BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2011 :180 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
(втори състав)
10 ноември 2011 година
Дело F-18/09
Mohamed M er h zaoui
срещу
Съвет на Е в ропейс кия съюз
„Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване — Класиране в с тепен — Местни 
служители, назначени за длъжностни лица — Член 10 о т приложение XIII к ъм Правилника — 
Член 3 от приложението към УР ДС — Процедура по повишаване за 2008 г. — Съпоставяне на 
заслугите между длъжностни лица от кариерен поток AS T — Процедура, основава ща се на 
атестационните доклади за 2005 /2006 г. — Критерий з а нивото на упражняваните ф у нкции“
Предмет:Жалба на основание членове 236 Е О и 152 А Е, с к оято г-н Merhzaoui иска по 
същество да се отменят ре шенията на Съвета той да бъде в ключен в к ариерния 
поток на ф у нкционалната група на асистентите AS T 1—7 и д а не бъде п овишен в 
степен AS T 2 в р амките на процедурата по повишаване за 2008 г.
Решение:Отхвърля жалбата. Жалбоподателят п онася направените от него съдебни разноски и 
разноските на Съвета.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Условия за работа на другите служители — Местни служители — 
Приложимост на приложение XIII к ъм Правилника
(член 10, параграф 3 от п риложение XIII к ъм П равилника за длъжностните лица; член 1, 
параграф 1 от п риложението к ъм Условията за работа на другите служители; Регламент 
№ 723/2004 н а Съвета)
2. Производство — Въвеждане в х ода н а производството н а нови п равни основания — 
Условия — Ново обстоятелство — Понятие
(член 43, параграф 1 от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
3. Длъжностни лица — Обжалване — Правни основания — Непълнота на м отивите — 
Служебно установяване
4. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Право на преценка на 
администрацията — Критерии, които м огат д а б ъдат в зети п редвид — Ниво н а 
упражняваните фу нкции
(член 45 от П равилника за длъжностните лица)
2 ECLI:EU:F:2011 :180РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-18/09
MERHZAOUI/СЪВЕТ
5. Длъжностни лица — Актове на администрацията — Презумпция за действителност — 
Оспорване — Тежест на доказване
6. Длъжностни лица — Обжалване — Правен интерес — Необходимост д а се т върдят 
нарушения, които з асягат самото л ице
7. Длъжностни лица — Повишаване — Съпоставяне на заслугите — Право на преценка на 
администрацията — Критерии, които м огат да бъдат взети предвид
(член 43 от П равилника за длъжностните лица)
8. Длъжностни лица — Повишаване — Административна жа лба на неповишен кандидат — 
Решение за от хвърляне — Задължение за мотивиране — Обхват
(членове 25 и 45 от П равилника за длъжностните лица)
1. Член 10, параграф 3 от приложение XIII к ъм Правилника е п риложим за местните служители, 
тъй като съгласно ч лен 1, параграф 1 от приложението към Ус ловията за работа на др угите 
служители разпоредбите на приложение XIII к ъм П равилника се прилагат по аналогия за 
служителите, които вече са били наети към 30 април 2004 г., а с ледователно с е прилагат и з а 
местните служители.
(вж. точка 35)
2. Член 43, параграф 1 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба забранява 
предявяването след п ървата размяна на писмени становища на но ви правни основания, освен 
ако те не почиват на обстоятелства, установени в х ода на производството. В т ова о тношение 
решение на съд на Съюза, което още не е б ило постановено к ъм м омента на подаване на 
жалбата о т ж албоподателя, но с к оето с амо с е установява в ече съществуващо п равно 
положение, не би могло да бъде п рието за но во обстоятелство.
(вж. точка 36)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 20 май 2003 г., Diehl-Leistner/Комисия, T-80/01, точка 38
3. Липсата на мотиви е с ъществено п роцесуално н арушение, което във всеки случай трябва д а 
бъде р азгледано с лужебно о т съда на Съюза. Поради това т върдение за неизпълнение на 
задължението за мотивиране не би могло да бъде о бявено з а недопустимо, тъй като не е б ило 
изложено д остатъчно и зчерпателно в ж албата.
(вж. точка 47)
Позовава не на:
Съд — 20 февруари 1997 г., Комисия/Daffix, C-166/95 P, точка 24
Първоинстанционен съд — 3 октомври 2006 г., Nijs/Сметна палата, T-171/05, точка 31
4. Изразът „при необходимост“, употребен в ч лен 45 о т Правилника, означава, че тъй като по 
принцип се предполага, че служителите от ед на и с ъща степен заемат длъжности с р авностойни 
ф ункции, когато това н е е т ака, посоченото обстоятелство трябва д а се вземе предвид в 
процедурата по повишаване, и ч е следователно п ри съпоставяне на заслугите на подлежащите
ECLI:EU:F:2011 :180 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-18/09
MERHZAOUI/СЪВЕТ
 на повишаване длъжностни лица администрацията трябва д а отчита нивото на ф у нкциите, 
упражнявани от подлежащо на повишаване длъжностно л ице, когато те надхвърлят о бичайно 
възлаганите на длъжностно л ице от същата степен ф у нкции.
