ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

L. MEDINA

представено на 3 март 2022 година ( 1 )

Дело C‑659/20

ET

срещу

Ministerstvo životného prostředí

(Преюдициално запитване, отправено от Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд, Чехия)

„Преюдициално запитване — Член 267 ДФЕС — Защита на видовете от дивата фауна и флора чрез регулиране на търговията с тях — Регламенти (ЕО) № 338/97 и (ЕО) № 865/2006 — Изключения от забраната за търговски дейности — Екземпляри от животински вид, родени и отгледани в плен — Понятие за „животни за разплод“ — Установяване на родословието на животните за разплод“

Въведение

1. „Дивата фауна и флора в техните многообразни и красиви форми са незаменима част от естествените системи на Земята, която следва да се запази за сегашните и бъдещите поколения“. Това фундаментално изявление се съдържа в преамбюла на Конвенцията по международната търговия със застрашени видове от дивата фауна и флора (наричана по-нататък „CITES“) ( 2 ).

2. CITES е международен договор за защита на околната среда, чиято цел е опазването на определени видове дива фауна и флора от прекомерна експлоатация чрез международна търговия. Коментаторите го определят като „вероятно най-успешния от всички международни договори, свързани с опазването на дивата природа“, но все пак признават, че „със сигурност все още съществуват проблеми“ ( 3 ). По-конкретно, незаконният трафик на видове от дивата природа „продължава да бъде основен проблем“ ( 4 ). Според някои автори стойността на незаконната търговия в световен мащаб е между 7 и 23 милиарда щатски долара годишно ( 5 ). Последният световен доклад на ООН за престъпленията срещу дивата природа показва, че престъпленията срещу дивата природа са бизнес, който е „глобален, доходоносен, с голямо търсене, което води до високи цени, и изключително широко разпространен“ ( 6 ). В доклада се подчертават връзките между световната здравна криза и незаконната експлоатация на дивата природа и се приема, че преустановяването на престъпленията срещу дивата природа е „съществена част от работата за преизграждане към по-добро след кризата с КОВИД‑19“ ( 7 ).

3. Именно в контекста на тези общи съображения ще анализирам преюдициалното запитване, отправено от Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд, Чехия). Запитването се отнася до тълкуването на два регламента на Съюза, които имат за цел да защитят видовете от дивата фауна и флора и да гарантират тяхното опазване чрез контрол на международната търговия с екземпляри от тези видове, а именно Регламент (ЕО) № 338/97 ( 8 ) и Регламент (ЕО) № 865/2006 ( 9 ).

4. Регламент № 338/97 предвижда някои дерогационни разпоредби, приложими за родените и отгледани в плен екземпляри от животинските видове, изброени в приложение А към Регламента. Основният въпрос в настоящото дело е по същество дали когато преценяват отговарят ли екземплярите на условията за допускане на изключението от забраната за търговия за отгледаните в плен екземпляри от даден животински вид, компетентните органи могат да проверяват произхода на животните за разплод дори когато тази проверка се простира извън екземплярите, които животновъдът е придобил законно. Както ще покажа в анализа си, органите трябва да имат такова правомощие, за да определят дали следва да бъде допуснато изключението.

Правна уредба

Международното право

CITES

5. Целта на CITES е да защити определени застрашени видове от дивата фауна и флора чрез регулиране на международната търговия. Тази конвенция установява отделни правила за защита на различните видове, които са разделени в три категории, съответстващи на трите приложения към нея, в зависимост от това колко голяма е заплахата от изчезването им.

6. Тази конвенция, по която Европейският съюз става страна на 8 юли 2015 г., се прилага в Съюза от 1 януари 1984 г. по силата на Регламент (ЕИО) № 3626/82 ( 10 ). Този регламент е отменен с Регламент № 338/97.

7. В приложение I към CITES са включени най-застрашените видове, за които важат най-строгите правила за защита. Съгласно член II, точка 1 от CITES търговията с екземпляри от тези видове трябва да бъде разрешавана само при „изключителни обстоятелства“.

8. Съгласно член II, точка 2, буква а) от CITES приложение II към тази конвенция включва „всички видове, които, макар в момента да не са непременно застрашени от изчезване, биха могли да станат такива, освен ако търговията с екземпляри от такива видове не е обект на строго регламентиране с цел да се избегне използване, което е несъвместимо с оцеляването им“. Изискванията към вноса на включените в приложение II видове не са толкова строги, колкото за видовете от приложение I.

9. Член VII, точка 4 от CITES предвижда, че екземпляри от животински видове, включени в приложение I, но отгледани в плен с търговска цел, се третират като екземпляри от видовете, включени в приложение II.

Правото на Съюза

Регламент № 338/97

10. В член 1 от Регламент № 338/97 се посочва, че предмет на този регламент е защитата на видовете от дивата флора и фауна и гарантирането на тяхното опазване чрез регулиране на търговията с тях. В него също така се посочва, че Регламентът се прилага в съответствие с целите, принципите и разпоредбите на CITES.

11. Член 2 от този регламент съдържа следните дефиниции: „[…] (ж) „управителен орган“ означава националния административен орган, определен в случай на държава членка, съгласно член 13, параграф 1, буква а) […]; […] (т) „вид“ означава вид, подвид или популация от тях; (у) „екземпляр“ означава всяко животно или растение, живо или мъртво, от видовете, изброени в приложения от А до Г […]; […]“.

12. Член 8 от Регламент № 338/97 предвижда: „1. Забранява се закупуването, предложението за закупуване, придобиването за търговски цели, излагането пред публика с търговска цел, използването за търговски приходи и продажба, съхранението с цел продажба, предлагането за продажба и транспортът с цел продажба на екземпляри от видовете, вписани в приложение А. […] 3. В съответствие с изискванията на друго общностно законодателство относно защитата на дивата флора и фауна, освобождаване от забраните по параграф 1 може да се даде чрез издаване на сертификат с тази цел от управителния орган в държавата членка, в която се намират екземплярите, за всеки екземпляр поотделно, когато екземплярите: […] г) са екземпляри от животински видове, родени и отгледани в плен, или изкуствено размножени растителни видове, или части и производни от тях […]“.

