правно основание се изтъква неправилният извод на Комисията, че жалбоподателят не може да ползва намаление на глобата на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството. Четвъртото правно основание е изведено от грешка при прилагане на правото и при установяване на факти от страна на Комисията, тъй като не му е предоставила намаление на глобата извън Известието от 2002 г. относно сътрудничеството.

1. По допустимостта

34 Комисията повдига две възражения за липса на абсолютни процесуални предпоставки, изведени, първо, от недопустимост на първото искане на жалбоподателя, и второ, от недопустимост на първото му правно основание.

а) По първото възражение за липса на абсолютна процесуална предпоставка, изведено от недопустимост на първото искане на жалбоподателя

35 Комисията твърди, че първото искане на жалбоподателя е недопустимо. Тя счита, че нито едно от посочените в точка 33 по-горе правни основания не може да доведе до пълна отмяна на обжалваното решение.

36 Въпреки че жалбоподателят наистина не посочва в писмените си изявления доводи срещу първото възражение на Комисията относно липса на абсолютна процесуална предпоставка, следва да се подчертае, че в отговор на въпросите на Общия съд жалбоподателят пояснява, че с първото си искане претендира отмяната на член 2, букви в) и г) от обжалваното решение, което е отбелязано в протокола от съдебното заседание.

37 Общият съд установява, че с посочените в точка 33 по-горе второ, трето и четвърто правно основание жалбоподателят по същество оспорва размера на глобите, които Комисията му налага в член 2, букви в) и г) от обжалваното решение. Тези правни основания следователно са в подкрепа на искането му за частична отмяна на посочения член, в съответствие с член 44, параграф 1 от Процедурния правилник на Общия съд.

38 Поради това следва да се приеме, че доколкото цели изключително отмяната на член 2, букви в) и г) от обжалваното решение, първото искане на жалбоподателя е допустимо. Ето защо първото възражение на Комисията относно липса на абсолютна процесуална предпоставка трябва да се отхвърли като неоснователно.

б) По второто възражение за липса на абсолютна процесуална предпоставка, изведено от недопустимост на първото изтъкнато от жалбоподателя правно основание

39 Комисията твърди, че първото изтъкнато от жалбоподателя правно основание, според което Комисията неправилно е установила отговорност на Elf Aquitaine за извършеното от него нарушение, е недопустимо, тъй като така установената отговорност не уврежда жалбоподателя. По-конкретно тя твърди, че вменяването на отговорност на Elf Aquitaine не оказва влияние върху размера на глобите, които е наложила на жалбоподателя. В отговор на въпросите на Общия съд по време на съдебното заседание Комисията отбелязва, от една страна, че не може да има никаква полза за жалбоподателя от евентуална отмяна от страна на Общия съд на така установената отговорност на Elf Aquitaine, доколкото в този случай жалбоподателят ще се окаже единствен длъжник за предвидената в член 2, буква в) от обжалваното решение глоба. От друга страна, доводът на жалбоподателя, че в обжалваното решение наложената му глоба е увеличена на основание повторност поради поемането на неговата дейност на пазара на полипропилен от страна на Elf Aquitaine след приемането на решението „Полипропилен“, бил неоснователен.

40 Жалбоподателят не излага доводи в писмените си изявления срещу второто възражение на Комисията относно липса на абсолютна процесуална предпоставка. В отговор на въпросите на Общия съд по време на съдебното заседание жалбоподателят посочва, че според него вменяването на собственото му неправомерно поведение на Elf Aquitaine се е отразило върху размера на глобата, наложена му с обжалваното решение на основание повторност, тъй като Elf Aquitaine е поело неговата дейност на пазара на полипропилен след приемането на решението „Полипропилен“.

41 В случая следва най-наред да се отбележи, че според постоянната съдебна практика жалба за отмяна, подадена от физическо или юридическо лице, е допустима само ако това лице има правен интерес от отмяната на обжалвания акт. Такъв интерес съществува, когато отмяната на акта може да чрез резултата си да донесе полза на страната, която е подала жалбата за отмяна (вж. в този смисъл Решение на Съда от 13 юли 2000 г. по дело Парламент/Richard, C‑174/99 P, Recueil, стр. I‑6189, точка 33 и Решение на Съда от 10 септември 2009 г. по дело Akzo Nobel и др./Комисия, C‑97/08 P, Сборник, стр. I‑8237, точка 33 и цитираната съдебна практика; вж. Решение на Общия съд от 28 септември 2004 г. по дело MCI/Комисия, T‑310/00, Recueil, стр. II‑3253, точка 44 и цитираната съдебна практика).

42 Ето защо Общият съд трябва да провери дали първото изтъкнато от жалбоподателя правно основание може да му донесе полза по смисъла на посочената в точка 41 по-горе съдебна практика.

43 На първо място, що се отнася до искането за отмяна или намаление на глобата, предвидена в член 2, буква в) от обжалваното решение, следва да се припомни, че същата е в размер на 22 700 000 EUR и е наложена на жалбоподателя и на Elf Aquitaine солидарно. На следващо място, както личи от съображения 510 и 521—523 от обжалваното решение, съдържанието на които е обобщено в точка 18 по-горе, размерът на посочената глоба е определен съгласно Насоките и съответства на 19 % от стойността на продажбите на жалбоподателя, умножена по пет с оглед на продължителността на участието му в разглежданото нарушение, като се налага допълнителна сума, съответстваща на 19 % от стойността на посочените продажби, за да се постигне възпиращо действие. Поради това, както отбелязва Комисията в писмените си изявления, впрочем без това да се оспорва от жалбоподателя, тази глоба е определена с оглед на отнасящите се до жалбоподателя цифрови данни, като при определянето на нейния размер Комисията не е взела предвид цифровите данни относно Elf Aquitaine.

44 Поради това, дори Общият съд да установи, че Комисията неправилно е вменила на Elf Aquitaine отговорността за неправомерното поведение на жалбоподателя, от една страна, подобна констатация не би се отразила нито на самия принцип на налагане на глобата, установена за жалбоподателя в член 2, буква в) от обжалваното решение поради участието му в картела, нито върху изчислението на размера на посочената глоба. От друга страна, както основателно отбелязва Комисията по време на съдебното заседание в отговор на въпросите на Общия съд, доколкото след подобна констатация Общият съд би отменил глобите, наложени на Elf Aquitaine с обжалваното решение, жалбоподателят би се оказал единствен длъжник за глобата, предвидена в член 2, буква в) от обжалваното решение.