(вж. точка 59)
5. От ед на страна, по отношение на административните актове се прилага презумпция за 
законосъобразност, а о т др уга, по принцип тежестта за доказване но си лицето, което твърди, че 
е настъпило съответното обстоятелство, така че жалбоподателят т рябва д а представи поне 
достатъчно к онкретни, обективни и с ъгласувани данни, от които да е в идно, че де йствително 
или вероятно с а настъпили обстоятелствата, изложени от него в п одкрепа на исканията му. 
Следователно д лъжностно л ице, което не може да представи нито доказателства, нито дори 
съвкупност от данни, трябва д а приеме презумпцията за законосъобразност на ре шенията, 
приети във връзка с п овишаване, и н е би могло да изисква с амият С ъд на публичната служба 
да се запознае с в сички и зготвени за останалите кандидати за повишаване атестационни 
доклади и д а провери нивото на упражняваните от кандидатите за повишаване ф у нкции, за да 
опреде ли дали органът по назначаването е д опуснал явна грешка в п реценката, като е ре шил да 
не повишава с ъответното длъжностно л ице.
(вж. точка 61)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 4 февруари 2010 г., Wiame/Комисия, F-15/08, точка 21
6. Макар дадено д лъжностно л ице да няма право да предприема де йствия в и нтерес на закона 
или на институциите и д а м оже да изтъква в п одкрепа на ж алба за отмяна ед инствено 
твърдения за нарушения, които го засягат лично, достатъчно е т върдяното нарушение да е 
породило последици за правното положение на длъжностното лице, за да се приеме, че то 
твърди нарушение, засягащо го лично.
(вж. точка 63)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 23 януари 2007 г., Chassagne/Комисия, F-43/05, точка 100
7. Макар отчитането на изготвения за дадено д лъжностно л ице атестационен доклад да е 
абсолютно н еобходимо при преценка на неговата кариера с о глед н а приемане на ре шение 
относно п овишаването м у, член 43 о т П равилника предвижда задължение за изготвяне на 
атестационен доклад само на всеки две години. Тъй като в т ази разпоредба не се предвижда, че 
процедурата п о п овишаване трябва д а и ма същата п ериодичност к ато п роцедурата п о 
атестиране, Правилникът не изключва в ъзможността да се вземе ре шение за повишаване, без 
органът по назначаването да разполага с и зготвен неотдавна атестационен доклад.
Като се има предвид обаче, че нито Правилникът, нито вътрешните правила на институцията 
предвиждат задължение за синхронизиране на процедурата по атестиране с т ази по повишаване 
и че администрацията разполага с ш ироко право на преценка при организиране на процедурата 
по п овишаване, макар д а е ж елателно п ри в земане н а ре шения о тносно п овишаването 
администрацията да се старае да разполага с и зготвени възможно н ай-скоро атестационни 
доклади, по изключение неотчитането на тези доклади не представлява н арушение, особено 
когато всички подлежащи на повишаване длъжностни лица са третирани ед накво.
4 ECLI:EU:F:2011 :180РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-18/09
MERHZAOUI/СЪВЕТ
Посоченото ва жи в о ще по-голяма степен, когато липсата на атестационен доклад е ре зултат от 
нормалното развитие на процедурата по атестиране. Така, след к ато е в ъзможно с ъобразно 
нуждите на институцията дадено д лъжностно л ице да бъде н азначено н езависимо от началната 
дата на периода на оценяване в р амките на процедурата по атестиране, но воназначените 
длъжностни лица неминуемо се оценяват за по-кратък период от взетия предвид при оценяване 
на колегите им.
(вж. точки 64—67)
Позовава не на:
Съд — 17 декември 1992 г., Moritz/Комисия, C-68/91, точка 16
Първоинстанционен съд — 15 ноември 2001 г., Sebastiani/Комисия, T-194/99, точки 45, 46 и 49
8. Макар органът по назначаването да не е д лъжен да мотивира ре шението си да не повиши 
дадено д лъжностно л ице, той все пак е д лъжен да изложи мотиви за това п ри отхвърляне на 
административната жалба на неповишения кандидат.
Всъщност обхватът на задължението за мотивиране трябва д а се прецени в з ависимост от 
конкретните о бстоятелства, по-специално о т с ъдържанието н а а кта, от е стеството н а 
изложените мотиви и о т евентуалния интерес на адресата да получи о бяснения. Така, що се 
отнася до мотивите на ре шение, прието в з асягаща голям б рой лица процедура, каквато е 
процедурата по повишаване, от органа по назначаването не би могло да се изисква д а излага в 
решението си за отхвърляне на административната жалба повече мотиви от необходимите, за 
да се отговори на посочените в т ази жалба оплаквания, и п о-специално д а пояснява защо всяко 
едно о т подлежащите на повишаване длъжностни лица е и мало по-големи заслуги от подалото 
административната жалба лице.
(вж. точки 71 и 75)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 26 януари 1995 г., Pierrat/Съд, T-60/94, точки 31 и 32; 11 юни 1996 г., Anacoreta 
Correia/Комисия, T-118/95, точка 82; 27 април 1999 г., Thinus/Комисия, T-283/97, точка 73; 25 октомври 
2005 г., Salazar Brier/Комисия, T-83/03, точка 78; 23 ноември 2006 г., Lavagnoli/Комисия, T-422/04, точка 69
Съд на публичната служба — 8 октомври 2008 г., Barbin/Парламент, F-81/07, точка 27