Регламент № 865/2006

13. Член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 съдържа следната дефиниция: „животни за разплод“ означава всички животни в репродуктивно състояние, използвани за разплод“.

14. Член 54 от Регламент № 865/2006 е озаглавен „Екземпляри от животински видове, родени и отгледани в плен“ и предвижда: „[Освен ако от член 55 не следва друго,] [е]кземпляр от животински вид трябва да се счита за роден и отгледан в плен само ако управителните органи след консултация с компетентните научни институции на съответната държава членка считат, че отговаря на следните условия: […] 2. животните за разплод са придобити съгласно законовите разпоредби, приложими за тях към момента на придобиване, и по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата; […]“.

Фактите, производството и преюдициалните въпроси

15. Жалбоподателят се занимава с отглеждане на папагали. На 21 януари 2015 г. той подава заявление да се допусне изключение от забраната за търговия за пет екземпляра папагали от вида хиацинтов ара (Anodorhynchus hyacinthius), излюпени през 2014 г. в неговия развъдник. Този вид е вписан в приложение А към Регламент № 338/97 и в приложение I към CITES. Въз основа на становище от компетентния научен орган компетентният управителен орган издава отказ по заявлението на жалбоподателя.

16. За целите на своята преценка компетентният управителен орган стига до следните констатации за произхода на папагалите, до които се отнася заявлението на жалбоподателя. Прародителите на папагалите (наричани по-нататък „прародителските екземпляри“) са внесени от уругвайски гражданин в Братислава (Словакия) през юни 1993 г. при подозрителни обстоятелства. Впоследствие FU пренася прародителските екземпляри в Чехия с автомобил. На границата автомобилът е спрян от митническите органи и с административен акт прародителските екземпляри са отнети от FU. Този административен акт обаче е отменен през 1996 г. от Vrchní soud v Praze (Апелативен съд Прага, Чехия).

17. Властите връщат прародителските екземпляри на FU, който след това ги отдава под наем на GV. През 2000 г. GV развъжда родителите на въпросните папагали (наричани по-нататък „родителските екземпляри“). Впоследствие GV връща прародителските екземпляри на FU, който пък ги предава на зоологическата градина в Злин (Чехия). През 2000 г. жалбоподателят придобива родителските екземпляри от GV. Действителността на прехвърлянето на правото на собственост върху родителските екземпляри на жалбоподателя не се оспорва.

18. Научният орган извършва оценка дали за родителските екземпляри следва да се допусне изключението от забраната за търговия за отгледаните в плен екземпляри от животински видове в съответствие с условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006. Съгласно тази разпоредба животните за разплод трябва да са придобити „съгласно законовите разпоредби, приложими за тях към момента на придобиване, и по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата“. Научният орган препоръчва да не се допуска изключение. Според него в регистрационните документи, отнасящи се до прародителските екземпляри, има редица неточности и освен това не е предоставена информация за произхода на родителските екземпляри.

19. Въз основа на становището на научния орган компетентният управителен орган отказва да допусне изключение и да разреши търговията с въпросните екземпляри. Жалбоподателят обжалва това решение по административен ред пред Ministerstvo životného prostředí (Министерство на околната среда, Чехия). В жалбата си той твърди, че понятието „животни за разплод“ е тълкувано неправилно. Според него това понятие обхваща само родителските екземпляри и тяхното потомство. Следователно органите нямали правомощието да проверяват произхода на прародителските екземпляри. Министерството на околната среда отхвърля жалбата, като приема, че определящ за преценката дали животните за разплод са придобити в съответствие с приложимите правила е въпросът как е придобита първата размножителна двойка. Тъй като жалбоподателят не могъл да докаже произхода на прародителските екземпляри, не било възможно да се допусне изключение и да се разреши търговията с въпросните екземпляри.

20. Жалбоподателят обжалва решението на Министерството на околната среда пред Krajský soud v Hradci Králové (Окръжен съд Храдец Кралове, Чехия). В решението си този съд приема, че търговията с папагали от вида Anodorhynchus е забранена и може да бъде разрешена само при изключителните обстоятелства, предвидени в член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, които не са налице за жалбоподателя. Посоченият съд отбелязва, че към момента на придобиване на прародителските екземпляри CITES вече е била в сила за Чешката република и е била въведена в националното право. Той приема, че съгласно законодателството, с което е транспонирана CITES, е допустимо да се разглежда произходът на животните за разплод и тази проверка може да обхване и прародителските екземпляри. Затова според него понятието „животни за разплод“, дефинирано в Регламент № 865/2006, обхваща всичките три поколения папагали.

21. Жалбоподателят подава касационна жалба срещу решението на Krajský soud v Hradci Králové (Окръжен съд Храдец Кралове) пред Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд), запитващата юрисдикция. Той твърди, че в обжалваното съдебно решение неправилно е прието, че понятието „животни за разплод“ обхваща съответните родителски и прародителски екземпляри. Според жалбоподателя подобно тълкуване му налага прекомерна доказателствена тежест. То било и неправилно с оглед на обхвата на понятието „животни за разплод“. Според жалбоподателя това понятие обхваща всички животни, които се намират в конкретен развъдник, но не и екземплярите от родословието им, отгледани в други развъдници, евентуално от други животновъди. Освен това жалбоподателят твърди, че обжалваното решение нарушава правото му на собственост и оправданите му правни очаквания, тъй като той придобил родителските екземпляри законно.

