BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:T:2010 :543 1РЕШЕНИЕ НА О БЩИЯ СЪД (състав п о жалбите)
16 декември 2010 година
Дело T-52/10 P
Giorgio Lebedef
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Годишен отпуск — Командироване на 
половин работен де н с ц ел синдикално п редставителство — Неразрешено о тсъствие — 
Приспадане на дни от годишния отпуск — Член 60 о т Правилника за длъжностните лица“
Предмет:Жалба срещу Оп реде ление на Съда на публичната служба на Европейския съюз 
(първи състав) от 30 ноември 2009 г. по де ло Lebedef/Комисия (F-54/09, Сборник 
СПС, стр. I-A-1-505 и II-A-1-2735 ), с к оято се иска отмяна на това о преде ление
Решение:Отхвърля жалбата. Осъжда г-н Giorgio Lebedef да понесе, наред с н аправените от 
него съдебни разноски, и с ъдебните разноски на Европейската комисия, направени 
в настоящото производство.
Резюм е
1. Обжалване — Правни основания — Правно основание, насочено срещу мотив на решението, 
който н е е н еобходим за обосноваване на диспозитива му — Неотносимо правно основание
(член 257 ДФЕС; член 9 от п риложение I към Статута на Съда)
2. Обжалване — Правни основания — Липса на установяване на т върдяната грешка при 
прилагане на правото — Недопустимост
(член 257 ДФЕС; член 11 от п риложение I към Статута на Съда; член 138, параграф 1, първа 
алинея, бук ва в) от П роцедурния правилник на Общия съд)
3. Обжалване — Правни основания — Неправилна преценка на фактите — Недопустимост — 
Контрол на Общия съд въ рху преценката на доказателствата — Изключване, освен в с лучай 
на изопачаване на доказателствата
(член 256 ДФЕС; член 11 от п риложение I към Статута на Съда)
4. Обжалване — Правни основания — Непълнота на м отивите — Имплицитни м отиви, 
изложени от С ъда на публичната служба — Допустимост — Условия
(член 36 от С татута на Съда и чл ен 7, параграф 1 от п риложение I към него)
1. Правното основание, изложено в п роизводство по обжалване и н асочено с рещу мотиви на 
решение на Съда на публичната служба, които не са в о сновата на обжалваното ре шение, е 
неотносимо и т рябва д а бъде о тхвърлено.
2 ECLI:EU:T:2010 :543РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-52/10P
LEBEDEF/КОМИСИЯ
(вж. точка 34)
Позовава не на:
Общ съд — 19 януари 2010 г., De Fays/Комисия, T-355/08 P, точка 56 и ц итираната съдебна практика
2. От член 11 о т приложение I към С татута на Съда и о т член 138, параграф 1, буква в) от 
Процедурния правилник на О бщия съд следва, че ж албата срещу ре шенията на С ъда на 
публичната служба трябва т очно д а посочва о спорваните части на съдебното ре шение, чиято 
отмяна се иска, както и п равните доводи, които по специфичен начин подкрепят т ова и скане. 
Не отговаря на това и зискване ж алба, която и зобщо н е съдържа доводи, насочени към 
установяване на грешката при прилагане на правото, опорочила съответното съдебно ре шение 
или опреде ление.
Освен това д оводите, които са твърде о бщи и н еточни, за да бъдат преценени от правна гледна 
точка, трябва д а се считат за явно н едопустими.
(вж. точка 35)
Позовава не на:
Съд — 10 февруари 2009 г., Correia d e M atos/Комисия, C-290/08 P, все още непубликувано в С борника, 
точка 18 и ц итираната съдебна практика
Общ съд — 6 май 2010 г., Керелов/Комисия, T-100/08 P, точка 39 и ц итираната съдебна практика
3. Съгласно ч лен 11 о т приложение I към С татута на Съда обжалването пред О бщия съд се 
ограничава с амо до правни въпроси. Единствено С ъдът на публичната служба е к омпетентен да 
установява ф актите, освен в с лучаите, когато неточността на фактическите му констатации 
следва о т п редставените п ред н его м атериали п о де лото, и д а п реценява т ези ф акти. 
Следователно, освен в с лучай на изопачаване на доказателствата, които са били представени 
пред С ъда на публичната служба, тази преценка не представлява п равен въпрос, подлежащ в 
това си качество на контрол от съда, пред к ойто е о бжалван съдебният акт.
(вж. точка 73)
Позовава не на:
Съд — 2 октомври 2001 г., ЕИБ/Hautem, C-449/99 P, Recueil, стр. I-6733 , точка 44; 5 юни 2003 г., 
O’Hannrachain/Парламент, C-121/01 P, Recueil, стр. I-5539 , точка 35; 27 април 2006 г., L/Комисия, C-230/05 P, 
непубликувано в С борника, точка 45
4. Задължението за мотивиране на ре шенията следва о т член 36 о т Статута на Съда, приложим 
за Съда на публичната служба по силата на член 7, параграф 1 от приложение I към същия 
статут. Решенията на Съда на публичната служба трябва д а бъдат достатъчно м отивирани, за да 
може Общият с ъд да упражни съдебен контрол. Това з адължение обаче не би могло да се 
тълкува в с мисъл, че обвързва С ъда на публичната служба да отговаря в п одробности на всеки 
изложен от жалбоподателя довод, особено а ко последният н е е д остатъчно я сен и т очен, и н е 
почива н а обстойно и зложени доказателства. Мотивите може да са имплицитни, при условие че 
позволяват на заинтересованите лица да узнаят п ричините, поради които първоинстанционният 
съд не е у важил доводите им, и п редоставят н а съда, пред к ойто е о бжалван съдебният а кт, 
достатъчно д анни, за да упражни своя контрол.
ECLI:EU:T:2010 :543 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-52/10P
LEBEDEF/КОМИСИЯ
(вж. точки 82—84)
Позовава не на:
Общ съд — 2 март 2010 г., Doktor/Съвет, T-248/08 P, точка 64 и ц итираната съдебна практика; 1 септември 
2010 г., Skareby/Комисия, T-91/09 P, точка 36 и ц итираната съдебна практика