45 На второ място, по отношение на глобата, предвидена в член 2, буква г) от обжалваното решение, следва най-наред да се отбележи, че както личи от съображения 525 и 526 от обжалваното решение, съдържанието на които е обобщено в точка 19 по-горе, Комисията е счела за необходимо, в съответствие с точка 28 от Насоките, да увеличи поради повторност с 90 % основния размер на глобата от 22 700 000 EUR, наложена на жалбоподателя и Elf Aquitaine солидарно. Освен това Комисията се основава на решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, чийто адресат е жалбоподателят, за да му наложи глобата от 20 430 000 EUR, предвидена в член 2, буква г) от обжалваното решение.

46 Следователно, дори Общият съд да установи, че Комисията неправилно е вменила на Elf Aquitaine отговорността за неправомерното поведение на разглежданото предприятие, подобна констатация не би се отразила нито на самия принцип на налагане на това предприятие на глобата от 20 430 000 EUR поради установената повторност в неговите действия, нито на изчислението на размера на посочената глоба. Всъщност този размер съответства на 90 % от размера на глобата от 22 700 000 EUR, предвидена в член 2, буква в) от обжалваното решение, който е изчислен изключително въз основа на отнасящи се до жалбоподателя цифрови данни, както бе констатирано в точка 43 по-горе.

47 В това отношение следва да се отхвърли като неотносим доводът, изтъкнат от жалбоподателя по време на съдебното заседание в отговор на въпроси на Общия съд (вж. точка 40 по-горе). Всъщност, доколкото съгласно член 1 от него жалбоподателят е адресат на решението „Полипропилен“, на което Комисията по-конкретно се основава, за да установи в обжалваното решение, че е налице повторност с оглед на неправомерните действия, евентуална констатация на Общия съд в смисъл, че Комисията е санкционирала неправилно Elf Aquitaine в обжалваното решение, не би се отразила на самия принцип на налагане на жалбоподателя на глобата, предвидена в член 2, буква г) от обжалваното решение, или върху изчисляването на нейния размер.

48 В светлината на всички изложени по-горе съображения следва да се приеме, че първото изтъкнато от жалбоподателя правно основание не може да му донесе полза по смисъла на посочената в точка 41 по-горе съдебна практика.

49 Поради това трябва да се уважи второто възражение на Комисията за липса на абсолютна процесуална предпоставка и да се отхвърли първото правно основание, изтъкнато от жалбоподателя, като недопустимо.

2. По съществото на спора

а) По второто правно основание, изведено от грешки при прилагане на правото, които са свързани с увеличаването на основния размер на глобата, наложена на жалбоподателя на основание повторност

50 Жалбоподателят твърди по същество, че Комисията неправилно е увеличила основния размер на наложената му глоба с 90 % на основание повторност. Това правно основание е разделено на три части.

По първата част, изведена от нарушение на правото на защита и на принципа на пропорционалност, тъй като в рамките на обжалваното решение е взето предвид решението „Пероксиди“ за установяването на повторността

– Доводи на страните

51 На първо място, жалбоподателят поддържа, че Комисията е нарушила правото му на защита, тъй като е взела предвид решението „Пероксиди“ за установяването на повторността, въпреки че не го е посочила в изложението на възраженията. Макар да не оспорва, че в съответствие с Решение на Общия съд от 25 октомври 2005 г. по дело Groupe Danone/Комисия (T‑38/02, Recueil, стр. II‑4407, наричано по-нататък „решението на Общия съд по дело Danone“, точки 56 и 57) Комисията може да вземе предвид за окончателното решение повторността като отегчаващо обстоятелство, без да я посочва в изложението на възраженията, жалбоподателят все пак счита, че доколкото Комисията е избрала да посочи във въпросното изложение на възраженията решенията за санкциониране на жалбоподателя, на които възнамерява да се основе за установяването на повторност, тя не може да се позовава на решението „Пероксиди“ в обжалваното решение. Всъщност, тъй като в бележка под линия 361 от изложението на възраженията Комисията посочила само решенията „Полипропилен“ и „PVC“, тя въвела жалбоподателя в заблуждение по отношение на обхвата на отегчаващото обстоятелство, което в крайна сметка е взела предвид в обжалваното решение, като по този начин му попречила да изложи в стадия на производството, съответстващ на посоченото изложение на възраженията, становището си относно срока от единадесет години, изтекъл между приемането на решението „Пероксиди“ и началото на нарушението, санкционирано с обжалваното решение.

52 На второ място, като взела предвид решението „Пероксиди“ при установяване на повторност в рамките на обжалваното решение, Комисията нарушила принципа на пропорционалност. Според жалбоподателя периодът от време между приемането на решението „Пероксиди“ и началото на нарушението, санкционирано с обжалваното решение, бил явно прекомерен. Всъщност от практиката на Комисията при вземане на решения и от Решение на Съда от 8 февруари 2007 г. по дело Groupe Danone/Комисия (C‑3/06 P, Сборник, стр. I‑1331, наричано по-нататък „решението на Съда по дело Danone“, точка 39) произтичало, че период от време, надхвърлящ десет години, между установяването на първото нарушение и извършването на второ нарушение не позволявал да се приеме, че определено предприятие е склонно да се отклонява от правилата за конкуренция. Вземането предвид в обжалваното решение на решението „Пероксиди“ било в още по-голяма степен непропорционално, тъй като се отнасяло до факти отпреди повече от 30 години. Освен това жалбоподателят отбелязва, че между края на нарушението, санкционирано с решението „PVC“, и приемането на това решение е изминал период от седем години.

53 Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.

– Съображения на Общия съд

54 На първо място, що се отнася до оплакването на жалбоподателя, че правото му на защита е било нарушено, тъй като Комисията не е посочила решението „Пероксиди“ в изложението на възраженията, следва в самото начало да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика с изричното посочване от Комисията в нейното изложение на възраженията, че тя ще прецени дали следва да се наложат глоби на засегнатите предприятия, и с оповестяването на основните фактически и правни обстоятелства, които могат да доведат до налагане на глоба, каквито са тежестта и продължителността на предполагаемото нарушение и фактът, че то е извършено умишлено или по непредпазливост, тя изпълнява своето задължение за зачитане на правото на предприятията да бъдат изслушани. Така тя им дава достатъчно елементи, за да се защитят не само срещу установяване на нарушението, но и срещу обстоятелството, че им се налага глоба (Решение на Съда от 7 юни 1983 г. по дело Musique Diffusion française и др./Комисия, 100/80—103/80, Recueil, стр. 1825, точка 21 и решението на Общия съд по дело Danone , точка 51 по-горе, точка 50).

55 На следващо място, що се отнася до определянето на размера на глобите, правото на защита на засегнатите предприятия пред Комисията е гарантирано чрез възможността да се изразяват становища относно продължителността, тежестта и антиконкурентния характер на нарушението. Впрочем предприятията се ползват от допълнителна гаранция, що се отнася до определянето на размера на глобите, доколкото Общият съд е компетентен да упражни пълен съдебен контрол и може по-конкретно да отмени или намали размера на глобата на основание член 31 от Регламент № 1/2003 (вж. в този смисъл решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точка 51 и цитираната съдебна практика).