22. В отговора си по касационната жалба Министерството на околната среда се позовава на текста на член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, в който се използва понятието „придобиване“ на животните за разплод. Думата „придоби[ване]“ очевидно се отнасяла за миналото и следователно за началото на развъдната линия. Освен това Министерството на околната среда заявява, че дефиницията за животни за разплод е второстепенна, а решаващ за допускането на изключение е начинът на придобиване на животните за разплод. По отношение на доказателствената тежест Министерството на околната среда заявява, че тя не е прекомерна, като се има предвид, че от собственика ще се изисква да докаже произхода на животните за разплод само ако реши да търгува със следващите поколения. Органите проверявали произхода на животните за разплод в съответствие с установената практика в Съюза. За разлика от това, обратното становище, защитавано от жалбоподателя, щяло да доведе до по-лесно узаконяване на животните за разплод, отгледани от екземпляри, които са взети от дивата природа. Що се отнася до правото на собственост, Министерството на околната среда отбелязва, че не оспорва законното притежаване на прародителските екземпляри и тяхното потомство. В този смисъл правото на собственост на жалбоподателя не било нарушено, а само ограничено.

23. Запитващата юрисдикция посочва, че решаващият въпрос по настоящото дело е дали дефиницията за „животни за разплод“ по член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 обхваща всички животни в конкретен развъдник, които се използват за разплод. Ако Съдът тълкува това определение разширително, включвайки в него и прародителските екземпляри, които не са се намирали във владение на жалбоподателя, вторият преюдициален въпрос няма да има значение.

24. Ако обаче Съдът даде стеснително тълкуване на понятието „животни за разплод“, ограничено до екземплярите от конкретен развъдник, тогава ще трябва да се отговори на втория въпрос. С него запитващата юрисдикция иска да се установи дали понятието „придобиване“ на животните за разплод, използвано в член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, обхваща само законното придобиване на съответните екземпляри, или обхваща и началото на развъдната линия.

25. В това отношение запитващата юрисдикция счита, че ако понятието „придобиване“ се тълкува като обхващащо началото на развъдната линия на съответните екземпляри, това тълкуване ще предотвратява узаконяването на „съмнителните“ развъдници, създадени чрез „недобросъвестни“ прехвърлителни сделки. От друга страна, запитващата юрисдикция отбелязва, че в рамките на Съюза не е възможно „недобросъвестно“ прехвърляне. Всъщност тя счита, че съгласно действащата правна уредба няма начин за законно придобиване на екземпляри от животните, посочени в приложение А към Регламент № 865/2006, ако не е допуснато изключение. Същевременно, ако се допусне проверка на цялата развъдна линия, това ще постави нереалистични изисквания към собствениците на защитени животни, задължавайки ги да доказват легитимността на дълги и неопределени генеалогични линии.

26. С третия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали могат да се вземат предвид конкретни обстоятелства като законното придобиване на родителските екземпляри от жалбоподателя и неговите оправдани правни очаквания, че ще може да търгува с потомството поне в Чехия. В това отношение запитващата юрисдикция отбелязва, че макар CITES да е била в сила в Чехия към момента на придобиването, транспониращата я национална правна уредба не е изисквала да се издава сертификат в случаите на прехвърляне в рамките на страната. Освен това по-строгата правна уредба на Съюза, която изисква издаването на такъв сертификат в случаите на прехвърляне в рамките на Съюза, както и в рамките на една и съща държава членка, не е била в сила към момента на прехвърлянето на родителските екземпляри.

27. При тези обстоятелства Nejvyšší správní soud (Върховен административен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Понятието „животни за разплод“ по смисъла на [Регламент № 865/2006] обхваща ли екземплярите, които са родители на екземплярите, отглеждани от съответния животновъд, въпреки че той никога не е бил техен собственик или владелец? 2) Ако на първия въпрос се отговори в смисъл, че родителските екземпляри не влизат в обхвата на понятието за животни за разплод, имат ли право компетентните органи при преценката дали е изпълнено условието по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, което предполага животните за разплод да са придобити законно и без да се застрашава оцеляването на дивите екземпляри, да проверяват произхода на тези родителски екземпляри и според него да преценяват дали животните за разплод са придобити в съответствие с изискванията на член 54, точка 2 от този регламент? 3) При преценката дали е изпълнено условието по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, което предполага животните за разплод да са придобити законно и без да се застрашава оцеляването на дивите екземпляри, може ли да се вземат предвид други обстоятелства по случая (по-конкретно добросъвестността при прехвърлянето на екземплярите и оправданите правни очаквания, че ще е възможно да се търгува с евентуалното им потомство, а евентуално и не толкова строгите законови разпоредби, които са били в сила в Чешката република преди присъединяването ѝ към Европейския съюз)?“.

Анализ

По първия въпрос

28. С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали понятието „животни за разплод“ по смисъла на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 обхваща родителите на екземплярите, отглеждани от съответния животновъд, които никога не са се намирали в негова собственост или владение.

29. В тази връзка отбелязвам в самото начало, че квалифицирането на животинските екземпляри като „родени и отгледани в плен“ има важни последици по отношение на техния статут на защита. Всъщност, докато съгласно член 8, параграф 1 от Регламент № 338/97 търговията с екземпляри от видовете, изброени в приложение А към този регламент, е забранена, член 8, параграф 3, буква г) от същия регламент предвижда, че за родените и отгледани в плен екземпляри от животински видове може да се допусне освобождаване от забраната за търговия (наричано по-нататък „изключението за отгледаните в плен животни“). Компетентният управителен орган издава сертификат за това (наричан по-нататък „сертификатът за изключение от забраната за продажба“).

30. В член 54 от Регламент № 865/2006 се посочват редица условия, които трябва да бъдат изпълнени, за да може управителният орган да приеме, че екземплярите са родени и отгледани в плен. По-конкретно, съгласно член 54, точка 2 от този регламент управителният орган трябва да се увери, че „животните за разплод са придобити съгласно законовите разпоредби, приложими за тях към момента на придобиване, и по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата“.

31. В настоящия случай е безспорно, че родителите на придобитите от жалбоподателя екземпляри (с други думи, прародителите на най-младото поколение папагали) не отговарят на условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006. Всъщност прародителските екземпляри са уловени в дивата природа и са внесени в Чехия при подозрителни обстоятелства. Въпреки това жалбоподателят твърди, че понятието „животни за разплод“ не следва да обхваща екземпляри, които никога не са били негова собственост или отглеждани в неговия развъдник. Той твърди, че органите трябва да преценяват изискванията за допускане на изключение от забраната за търговия с оглед на правния статут само на екземплярите, отглеждани в собствения му развъдник.

32. Именно в този контекст запитващата юрисдикция иска да установи обхвата на понятието „животни за разплод“ по смисъла на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006. Ако това понятие се тълкува в смисъл, че обхваща всички екземпляри, използвани за целите на развъждането на тази линия, независимо от развъдника, в който се отглеждат, няма да е необходимо да се обсъждат другите два въпроса. Органите ще трябва по дефиниция да вземат предвид родословието на животните за разплод при проверката как са придобити по смисъла на член 54, точка 2 от този регламент.

33. Съгласно постоянната практика на Съда при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част ( 11 ).

34. Що се отнася до текста на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006, в него понятието „животни за разплод“ се определя като „всички животни в репродуктивно състояние, използвани за разплод“ (на английски: „all the animals in a breeding operation that are used for reproduction“).

35. Запитващата юрисдикция, а и Европейската комисия в становището си считат, че текстът на дефиницията за „животни за разплод“ обхваща единствено животните, които се отглеждат в конкретен развъдник („breeding operation“). Всъщност в дефиницията се говорело за животни в развъдник („a breeding operation“), а не в който и да е развъдник.

36. Сравнителният анализ на текста на различните езици подкрепя това тълкуване. На френски език текстът гласи „un établissement d’élévage“, на испански— „un establecimiento“, на немски — „einem Zuchtbetrieb“, и на латвийски — „dzīvnieki audzētavā“ ( 12 ).

37. Въпреки това езиковото тълкуване не е определящо, доколкото на някои други езици текстът на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 гласи, че понятието „животни за разплод“ означава всички животни в „процес“ на развъждане ( 13 ). Освен това Словашката република счита, че думата „operation“, използвана в текста на английски език, обозначава „репродуктивния процес“, а не конкретен развъдник.

38. Поради очевидното несъответствие между еднакво автентичните текстове на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 на различните езици следва да се разгледат контекстът на тази разпоредба, както и нейните цели и целите на правната уредба, от която тя е част ( 14 ).

39. Що се отнася до контекста на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006, трябва да се припомни, че както следва от съображение 1 от този регламент, неговата цел е, наред с другото, да гарантира спазването на разпоредбите на CITES. Ето защо за целите на тълкуването на този регламент е необходимо да се вземат предвид разпоредбите на CITES, включително резолюциите на Конференцията на страните по CITES (наричани по-нататък „резолюциите Conf.“), които спомагат да се изясни как трябва да се тълкуват разпоредбите на тази конвенция ( 15 ).

40. В това отношение ще отбележа следното. От една страна, дефиницията на понятието „животни за разплод“ в Регламент № 865/2006 е почти идентична с определението в Резолюция Conf. 10.16. В тази резолюция се уточнява, че „breeding stock“ of an operation means the ensemble of the animals in the operation that are used for reproduction“ (дословно на български: „животни за разплод“ на даден развъдник са съвкупността от животните в развъдника, използвани за разплод“) ( 16 ). Употребата на определителния член „the“ пред съществителните „animals“ („животни“) и „operation“ („развъдник“) като че ли показва, че понятието „животни за разплод“ следва да се разбира като обхващащо всички животни, които се използват за разплод в конкретен развъдник, а не от различни животновъди в неопределен брой развъдници.

41. От друга страна, съгласно Резолюция Conf. 12.10 ( 17 ) регистрация на „operation“ („развъдник“) по предвидената в нея процедура е възможна само ако произведените от този развъдник екземпляри могат да се считат за „отгледани в плен“ съгласно разпоредбите на Резолюция Conf. 10.16 ( 18 ). От текста на първата от тези резолюции и приложенията към нея достатъчно ясно личи, че „breeding operation“ не може да се разбира в смисъл на „процес“ ( 19 ).

42. За пълнота на изложението може да е полезно да се отбележи, че и в други области на правото, и по-конкретно в селскостопанското право на Съюза, понятието „breeding operation“ се разбира в смисъл на „развъдник“. В Регламент (ЕС) 2016/1012 ( 20 ) терминът „развъдник“ („breeding operation“) се определя като „всяка асоциация на животновъди, развъдна организация, частно предприятие, извършващо дейност в затворени системи за производство, или публичен орган […]“.

43. Следователно анализът на контекста на Регламент № 865/2006 потвърждава тълкуването, че понятието „животни за разплод“ по смисъла на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 обхваща всички животни в конкретен развъдник. Посоченото понятие не обхваща родителите на отглежданите от съответния животновъд екземпляри, които не са се намирали в негова собственост или владение.

44. Що се отнася до целите на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 и на законодателството, от което той е част, те също подкрепят по-стеснителното тълкуване на понятието „животни за разплод“. Определянето на обхвата на това понятие има отражение върху определянето на предмета на оценка от страна на органите, когато те преценяват дали животните за разплод са придобити в съответствие с условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006. Предметът на оценката следва да бъде определен, точен и конкретен.

45. От тази гледна точка, дори да се приеме тълкуването, предложено от Словашката република — че английската дума „breeding operation“ обозначава „процес“, което не е така — струва ми се несъмнено, че такъв процес не може да е неограничен, а трябва да се разбира като имащ определени граници в рамките на конкретен развъдник.

46. Словашката република обаче твърди, че ако се вземе предвид общата цел на Регламент № 865/2006, а именно защитата на застрашените видове, изводът трябва да е различен. Според мен целта на този регламент не може да наложи тълкуване на понятието „животни за разплод“, което би било несъвместимо със смисъла на това понятие в законодателния контекст, от който то е част. Във всеки случай предложеното от мен тълкуване на понятието „животни за разплод“ не застрашава постигането на целта за защита на застрашените видове. Както ще посоча по-нататък в рамките на втория и третия въпрос, тази цел се взема предвид, за да се достигне до извода, че компетентният управителен орган има правомощието да проверява родословието на животните за разплод, когато определя дали даден екземпляр от животински вид отговаря на условията на изключението за отгледаните в плен животни.