56 На последно място, що се отнася по-специално до повторността като отегчаващо обстоятелство, важно е да се подчертае, че съгласно съдебната практика, от една страна, фактът, че в своята по-ранна практика по вземане на решения Комисията е приела, че определени елементи не представляват отегчаващо обстоятелство за целите на определянето на размера на глобата, не означава сам по себе си, че тя е длъжна да направи същата преценка в последващо решение. От друга страна, предоставянето на възможност за едно предприятие да изрази в рамките на друга преписка становището си относно намерението на Комисията да установи съществуването на повторност по отношение на последното, с нищо не предполага, че Комисията е длъжна да постъпи по този начин във всички случаи, нито че, ако не бъде предоставена такава възможност, ще се попречи на жалбоподателя да упражни в пълна степен правото си да бъде изслушан (вж. решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точка 57 и цитираната съдебна практика).

57 В настоящия случай следва да се констатира, че както Комисията отбелязва в писмените си изявления, тя е посочила в изложението на възраженията, че възнамерява да наложи глоби на въпросните предприятия (вж. точка 354 от изложението на възраженията) и че ще вземе предвид тежестта и продължителността на нарушението въз основа на Насоките (вж. точка 346 от изложението на възраженията). Освен това Комисията е посочила, че ще вземе предвид евентуалните смекчаващи обстоятелства, като предвидените в точка 29 от Насоките, както и евентуалните отегчаващи обстоятелства, като предвидените в точка 28 от Насоките, измежду които изрично е посочена повторността (вж. точка 350 от изложението на възраженията). На последно място, Комисията отчита факта, че някои от въпросните предприятия „вече са били адресати на решения относно сходни нарушения“ [неофициален превод] (вж. точка 351 от изложението на възраженията), като уточнява, че по отношение на жалбоподателя това са решението „Полипропилен“ и решението „PVC“ (вж. бележка под линия 361 от изложението на възраженията).

58 Следователно въз основа на обстоятелствата, които е посочила в изложението на възраженията и които са повторени в точка 57 по-горе, Комисията не е нарушила правото на защита на жалбоподателя, като е приела в обжалваното решение, в съответствие с изложената в точки 54—56 по-горе съдебна практика, че е налице отегчаващото обстоятелство повторност.

59 С оглед на това следва да се отхвърли като неоснователен доводът на жалбоподателя, че е нарушено правото му на защита, доколкото Комисията, от една страна, го е въвела в заблуждение относно обхвата на повторността като отегчаващо обстоятелство, което ще бъде взето предвид в обжалваното решение, а от друга страна, му е попречила да изложи в стадия на производството, съответстващ на изложението на възраженията, становището си относно срока от единадесет години, изтекъл между решението „Пероксиди“ и началото на участието на жалбоподателя в нарушението, което е санкционирано с обжалваното решение.

60 Всъщност, от една страна, доколкото Комисията изрично посочва в изложението на възраженията намерението си да вземе предвид повторността като отегчаващо обстоятелство, по-специално по отношение на жалбоподателя, и доколкото с нищо не указва в това изявление, че се позовава в това отношение само на решенията „Полипропилен“ и „PVC“, които изрично е посочила в бележка под линия 361 от същото изложение на възраженията, жалбоподателят не може да изключи възможността Комисията да вземе предвид това отегчаващо обстоятелство въз основа на което и да е по-ранно решение, с оглед на което може да се установи повторност по отношение на него, като например решението „Пероксиди“.

61 Във всички случаи, от друга страна, доколкото съгласно изложената в точка 56 по-горе съдебна практика Комисията не е била длъжна да посочи в изложението на възраженията решенията, с които по-рано жалбоподателят е бил санкциониран за участието си в картели и на които тя възнамерява да се позове, за да установи повторност в обжалваното решение, липсата на посочване на решението „Пероксиди“ в изложението на възраженията сама по себе си не може да попречи на жалбоподателя да упражни в пълна степен правото си да бъде изслушан, нито да го въведе в заблуждение относно обхвата на отегчаващото обстоятелство, което Комисията е взела предвид в обжалваното решение.

62 Поради това следва да се констатира, че противно на твърденията на жалбоподателя, правото му на защита не е било нарушено.

63 На второ място, по отношение на оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като е взела предвид решението „Пероксиди“ за установяването на повторността, следва най-напред да се припомни, че съгласно съдебната практика принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на желаната цел. В контекста на изчисляване на глобите тежестта на нарушението трябва да бъде установена в зависимост от множество критерии, като не следва да се придава несъразмерно значение на нито един от критериите за преценка в сравнение с останалите. В този контекст принципът на пропорционалност изисква Комисията да определи глобата пропорционално на взетите предвид при преценката на тежестта на нарушението критерии и в това отношение да ги приложи последователно и обективно обосновано (вж. Решение на Общия съд от 27 септември 2006 г. по дело Jungbunzlauer/Комисия, T‑43/02, Recueil, стр. II‑3435, точки 226—228 и цитираната съдебна практика, както и Решение на Общия съд от 28 април 2010 г. по дело Gütermann и Zwicky/Комисия, T‑456/05 и T‑457/05, все още непубликувано в Сборника, точка 264).

64 Освен това Комисията разполага с право на преценка относно факторите, които би следвало да бъдат взети предвид при определяне на размера на глобите, по-точно специфичните обстоятелства по преписката, нейния контекст и възпиращия ефект на глобите, като не е необходимо тя да се придържа към обвързващ и изчерпателен списък на критериите, които задължително трябва да бъдат взети предвид (вж. решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 37 и цитираната съдебна практика).

65 По-нататък трябва да се подчертае, че установяването и преценката на характеристиките, специфични за повторността, са част от правото на преценка на Комисията и че тя не е обвързана с евентуален давностен срок за подобно установяване (решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 38 и Решение на Общия съд от 30 септември 2009 г. по дело Hoechst/Комисия, T‑161/05, Сборник, стр. II‑3555, точка 141).

66 Всъщност повторността е важен елемент, който Комисията следва да подложи на преценка, като се има предвид, че отчитането му има за цел да поощри предприятията, които са явно склонни да се отклоняват от правилата за конкуренция, да променят поведението си. Ето защо Комисията може във всеки конкретен случай да вземе предвид данните, потвърждаващи склонността към подобно отклонение, включително например времето, което е изтекло между разглежданите нарушения (решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 39 и Решение по дело Hoechst/Комисия, точка 65 по-горе, точка 141).