47. По изложените съображения стигам до заключението, че понятието „животни за разплод“ по смисъла на член 1, точка 3 от Регламент № 865/2006 обхваща всички животни, отглеждани в конкретен развъдник. Следователно това понятие не обхваща самите родители на екземплярите, отглеждани от съответния животновъд, които не са се намирали в негова собственост или владение.

По втория и третия въпрос

48. С втория и третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи, от една страна, дали компетентният управителен орган има правомощието да проверява произхода на животните за разплод, за да се увери, че са придобити законно и по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата, по смисъла на член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006. От друга страна, тя иска да се установи дали в рамките на тази преценка имат решаващо значение конкретните обстоятелства по случая като добросъвестността на животновъда и оправданите му правни очаквания, че ще е възможно да се търгува с потомството, а също и не толкова строгите законови разпоредби, които са били в сила в Чешката република преди присъединяването ѝ към Съюза.

49. Както ще се опитам да покажа в анализа си, органите трябва да разполагат с правомощието да проверяват произхода на животните за разплод. В случай че не са убедени, че са изпълнени условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, те трябва да имат правомощието да откажат да допуснат изключение от забраната за търговия. Според мен, като се има предвид общото правило за забрана на търговията със застрашени видове, органите следва да разполагат с всички средства, за да проверяват случаите, в които има данни за риск, а не да си затварят очите.

а) Относно правомощието на управителния орган да установява родословието на животните за разплод

50. В самото начало следва да се отбележи, че съгласно постоянната практика на Съда ( 21 ) при тълкуването на разпоредба от правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част.

51. На първо място, що се отнася до текста на член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, следва да се отбележи, че в тази разпоредба се използва понятието „придобиване“ на животните за разплод, което е доста широко. Следователно то може да се разбира като включващо проверката на събития от миналото, и по-конкретно на родословието на екземплярите.

52. На второ място, що се отнася до контекста на тази разпоредба, важно е най-напред да се припомни, че член 8, параграф 1 от Регламент № 338/97 установява общо правило за забрана на всяко търговско използване на екземпляри от видовете, вписани в приложение А към този регламент. Изключенията, предвидени в член 8, параграф 3 от посочения регламент, в това число изключението по отношение на родените и отгледани в плен екземпляри от животински видове, могат да бъдат допускани, но за всеки екземпляр поотделно. Забраната за търговия със застрашени видове отразява основен принцип на CITES — че търговията с екземпляри от застрашени от изчезване видове трябва да бъде разрешавана само „при изключителни обстоятелства“ ( 22 ). Доколкото забраната за търговия със застрашени видове е правилото, а освобождаването от забраната по отношение на родените в плен животни е изключението, това изключение трябва да се тълкува стриктно.

53. По-нататък, член 8, параграф 3, буква г) от Регламент № 338/97 разрешава, но не изисква допускане на изключения от забраната, която установява ( 23 ). От тази разпоредба ясно следва, че допускането на изключението за отгледаните в плен животни е само възможност за държавите членки ( 24 ).

54. В това отношение е важно да се подчертае, че от практиката на Съда следва, че по отношение на видовете, посочени в приложение А към Регламент № 338/97, държавите членки могат да установят обща забрана на своя територия за всяко търговско използване на екземпляри, родени и отгледани в плен ( 25 ). При това положение на още по-силно основание следва да се приеме, че когато разрешават изключения от забраната за търговия с включените в списъка видове, органите разполагат с широка свобода на преценка по отношение на методите, които да използват, за да проверят дали екземплярите отговарят на условията за допускане на изключението.

55. Накрая следва да се подчертае, че съгласно член 55 от Регламент № 865/2006 компетентният орган има дискреционно право да изисква анализ на проби, когато по смисъла на член 54 счита за необходимо да се установи родословието на даден екземпляр чрез анализ на кръв или тъкан. Тази разпоредба подкрепя извода, че компетентните органи имат правомощието да проверяват родословието на животните за разплод, за да определят дали са изпълнени условията по член 54, точка 2 от този регламент.

56. На трето място, що се отнася до целта на Регламент № 865/2006, трябва да се има предвид, че с него се прилага Регламент № 338/97. Целта на установения с тези регламенти режим за защита на екземплярите от видовете, включени в приложение А към Регламент № 338/97, е да се осигури възможно най-широка защита на видовете от дивата фауна и флора чрез регулиране на търговията с тях в съответствие с целите, принципите и разпоредбите на CITES ( 26 ). Тълкувателният извод, че органите имат правомощието да проверяват родословието на екземплярите при подадено заявление за издаване на сертификат за изключение от забраната за продажба, допринася за постигането на целта на тези регламенти.

57. Намирам също така за особено релевантно да отбележа, че посочените в член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006 условия за квалифициране на даден екземпляр от животински вид като роден и отгледан в плен съответстват на условията, посочени в точка 2, буква b), подточка ii), А от Резолюция Conf. 10.16. Тази резолюция е приета поради опасението, че „голяма част от търговията с екземпляри, обявени за отгледани в плен, продължава да е в противоречие със [CITES] и с резолюциите на Конференцията на страните и може да застраши оцеляването на популациите на съответните видове в природата“. Тълкувателният извод, че органите имат правомощието да проверяват произхода на животните за разплод, е в съответствие с намеренията на Конференцията на страните по CITES да укрепи защитата на отгледаните в плен екземпляри.

58. Всяко друго тълкуване би било в противоречие с посочените цели. Както посочват запитващата юрисдикция, а също и Европейската комисия и Чешката и Словашката република в писмените си становища, необходимо е да се предотврати рискът от лесно „узаконяване“ или „изпиране“ на незаконно търгувани екземпляри. Всъщност би било достатъчно един животновъд да придобие потомството на екземпляр, уловен в дивата природа, за да стане законна последващата търговия с тях ( 27 ). От тази гледна точка не намирам за убедително твърдението на запитващата юрисдикция, че в рамките на Съюза не е възможно „недобросъвестно“ прехвърляне.

59. По изложените съображения считам, че органите имат правомощието да проверяват родословието на животните за разплод, за да определят как са придобити по смисъла на член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006.

б) Относно практическите аспекти и доказателствената тежест за установяване на родословието на животните за разплод

60. На този етап е важно да се обърне внимание на опасенията, изразени от запитващата юрисдикция във връзка с практическите аспекти на проверката на родословието на животните за разплод от страна на органите. Тези опасения съответстват до известна степен на доводите, изложени от жалбоподателя в писменото му становище.

61. Съгласна съм с Чешката република и Комисията, които посочват в писмените си становища и в отговор на зададен от Съда въпрос, че проверката от страна на органите може да се разпростира до момента, в който първите екземпляри са взети от дивата природа. Както отбелязах в точка 51 от това заключение, терминът „придобиване“ на животните за разплод, използван в член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, е много широк. Следователно той може да обхваща проверката на цялата развъдна линия до екземплярите, взети от дивата природа. Освен това, както правилно посочва Комисията в отговора си на зададения от Съда въпрос, използваният в член 55 от Регламент № 865/2006 термин „родословие“ е по-широк от термина „родители“, използван в член 54, точка 1, буква а) от този регламент. Следователно терминът „родословие“ видимо предполага, че органите трябва да имат правомощието да разпростират проверката си до момента, в който съответните екземпляри са взети от дивата природа, каквито в случая са прародителските екземпляри.

62. Времето, което може да е изминало от момента, в който родоначалниците са взети от дивата природа, според мен не е от определящо значение, когато заявената дейност включва търговия. В Регламент № 338/97 вече е предвидена конкретна хипотеза, при която органите могат да решат да допуснат изключение с оглед на изминалото време. Тази хипотеза се отнася до „обработени екземпляри, които са придобити преди повече от 50 години“ ( 28 ) по смисъла на член 2, буква ц) от Регламент № 338/97. Разглежданите екземпляри обаче не попадат под действието на тази разпоредба.

63. Жалбоподателят поддържа, че изискването да докаже законността на цялата развъдна линия му налага прекомерна доказателствена тежест. Не смятам, че е така.

64. В това отношение следва да се припомни, че както посочих в точка 30 от настоящото заключение, в член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006 са предвидени две условия по отношение на придобиването на животните за разплод, които административните органи трябва да преценят. Първото се отнася до придобиването на животните за разплод „съгласно законовите разпоредби, приложими за тях към момента на придобиване“ (наричано по-нататък „констатацията за законно придобиване“). Второто се отнася до придобиването на животните за разплод „по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата“ (наричано по-нататък „констатацията за липса на застрашаване“). Тези две констатации не са специфични за въпроса дали екземплярите трябва да се считат за родени и отгледани в плен, а отразяват общ подход към регулирането на търговията, възприет в Регламент № 338/97 и CITES ( 29 ).

65. За извършваните от органите констатации съгласно член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006 е важно да се отбележи, че проверката на родословието е обичайна практика, както подчертават в писмените си становища Чешката република и Европейската комисия.

66. Чешката република и Европейската комисия по същество обясняват, че животновъдите не трябва систематично да доказват законността на цялото родословие на животните за разплод. Органите извършват оценка на риска в зависимост от обстоятелствата във всеки отделен случай ( 30 ). При извършването на оценката „степента на риска за вида (застрашаване, незаконна търговия и т.н.)“ следва да „определи[…] степента на контрол“ ( 31 ). В писмения си отговор на поставен от Съда въпрос Европейската комисия дава някои примери за релевантни рискови показатели, на които органите следва да обръщат особено внимание. Сред тези рискови показатели са: внезапно нарастване или значителен обем на търговията с екземпляри, декларирани като отгледани в плен; деклариране на екземпляри като отгледани в плен от развъдници, чието годишно производство надхвърля обичайното равнище, като се имат предвид размерът на родителската популация и потенциалът за възпроизводство на съответните видове; екземпляри, чиито размери и състояние не съответстват на предоставените данни за възпроизводството; или наличие на съмнения относно законния произход на родоначалниците, които може да са придобити, преди държавата, в която се намират, да е станала страна по CITES. Европейската комисия също така посочва, че към настоящия момент си сътрудничи с държавите членки за изготвянето на документ с насоки, съдържащ подходящи примери за рискови показатели.

67. Европейската комисия също така посочва, че когато преценяват дали да издадат сертификат за изключение от забраната за продажба, органите вземат предвид изискванията за наличие на „верига на собствеността“ ( 32 ). Тази проверка включва документацията относно законността на придобиването на животните за разплод. В този контекст не изглежда прекомерно да се изисква от животновъда да може да докаже законността на придобиването въз основа на документи относно развъдния процес. Нещо повече, в отговор на зададен от Съда въпрос Европейската комисия обяснява, че ако документацията не съществува, доказването на законността на веригата на собствеността остава възможно с други средства.

68. Следва също така да се има предвид, че по отношение на екземпляри от видове, вписани в приложение Б към Регламент № 338/97, Съдът е постановил, че е задължение на компетентните органи на държавите членки да определят доказателствените средства, с които може да се установи, че е изпълнено изискването за законно придобиване на екземплярите ( 33 ). Смятам, че същите съображения следва да важат по аналогия и по отношение на екземплярите от видовете, вписани в приложение А към посочения регламент, като се има предвид, че в него не се уточнява с какви доказателствени средства може да се докаже законното придобиване на тези екземпляри.