67 Така Съдът е приел, че повтарящите се нарушения на правилата за конкуренция от страна на определено предприятие, които са разделени във времето от сравнително кратък период, а именно по-малко от десет години, потвърждават склонността на това предприятие да не извлича съответните изводи от вече констатирано негово нарушение на посочените правила (решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 40).

68 Поради това от изложената в точки 63—67 по-горе съдебна практика следва, че макар да няма давностен срок за установяването на повторност от страна на Комисията, принципът на пропорционалност все пак не позволява на Комисията да взима предвид без ограничение във времето едно или няколко по-ранни решения, с които се санкционира определено предприятие.

69 В настоящия случай, от една страна, трябва да се припомни, че нито в хода на административното производство, нито пред Общия съд жалбоподателят оспорва заключението на Комисията в член 1, буква д) от обжалваното решение, че той е участвал в картела от 17 май 1995 г. до 9 февруари 2000 г.

70 От друга страна, жалбоподателят не оспорва и датите на решенията, с които по-рано Комисията го е санкционирала за участието му в картели, нито периодите на участието му в картели, по отношение на които е бил санкциониран по-рано от Комисията. В това отношение следва най-напред да се отбележи, че в решението „Пероксиди“ Комисията е констатирала, че нарушението е продължавало от 1961 г. до 13 декември 1980 г. (член 1 от решението). На следващо място, в решението „Полипропилен“, Комисията е приела, че нарушението е продължавало от ноември 1977 г. до края на 1982 г. или началото на 1983 г. (член 1, първо тире от това решение). Накрая, в решението „PVC“ Комисията установява, че нарушението е било извършено в периода от август 1980 г. до май 1984 г. (съображения 8 и 54 от това решение).

71 По този начин от обстоятелствата, установени в точки 69 и 70 по-горе, следва, че жалбоподателят е нарушавал правилата за конкуренцията, като е участвал в картели през цялото време от 1961 г. до май 1984 г., за което е санкциониран най-напред през 1984 г., впоследствие през 1986 г. и последно през 1994 г., както и че въпреки тези последователни решения той е продължил неправомерното си поведение, като е взел участие в нов картел, санкциониран с обжалваното решение, считано от 17 май 1995 г. до 9 февруари 2000 г.

72 Следователно Комисията основателно е взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, за да установи наличието на повторност в действията на жалбоподателя, доколкото тези последователни решения, които са приети през кратки интервали от време и последното от които е прието една година преди участието му в нарушението, санкционирано с обжалваното решение, свидетелстват за склонността му към отклонения от правилата за конкуренцията. Ето защо Комисията не е нарушила принципа на пропорционалност, като е взела предвид тези последователни решения в рамките на преценката на повторността в поведението на жалбоподателя.

73 Що се отнася до доводите на жалбоподателя, първо, че от решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе (точка 40) произтичало, че Комисията не можела да вземе предвид решението „Пероксиди“ за установяването на повторността, тъй като е изтекъл прекомерен период, а именно единадесет години, от приемането на това решение до началото на нарушението, санкционирано с обжалваното решение, второ, че решението „Пероксиди“ се отнасяло до факти отпреди повече от 30 години, и трето, че между края на нарушението, санкционирано с решението „PVC“, и приемането на обжалваното решение били изминали седем години, те следва да се отхвърлят като неотносими. Във всички случаи тези доводи всъщност не поставят под въпрос извода, изложен в точка 72 по-горе.

74 Поради това оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като е взела предвид решението „Пероксиди“ за установяването на повторността, а следователно и първата част на второто правно основание в нейната цялост, трябва да се отхвърлят като неоснователни.

По втората част, изведена от нарушение на принципите non bis in idem и на пропорционалност, поради факта че Комисията вече била взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“ за установяване на повторност в четири други решения, с които се санкционира жалбоподателят

– Доводи на страните

75 На първо място, жалбоподателят поддържа, че Комисията е нарушила принципа non bis in idem, който предвижда — съгласно съдебната практика, — че лице, което вече е било осъдено, повече не може да се преследва или санкционира за същите деяния. В настоящия случай Комисията трябвало да констатира, че вече е взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“ в четири решения, които е приела между 2003 г и 2006 г. и с които е санкционирала жалбоподателя (наричани по-нататък „четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г.“). Това били Решение C (2003) 4570 окончателен и поправка C (2004) от 10 декември 2003 година относно процедура по прилагане на член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/E-2/37.857 — Органични пероксиди) (ОВ L 110, 2005 г., стр. 44, наричано по-нататък „решението „Органични пероксиди“), Решение C (2004) 4876 от 19 януари 2005 година относно процедура по прилагане на член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/E-1/37.773 — AMCA) (ОВ L 353, 2006 г., стр. 12), Решение C (2006) 1766 от 3 май 2006 година относно процедура по прилагане на член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/C.38.620 — Водороден пероксид и перборат) (ОВ L 353, стр. 54, наричано по-нататък „решението „Водороден пероксид и перборат“) и Решение C (2006) 2098 окончателен от 31 май 2006 година относно процедура по прилагане на член 81 [ЕО] и член 53 от Споразумението за ЕИП (дело COMP/F/38.645 — Метакрилати) (ОВ L 322, 2006 г., стр. 20, наричано по-нататък „решението „Метакрилати“). Жалбоподателят по същество счита, че наличието на решение, в което Комисията е взела предвид предишно нарушение, за да установи повторност, не позволява същото решение да се вземе предвид в ново решение, за да се установи повторност като отегчаващо обстоятелство.

76 На второ място, жалбоподателят твърди, че като е приложила увеличение на основния размер на глобата поради повторност въз основа на същите действия в пет различни преписки, Комисията е нарушила принципа на пропорционалност. Всъщност посоченото увеличение било излишно и непропорционално с оглед на целта за възпиращо действие.

77 От една страна, увеличаването на основния размер на глобата в обжалваното решение на основание повторност щяло да е валидно само ако санкционираните с него действия бяха извършени след тези, до които се отнасят четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., а не едновременно с тях. Всъщност, доколкото нарушенията, санкционирани с четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., са извършени по едно и също време с тези, които са установени с обжалваното решение, но посочените решения не са били приети към момента на извършването на действията, санкционирани с обжалваното решение, жалбоподателят нямал възможност да адаптира поведението си на пазара на натриев хлорат.

78 От друга страна, според жалбоподателя увеличение на основния размер на глобата с 50 % поради установена повторност, подобно на наложеното с четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., било достатъчно за възпиращото действие, което се цели с обжалваното решение.

79 Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.