69. Що се отнася до релевантния момент за констатацията за законно придобиване, от текста на член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006 следва, че органите трябва да вземат предвид законовите разпоредби, приложими към датата на придобиване на всеки екземпляр, тъй като те се различават за различните поколения. Що се отнася до релевантния момент за констатацията за липса на застрашаване, трябва да се отбележи, че той не е изрично посочен в тази разпоредба. След като не е посочен там, може да се приеме, че релевантният момент е същият като този за констатацията за законно придобиване, тоест датата на придобиване на оригиналните екземпляри. Констатацията за липса на застрашаване обаче е доста широка и може да включва редица методи за оценка ( 34 ). Естеството на необходимите констатации видимо предполага да се вземе предвид по-скоро еволюцията на вида през определен период от време, отколкото конкретна дата. От тази гледна точка изглежда по-подходящо да се избягва поставянето на граници. Ето защо бих се съгласил с подхода, който Комисията изложи в отговор на зададения от Съда въпрос, а именно че за да достигнат до валидна констатация, органите трябва да могат да вземат предвид състоянието на вида към момента на оценката. Подобен тълкувателен извод гарантира, че „констатациите за липса на застрашаване ще се основават на най-добрата налична научна информация“ ( 35 ).

70. Последната ми бележка по отношение на констатациите на органите е, че те във всички случаи трябва да са съобразени с възприетия в правото на Съюза принцип на добра администрация, който поставя определени изисквания към държавите членки, когато те прилагат правото на Съюза. Сред тези изисквания задължението да се мотивират приетите от националните органи решения е от особено значение, тъй като позволява на адресатите им да защитят правата си и да решат, разполагайки с цялата необходима информация, дали има смисъл да ги обжалват пред съд. Това задължение е необходимо и за да позволи на съдилищата да упражнят контрол за законосъобразност на посочените решения, и следователно е едно от условията за ефективност на съдебния контрол, гарантиран в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) ( 36 ). По настоящото дело няма данни за неизпълнение на задължението за мотивиране или за друга нередност в производството пред компетентния управителен орган. Той отказва да допусне изключение във връзка с търговията с разглежданите екземпляри, като се позовава на препоръката на научния орган, че не следва да се допуска такова изключение.

71. По изложените съображения считам, че не се стига до налагане на прекомерна доказателствена тежест за животновъдите, ако се приеме, че компетентният управителен орган има правомощието да проверява произхода на екземплярите, когато преценява дали да издаде сертификат за изключение от забраната за продажба.

в) Значението на конкретните обстоятелства по случая за преценката на условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006

72. На последно място в този анализ ще разгледам проблема, повдигнат с третия въпрос на запитващата юрисдикция — относно значението на конкретните обстоятелства по случая за преценката на условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006. Според запитващата юрисдикция такива конкретни обстоятелства са (видимите) оправдани правни очаквания на животновъда относно правото му да търгува с потомството на прародителските екземпляри, неговата добросъвестност във връзка със законността на придобиването и не толкова строгите законови разпоредби, които са били в сила в Чешката република преди присъединяването ѝ към Съюза.

73. Според мен нито едно от посочените по-горе обстоятелства само по себе си не дава основание на управителния орган да възприеме по-мек подход и да допусне изключение, с което да разреши търговията с разглежданите екземпляри.

74. Най-напред, условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006, които органите трябва да преценят, за да квалифицират екземплярите като родени и отгледани в плен, не се отнасят до животновъда, а до придобиването на животните за разплод. Освен това тези условия са кумулативни. Дори и органите да заключат, че придобиването на животните за разплод е било законно към момента на придобиването, тази констатация сама по себе си не е достатъчна, за да се допусне изключение. Нещо повече, както посочих по-горе ( 37 ), за да може да достигне до валидна констатация за липса на застрашаване, управителният орган трябва да вземе предвид актуалните данни за състоянието на вида.

75. При тези условия считам, че наличието на не толкова строга правна уредба към момента на придобиването на животните за разплод, преди присъединяването на страната към Съюза ( 38 ), не е основание за управителния орган да допусне изключение от забраната за търговия с въпросните екземпляри. Следва също така да се посочи, че към момента на придобиването на въпросните екземпляри CITES вече е била в сила в Чехия. Освен това жалбоподателят не твърди, че въпросните екземпляри отговарят на условията за допускане на изключението, предвидено за „екземпляри отпреди Конвенцията“, тоест за екземпляри от включени в списъка видове, които са придобити, преди за тях да е станала приложима CITES ( 39 ).

76. По-конкретно, що се отнася до предполагаемите оправдани правни очаквания на животновъда, CITES „по никакъв начин“ не ограничава правото на страните да приемат по-строги вътрешни мерки относно условията за търгуване с видовете, включени в приложение I към тази конвенция, „както и [дори] изцяло да забран[ят] тези дейности“ ( 40 ). Поради това търговците нямат право да очакват, че правната уредба ще е все същата, когато решат да търгуват с екземпляри, които попадат в обхвата на общото забранително правило по CITES. Напротив, животновъдите трябва да полагат дължимата грижа, когато възнамеряват да се занимават с такъв вид търговия ( 41 ).

77. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали обстоятелството, че жалбоподателят не може да търгува с въпросните екземпляри, засяга правото му на собственост по смисъла на член 17 от Хартата. Съгласно постоянната съдебна практика ( 42 ) обаче правото на собственост не е абсолютно, а трябва да се разглежда във връзка с обществената му функция. Следователно могат да се налагат ограничения върху упражняването на това право, при условие че тези ограничения действително отговарят на цели от общ интерес и че не представляват по отношение на следваната цел непропорционална и нетърпима намеса, която би могла да накърни самата същност на гарантираното по този начин право. Що се отнася до посочените по-горе цели от общ интерес, опазването на дивата природа е една от тези цели ( 43 ) и следователно може да е основание да се ограничи упражняването на правото на собственост. Що се отнася до принципа на пропорционалност, достатъчно е да се отбележи, че Регламент № 338/97 и Регламент № 865/2006 осигуряват баланс между изискванията на това право и изискванията, свързани с опазването на дивата природа. Поради това считам, че правото на собственост на жалбоподателя не е нарушено.

78. Също така е уместно да се отбележи, че на жалбоподателя е разрешено да задържи екземплярите и че не му е наложена никаква административна или наказателна санкция. Следователно изглежда, че настоящият случай не се нуждае от допълнителен анализ от гледна точка на спазването на принципа на пропорционалност.