– Съображения на Общия съд

80 На първо място, по отношение на оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа non bis in idem, тъй като е взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, от една страна, в четири решения, които е приела между 2003 г. и 2006 г., и от друга страна, в обжалваното решение, трябва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика принципът non bis in idem, който е основен принцип на общностното право, закрепен впрочем в член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прокламирана на 7 декември 2000 г. в Ница (ОВ C 364, стр. 1), забранява в областта на конкуренцията повторното осъждане или преследване на предприятие поради антиконкурентно поведение, за което то веднъж е било санкционирано или за което вече е било обявено, че то не носи отговорност, с предходно решение, неподлежащо повече на обжалване (Решение на Съда от 5 май 1966 г. по дело Gutmann/Комисия, 18/65 и 35/65, Recueil, стр. 149, 172 и Решение на Съда от 15 октомври 2002 г. по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P—C‑252/99 P и C‑254/99 P, Recueil, стр. I‑8375, точка 59; решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точка 184).

81 Прилагането на принципа non bis in idem зависи от наличието на три условия, а именно идентичност на деянията, един и същ извършител на нарушението и един и същ защитен правен интерес (Решение на Съда от 7 януари 2004 г. по дело Aalborg Portland и др./Комисия, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P и C‑219/00 P, Recueil, стр. I‑123, точка 338 и решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точка 185).

82 В настоящия случай, от една страна, трябва да се отбележи, че Комисията е взела предвид в обжалваното решение по-ранни нарушения не с цел да санкционира отново последните, а само за да санкционира жалбоподателя за участието му в картела, установен с обжалваното решение, при отчитане на повторността на неговите действия. Следователно обстоятелството, че Комисията вече е взела предвид същите тези нарушения в рамките на четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., не води до нарушение на принципа non bis in idem.

83 От друга страна, трябва да се отбележи, че във всички случаи изложените в точка 81 по-горе кумулативни условия за прилагането на принципа non bis in idem не са налице, когато липсва идентичност на нарушенията. Всъщност в обжалваното решение Комисията санкционира жалбоподателя поради участието му в картел, по отношение на който тя нито е започвала преследване, нито е приемала санкции по-рано, което жалбоподателят впрочем не твърди.

84 Комисията следователно не е нарушила принципа non bis in idem, като е взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, за да установи повторност по отношение на жалбоподателя в рамките на обжалваното решение, въпреки че вече ги е била взела предвид в четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г.

85 Поради това оплакването на жалбоподателя следва да се отхвърли като неоснователно.

86 На второ място, доколкото жалбоподателят поддържа, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като е увеличила основния размер на глобата в обжалваното решение на основание повторност, на първо място, следва да се отхвърли в това отношение като неоснователен доводът му, че с отчитането на решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“ за установяване на повторност в рамките на четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., търсеното възпиращо действие вече е постигнато.

87 Всъщност, от една страна, доколкото Комисията трябва да вземе предвид повторността в действията на определено предприятие в рамките на преценката на тежестта на нарушението, което възнамерява да санкционира (решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 26), фактът, че в четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., Комисията вече е взела предвид решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, не е пречка същите да бъдат основателно взети предвид от Комисията в обжалваното решение с цел да се възпре жалбоподателят да не повтаря в бъдеще неправомерното си поведение.

88 От друга страна, важно е да се посочи, че отчитането от страна на Комисията на факта, че за установяването на повторност в рамките на по-ранно решение е взела предвид предходно нарушение, за да изключи в последващо решение възможността за увеличаване на основния размер на глобата на основание на посоченото нарушение, би противоречало на целта за възпиращо действие. Всъщност подобно разрешение би довело до положение, при което ще е налице обратен ефект от гледна точна на целта за възпиращо действие на глобата и при което глобите, налагани на предприятията, извършващи многократно повтарящи се неправомерни действия, няма да се увеличават прогресивно в зависимост от броя на извършените от тях нарушения, а напротив, крайният размер на глобата, която може да им бъде наложена, ще намалява като функция на увеличаването на броя на санкциониращите ги решения.

89 На второ място, следва да се отхвърли като неотносим доводът на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, като му е наложила ново увеличение на основание повторност, въпреки че четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., се отнасят до нарушения, извършени по едно и също време с тези, които са предмет на обжалваното решение, и че поради това той нямал никаква възможност да адаптира поведението си на пазара на натриев хлорат. Всъщност в случая е без значение, че четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., се отнасят до нарушения, извършени по едно и също време с тези, които са посочени в обжалваното решение, доколкото Комисията се основава само на решенията „Пероксиди“, „Полипропилен“ и „PVC“, по отношение на които жалбоподателят не спори, че са приети преди началото на нарушението, санкционирано с обжалваното решение, за да установи в рамките на последното, че е налице повторност в поведението на жалбоподателя.

90 С оглед на всички изложени по-горе съображения оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, така както е определен в точка 63 по-горе, а следователно и втората част на настоящото правно основание в нейната цялост, следва да се отхвърлят като неоснователни.

По третата част, изведена от нарушение на принципите на пропорционалност, равно третиране и добра администрация, поради увеличението с 90 % на основния размер на глобата, наложена на жалбоподателя на основание повторност

– Доводи на страните

91 Жалбоподателят изтъква, при условията на евентуалност, че дори в обжалваното решение Комисията да е увеличила основателно основния размер на глобата на основание повторност, тя все пак била нарушила принципите на пропорционалност, равно третиране и добра администрация, като е определила посоченото увеличение да е с 90 %.

92 Най-напред жалбоподателят поддържа, че нищо не обосновава увеличение с 90 % на основния размер на глобата на основание повторност в настоящия случай, след като в четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., глобата е била увеличена на същото основание с 50 %. Следователно в настоящия случай Общият съд трябвало да намали посоченото увеличение на 50 %.

93 Освен това жалбоподателят счита, че увеличение с 90 % на основния размер на глобата на основание повторност е непропорционално, доколкото в обжалваното решение на Elf Aquitaine е наложено и увеличение със 70 % на основния размер на глобата за постигане на възпиращо действие.

94 На последно място жалбоподателят отбелязва, че въпреки безспорното право на преценка на Комисията при определяне на размера на глобите и строгостта на Насоките, нарушенията, санкционирани с решението „Органични пероксиди“ и с решението „Метакрилати“, са извършени по едно и също време с тези, които са санкционирани с обжалваното решение. Освен това прилагането на Насоките, предвиждащи увеличение на глобата в случай на повторност, било резултат от необичайно голямата продължителност на производството по настоящата преписка пред Комисията. Жалбоподателят обаче не трябвало да понася отрицателните последици от неполагането на дължимата грижа от страна на Комисията при провеждането на производството по настоящата преписка.

95 Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.

– Съображения на Общия съд

96 На първо място, по отношение на оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, тъй като увеличението с 90 % на основния размер на глобата на основание повторност в настоящия случай било непропорционално, следва най-напред да се припомни, че съгласно член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 Комисията може с решение да налага глоби на предприятия, които са нарушили член 81 ЕО, като вземе предвид тежестта и продължителността на нарушението.

97 Освен това точка 28, първо тире от Насоките предвижда следното:

„Основният размер може да бъде увеличен, ако Комисията установи, че са налице [отегчаващи] обстоятелства, като например:

– когато предприятие продължава или извършва същото или подобно нарушение, след като Комисията или национален орган в областта на конкуренцията е установил, че предприятието е нарушило член 81 [ЕО] или 82 [ЕО]: основният размер ще се увеличава с до 100 % за всяко установено нарушение[…]“.

98 На следващо място следва да се констатира, че член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 съставлява релевантното правно основание за отчитане на повторност при изчисляването на глобата (вж. по аналогия решението на Съда по дело Danone , точка 52 по-горе, точки 27—29).

99 Освен това Насоките, приети от Комисията за определяне на размера на глобите, гарантират правната сигурност на предприятията, тъй като определят методиката, която Комисията сама си е наложила при определяне на размера на глобите (вж. в този смисъл решението на Съда по дело Danone, точка 52 по-горе, точка 23). Администрацията не може да се отклони от тях в конкретен случай, без да изложи причини, които да са съвместими с принципа на равно третиране (Решение на Съда от 18 май 2006 г. по дело Archer Daniels Midland и Archer Daniels Midland Ingredients/Комисия, C‑397/03 P, Recueil, стр. I‑4429, точка 91).

100 От съдебната практика произтича и че по-ранната практика на Комисията при вземането на решения не служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията (Решение на Общия съд от 30 септември 2003 г. по дело Michelin/Комисия, T‑203/01, Recueil, стр. II‑4071, точка 292). Комисията разполага с широко право на преценка в областта на определянето на размера на глобите и не е обвързана от извършените от нея по-рано преценки (вж. Решение на Съда от 24 септември 2009 г. по дело Erste Group Bank и др./Комисия, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P, Сборник, стр. I‑8681, точка 123 и цитираната съдебна практика). Това широко право на преценка цели да позволи на Комисията да насочи поведението на предприятията към зачитане на правилата на конкуренция (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 24 април 2004 г. по дело Tokai Carbon и др./Комисия, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01—T‑246/01, T‑251/01 и T‑252/01, Recueil, стр. II‑1181, точка 216). В това отношение тя не е задължена да прилага точни математически формули (Решение по дело Michelin/Комисия, посочено по-горе, точка 292).

101 На последно място, фактът, че в миналото за определени видове нарушения Комисията е налагала глоби в определен размер, не я лишава от възможността да увеличи този размер в границите, определени с Регламент № 1/2003, ако това е необходимо, за да се гарантира прилагането на политиката на конкуренция. Напротив, ефикасното прилагане на правилата за конкуренция изисква Комисията да може във всеки момент да съобрази глобите с нуждите на тази политика (Решение на Съда от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, Recueil, стр. I‑5425, точка 169 и решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точка 395).

102 В настоящия случай, от една страна, следва най-напред да се констатира, че като е определила в обжалваното решение 90 % увеличение на основния размер на глобата на основание повторност, Комисията е действала в съответствие с член 23, параграфи 2 и 3 от Регламент № 1/2003 и с член 28, първо тире от Насоките, което жалбоподателят не оспорва. Освен това, противно на твърденията на последния и в съответствие с посочената в точки 100 и 101 по-горе съдебна практика, обстоятелството, че Комисията му е наложила увеличение на глобата с 50 % в предходни решения, не ограничава правото ѝ на преценка при определяне на процента на увеличение на основния размер на глобата в обжалваното решение.

103 От друга страна, с оглед на обстоятелствата по настоящото дело, показващи силната склонност на жалбоподателя да се отклонява от правилата за конкуренцията, последният не представя доводи, които да установят, че в случая Комисията е превишила правото си на преценка, като е увеличила с 90 % основния размер на глобата.

104 Следователно жалбоподателят не е доказал, че Комисията е нарушила принципа на пропорционалност, така както бе определен в точка 63 по-горе, като е увеличила с 90 % на основание повторност основния размер на наложената му глоба.

105 Освен това, доколкото жалбоподателят поддържа, че увеличението на основния размер на глобата с 90 % на основание повторност било непропорционално, тъй като на Elf Aquitaine вече е наложено увеличение на основния размер на глобата със 70 % за постигане на възпиращо действие, този довод следва да се отхвърли като неотносим.

106 Всъщност трябва най-напред да се отбележи, че доколкото увеличението със 70 % на основния размер на глобата безспорно не е наложено на жалбоподателя, а само на Elf Aquitaine, с което той вече не образува едно предприятие по смисъла на член 81 ЕО към момента на приемане на обжалваното решение, това увеличение не може да се вземе предвид за преценката дали наложената само на жалбоподателя глоба на основание повторност е непропорционална. Освен това посочените две увеличения във всички случаи съответстват на две отделни цели относно възпиращото действие. Всъщност, ако увеличението с 90 % на основния размер на глобата, наложена на жалбоподателя в член 2, буква г) от обжалваното решение, се обосновава от нуждата от допълнително възпиращо действие на глобата с оглед на склонността на жалбоподателя да се отклонява от правилата за конкуренцията, увеличението със 70 % на основния размер на глобата, наложена на Elf Aquitaine в член 2, буква д) от посоченото решение, съответства на необходимостта да се осигури възпиращото действие на посочената глоба с оглед на факта, че поради значително по-големия си общ оборот спрямо този на останалите членове на картела това предприятие може по-лесно да събере нужните средства за плащането на глоба.

107 Ето защо оплакването на жалбоподателя, изведено от нарушение на принципа на пропорционалност, трябва да се отхвърли отчасти като неоснователно и отчасти като неотносимо.

108 На второ място, по отношение на оплакването на жалбоподателя, че Комисията била нарушила принципа на равно третиране, тъй като не можела да му налага в обжалваното решение процент на увеличение на основния размер на глобата, различен от 50 %, които му е била наложила в четирите решения, приети между 2003 г. и 2006 г., следва да се припомни, че съгласно съдебната практика посоченият принцип изисква да не се третират по различен начин сходни положения и да не се третират еднакво различни положения, освен ако такова третиране не е обективно обосновано (вж. Решение на Съда 3 май 2007 г. по дело Advocaten voor de Wereld, C‑303/05, Сборник, стр. I‑3633, точка 56 и цитираната съдебна практика).

109 В настоящия случай следва да се отбележи, че с оглед на посочената в точки 100 и 101 по-горе съдебна практика фактът, че в по-ранната си практика по вземане на решения Комисията е приела определен процент на увеличение на основния размер на глобата, сам по себе си не означава, че с оглед на конкретните обстоятелства тя не е могла да увеличи този процент в обжалваното решение в границите, които си е определила в Насоките, за да подтикне жалбоподателя да промени антиконкурентното си поведение.

110 Ето защо следва да се отхвърли като неоснователно оплакването на жалбоподателя, изведено от нарушение на принципа на равно третиране поради прилагане на увеличение на основния размер на наложената му глоба с 90 % на основание повторност.

111 На трето място, що се отнася до оплакването на жалбоподателя, че Комисията е нарушила принципа на добра администрация, като е избрала да увеличи основния размер на глобата с 90 % на основание повторност, следва да се припомни, че съгласно съдебната практика, когато институциите разполагат с право на преценка, за да бъдат в състояние да изпълнят своите функции, спазването в административните производства на предоставените от общностния правов ред гаранции разкрива още по-съществено значение. Тези гаранции включват по-конкретно задължението на компетентната институция да разгледа грижливо и безпристрастно всички релевантни обстоятелства по конкретния случай (вж. в този смисъл Решение на Съда от 21 ноември 1991 г. по дело Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, стp. I‑5469, точка 14, Решение на Общия съд от 24 януари 1992 г. по дело La Cinq/Комисия, T‑44/90, Recueil, стp. II‑1, точка 86 и Решение на Общия съд от 20 март 2002 г. по дело ABB Asea Brown Boveri/Комисия, T‑31/99, Recueil, стр. II‑1881, точка 99).

112 В настоящия случай следва да се подчертае, че както личи от съображения 525—527 от обжалваното решение, Комисията, която в съответствие с посочената в точка 100 по-горе съдебна практика не е задължена да прилага точни математически формули при определянето на глобите, основателно е приела, че трябва да наложи висок процент на увеличение на основния размер на глобата, тъй като „първите глоби[, наложени на жалбоподателя,] не са го подтикнали да промени поведението си“ [неофициален превод] (съображение 525 от обжалваното решение). Още повече, жалбоподателят не изтъква доводи, нито доказателства, които да подкрепят твърдението му, че Комисията не е разгледала грижливо и безпристрастно всички обстоятелства по конкретния случай, които могат да обосноват налагането от нейна страна на 90 % увеличение на основния размер на глобата с оглед на голямата му склонност да се отклонява от правилата за конкуренцията.

113 Ето защо жалбоподателят не е доказал, че в случая Комисията е нарушила принципа на добра администрация.

114 В това отношение следва да се отхвърли като неоснователен доводът на жалбоподателя, че той не следва да понася отрицателните последици от неполагането на дължимата грижа от страна на Комисията по отношение на разследването по настоящата преписка, в резултат от което тя приложила към разглежданите в случая нарушения Насоките, предвиждащи по същество тежки санкции при повторно нарушение. Всъщност, от една страна, жалбоподателят не представя доводи или доказателства, които да установят, че Комисията не е провела производството по настоящата преписка в разумен срок. От друга страна, доколкото ефикасното прилагане на правилата за конкуренция изисква Комисията да може във всеки момент да съобрази глобите с нуждите на тази политика (вж. решението на Общия съд по дело Danone, точка 51 по-горе, точки 210—212 и цитираната съдебна практика), тя не може да се упреква, че е определила процента на увеличение на основния размер на глобата поради повторност въз основа на Насоките, чиято приложимост за нарушенията в настоящия случай не се оспорва от жалбоподателя.

115 Ето защо третото оплакване на жалбоподателя и второто правно основание в неговата цялост трябва да се отхвърлят като неоснователни.

б) По третото правно основание, изведено от факта, че на жалбоподателя не е предоставено намаление на глобата на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството

Доводи на страните

116 Жалбоподателят по същество поддържа, че Комисията е допуснала грешка, като не му е предоставила намаление на глобата с 30—50 % на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството. От една страна, жалбоподателят бил второто предприятие, представило пред Комисията заявление на основание на посоченото известие, на 18 октомври 2004 г. От друга страна, предоставените ѝ от него доказателства представлявали съществен доказателствен принос, с оглед на доказателствата, с които Комисията е разполагала по преписката към тази дата.

117 На първо място, жалбоподателят отбелязва, че възприетият подход от страна на Комисията в обжалваното решение е в противоречие със строго хронологичното тълкуване, което е приела в решението „Водороден пероксид и перборат“. В това решение Комисията предоставила намаление от 40 % на глобата на второто предприятие, подало заявление на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството, независимо че било представило много ограничена информация.

118 На второ място, жалбоподателят поддържа, че информацията, която е предоставил на Комисията, позволила на последната да потвърди данните, които са фигурирали само в заявлението за освобождаване от глоби на EKA. Следователно Комисията неправилно приела в съображения 565—577 от обжалваното решение, че предоставената ѝ от жалбоподателя информация нямала съществен доказателствен принос, доколкото само потвърждавала информацията, с която Комисията вече разполагала и която ѝ била предоставена, от една страна, със заявлението за освобождаване от глоби на EKA, и от друга страна, в отговора на Finnish Chemicals на нейното искане за предоставяне на информация от 10 септември 2004 г.

119 На първо място, жалбоподателят отбелязва, че в отговора си на искането на Комисията за предоставяне на информация от 10 септември 2004 г. Finnish Chemicals се ограничавало да отговори на въпросите относно своята организация и да потвърди провеждането на посочените от EKA срещи, както и имената на участвалите в тези срещи. Finnish Chemicals обаче нито пояснявало предмета на посочените срещи, нито потвърждавало информацията, предоставена от EKA, за съществуването на картел на пазара на натриев хлорат.

120 На второ място, жалбоподателят твърди, че той е първото предприятие, потвърдило декларациите на EKA, и по-специално информацията относно следните пет обстоятелства. Първо, той потвърдил установяването през 90‑те години на схема за разпределяне на клиентите и на обемите, както и че действието на схемата е преустановено в началото на 2000 г. На следващо място, той потвърдил устното заявление за освобождаване от глоби на EKA, в което се посочвало съществуването на компенсационна схема, чрез която при установяване на положителна разлика между определените количества за даден участник в картела и реализираните от последния продажби се давала възможност на ощетените производители да увеличат своите количества за следващата година. Освен това жалбоподателят пояснил, че три увеличения на цените са били успешни. По-нататък, той предоставил голяма по обем информация относно конфликта между участниците в картела във връзка с клиента MODO. На последно място, жалбоподателят посочил, че действието на картела било преустановено през 2000 г. в резултат от приемането на програми за спазване на конкурентното право.

121 От една страна, от гореизложеното следвало, че предоставената от жалбоподателя информация позволила на Комисията да потвърди и да допълни данните, предоставени от EKA, що се отнася до естеството и продължителността на картела, до начина на неговото функциониране, както и до въздействието му върху съответния пазар — обстоятелства, които не били потвърдени от Finnish Chemicals в неговия отговор от 10 септември 2004 г. на искането на Комисията за предоставяне на информация.

122 От друга страна, съдействието на жалбоподателя имало съществен доказателствен принос, доколкото чрез своето описание на нарушенията, сходно на представеното от EKA, той позволил да се потвърди основната информация за картела и улеснил Комисията при доказването на нарушението. Всъщност, разгледано само по себе си, заявлението за освобождаване от глоби на EKA щяло да има само ограничена доказателствена сила, доколкото последното самò признавало в устното си заявление за освобождаване от глоби, че невинаги е било възможно да се провери предоставената от него информация, поради което тя можела да бъде оспорена от други членове на картела. Комисията била приела в множество други решения, че самото потвърждаване на информацията, с която Комисията вече разполагала, обосновавало намаляване на глобата на основание на Известието от 2002 г. относно сътрудничеството.

123 На трето място, жалбоподателят поддържа, че информацията, която е предоставил на Комисията, разкрива някои нови елементи, които не са ѝ били известни преди това и които следователно значително я улеснили при доказването на разглежданото нарушение. В това отношение той отбелязва също, че съгласно съдебната практика Комисията не може да даде предимство на някои документи, предоставени от едно предприятие, пред други, които са предоставени по-ранно от друго предприятие, и че преценката на доказателствения принос на информацията, предоставена от определено предприятие, не можела да зависи от избора на Комисията да я оползотвори или не.

124 Първо, както бил посочил в точки 210 и 211 от своя отговор на изложението на възраженията, жалбоподателят бил съобщил на Комисията за съществуването на документ, който не бил запазил и на който Комисията се позовавала в съображение 76 от обжалваното решение, поясняващ по отношение на всеки общ клиент разпределението на обемите на продажбите, разрешени на всеки производител на натриев хлорат в рамките на споразумението за разпределяне на пазара. Съществуването на подобен документ показвало степента на структуриране на картела.

125 Второ, в своя отговор на изложението на възраженията жалбоподателят пръв идентифицирал клиентите от континентална Европа, по отношение на които обемите на продажбите са били разпределени между производителите на натриев хлорат. Поради това той счита, че тази информация е позволила на Комисията да прецени географския обхват на картела и така послужила за основа на исканията за предоставяне на информация с цел да се провери прилагането на повишения на цените. Жалбоподателят пояснява в това отношение, че противно на твърденията на Комисията, от деветимата клиенти, идентифицирани от представителя на жалбоподателя, M. L., само двама вече са били посочени от EKA.

126 На четвърто място, жалбоподателят твърди, най-напред, че самият текст на обжалваното решение показвал, че Комисията се е основала на много обстоятелства от информацията, която той ѝ бил предоставил, за да докаже съществуването на нарушението и за да потвърди някои други данни от други източници. Жалбоподателят препраща в този смисъл към съображения 76, 98, 207, 254, 273 и 284 от обжалваното решение, както и към бележки под линия 116, 118, 142, 259, 305, 325 и 337 от същото решение.

127 На следващо място, жалбоподателят пояснява, че противно на твърденията на Комисията, съображение 254 от обжалваното решение се отнася не до среща от пролетта на 2000 г., чието провеждане не могло да бъде потвърдено, а до среща, проведена през 1999 г. с Finnish Chemicals, по време на която последното обявило, че „то е изключителен доставчик на [клиента] MODO, [в резултат ] [на] споразумение между неговото дружество майка и MODO, с което се прекратява споразумението по отношение на този клиент, съществуващо между EKA, Finnish Chemicals и [жалбоподателя]“.

128 Комисията оспорва доводите на жалбоподателя.

Съображения на Общия съд

129 В Известието от 2002 г. относно сътрудничеството Комисията определя условията, при които предприятията, които ѝ сътрудничат по време на осъществявано от нея разследване на даден картел, могат да бъдат освободени от глоба или да се ползват с намаление на размера на глобата, която иначе би следвало да заплатят.

130 Съгласно точка 20 от Известието от 2002 г. относно сътрудничеството „[п]редприятията, които не отговарят на условията [за освобождаване от глоби], биха могли да се ползват от възможността за намаляване на всяка глоба, която в противен случай би била наложена“ [неофициален превод].

131 Точка 21 от Известието от 2002 г. относно сътрудничеството предвижда, че „[з]а да се възползва от [възможността за намаляване на глобата на основание точка 20 посоченото известие], дадено предприятие трябва да предостави на Комисията доказателства за предполагаемото нарушение, които в значителна степен допълват доказателствата, с които Комисията вече разполага, и трябва да прекрати участието си в предполагаемото нарушение не по-късно от момента, в който представи доказателствата“ [неофициален превод].

132 В точка 23, буква б), първа алинея от Известието от 2002 г. относно сътрудничеството са предвидени три нива на намаление на глобата. Всъщност първото предприятие, което отговаря на условията по точка 21 от споменатото известие, има право на намаление от 30—50 %, второто предприятие на намаление от 20—30 %, а следващите предприятия на намаление до 20 % на наложената им глоба.

133 В точка 23, буква б), втора алинея от Известието от 2002 г. относно сътрудничеството е посочено, че „[п]ри определяне размера на намалението във всеки от тези диапазони Комисията взема предвид момента, в който доказателствата, отговарящи на условията по точка 21 [от посоченото известие], са били представени, и техния доказателствен принос“, като „Комисията може също така да вземе предвид степента и непрекъснатия характер на оказване на сътрудничество от предприятието след предоставяне на доказателствата“ [неофициален превод].

134 Съгласно съдебната практика Комисията разполага с широко право на преценка по отношение на методиката за изчисляване на глобите и в това отношение може да вземе предвид много фактори, сред които е и оказаното от съответните предприятия сътрудничество по време на осъществяването на разследването от службите ѝ. В този контекст се изисква Комисията да осъществи комплексна фактическа преценка, каквато е преценката относно сътрудничеството на съответните предприятия (Решение на Съда от 10 май 2007 г. по дело SGL Carbon/Комисия, C‑328/05 P, Сборник, стр. I‑3921, точка 81 и Решение по дело Gütermann и Zwicky/Комисия, точка 63 по-горе, точка 219).

135 Освен това в рамките на преценката на оказаното от членовете на даден картел сътрудничество може да се претендира единствено явна грешка в преценката от страна на Комисията, тъй като същата има широка