79. Жалбоподателят обаче твърди, че неговата развъдна дейност има положително въздействие върху околната среда. Според него търговията с въпросните отгледани в плен екземпляри води до намаляване на търсенето на незаконно придобити екземпляри, уловени в дивата природа. Намирам това твърдение за несъстоятелно. В член 8, параграф 3, буква е) от Регламент № 338/97 се предвижда по-специално че изключение от забраната за търговия може да се допусне, когато екземплярите „са предназначени за развъждане или размножаване, с което ще се постигнат ползи с оглед на съхранението на въпросните видове“. От преписката обаче не личи, а и пред Съда не се твърди животновъдът да е поискал от органите допускане на изключение на основание на тази разпоредба. Във всеки случай, както отбелязва Чешката република в писмения си отговор на поставения от Съда въпрос, тази разпоредба предполага заявената дейност да осигурява конкретни ползи за съхранението на вида, каквито са налице например при участие в консервационни проекти, осъществявани от зоологически градини, или при връщане на екземпляри в природата.

80. Последната ми бележка се отнася до значението на времето, изтекло от вземането на родоначалниците от дивата природа. Както споменах в точка 62 от настоящото заключение, този фактор не следва сам по себе си да е решаващ, когато оценката на риска е накарала властите да откажат да допуснат изключение. Общото правило за забрана на търговските дейности с включени в списъка екземпляри не е ограничено във времето. За пълнота на изложението искам да подчертая още веднъж, че настоящото дело не е свързано с наказателно производство; ако производството беше наказателно, щеше да е приложим принципът на погасителната давност. От гледна точка на гражданското право пък трябва да се отбележи, че законността на придобиването на въпросните екземпляри не се оспорва.

81. Предвид изложеното по-горе не считам, че конкретните обстоятелства по случая от типа на изтъкнатите от запитващата юрисдикция са от значение в контекста на извършваната от органите проверка на условията по член 54, точка 2 от Регламент № 865/2006.

Заключение

82. По изложените съображения предлагам следния отговор на поставените въпроси: „1) Понятието „животни за разплод“ по смисъла на член 1, точка 3 от Регламент (ЕО) № 865/2006 на Комисията от 4 май 2006 година за установяване на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 338/97 на Съвета, изменен с Регламент (ЕС) 2015/870 на Комисията от 5 юни 2015 г., обхваща всички животни, отглеждани в конкретен развъдник. Това понятие не обхваща родителите на екземплярите, отглеждани от съответния животновъд, които не са се намирали в негова собственост или владение. 2) Компетентният управителен орган има правомощието да проверява произхода на животните за разплод, за да се увери, че са придобити законно и по начин, който не застрашава оцеляването на вида в природата, по смисъла на член 54, точка 2 от Регламент (ЕО) № 865/2006 на Комисията. За целите на тази преценка нямат решаващо значение конкретните обстоятелства по случая като добросъвестността на животновъда и оправданите му правни очаквания, че ще е възможно да се търгува с потомството, а също и не толкова строгите законови разпоредби, които са били в сила в Чешката република преди присъединяването ѝ към Европейския съюз“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Подписана във Вашингтон на 3 март 1973 г. (United Nations Treaty Series, Vol. 993, No I‑14537).

( 3 ) Bowman, M. A Tale of two CITES: Divergent Perspectives upon the Effectiveness of Wildlife Trade Convention. — Review of European, Comparative & International Environmental Law, Vol. 22, 2013 г., р. 228, който цитира Питър Дейвис от Bowman, M., Davies, P., et Redgwell, C. Lyster’s International Wildlife Law, 2nd edition. Cambridge: Cambridge University Press, 2010, р. 484, 533.

( 4 ) Както се признава в резолюция 11.3 на Конференцията на страните, „Compliance and enforcement“.

( 5 ) Nelleman, C. et al. (ed.). The Rise of Environmental Crime, A Growing Threat to Natural Resources, Peace, Development and Security, A UNEP-Interpol Rapid Response Assessment (UNEP, 2016), р. 7.

( 6 ) Служба на ООН по наркотиците и престъпността (UNODC), World Wildlife Crime Report 2020: Trafficking in protected species, United Nations, New York, 2020, p. 3.

( 7 ) Пак там.

( 8 ) Регламент на Съвета от 9 декември 1996 година относно защитата на видовете от дивата флора и фауна чрез регулиране на търговията с тях (ОВ L 61, 1997 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 239), изменен с Регламент (ЕС) № 1320/2014 на Комисията от 1 декември 2014 г. (ОВ L 361, 2014 г., стр. 1).

( 9 ) Регламент на Комисията от 4 май 2006 година за установяване на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО) № 338/97 относно защитата на видовете от дивата фауна и флора чрез регулиране на търговията с тях (ОВ L 166, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 104), изменен с Регламент (ЕС) 2015/870 на Комисията от 5 юни 2015 г. (ОВ L 142, 2015 г., стр. 3).

( 10 ) Регламент на Съвета от 3 декември 1982 година относно прилагането в Общността на Конвенцията по международната търговия със застрашени видове от дивата фауна и флора (ОВ L 384, 1982 г., стр. 1).

( 11 ) Решение от 8 декември 2020 г., Staatsanwaltschaft Wien (Фалшифицирани нареждания за банков превод) (C‑584/19, EU:C:2020:1002, т. 49).

( 12 ) Курсивът е мой.

( 13 ) Имам предвид по-конкретно текста на словенски, гръцки и хърватски език.

( 14 ) Вж. в този смисъл решение от 24 март 2021 г., A (C‑950/19, EU:C:2021:230, т. 37 и 38).

( 15 ) Вж. по аналогия решение от 12 май 2021 г., Hauptzollamt B (Хайвер от есетрови риби) (C‑87/20, EU:C:2021:382, т. 30 и 31).

( 16 ) Резолюция Conf. 10.16, точка 1, буква с).

( 17 ) Резолюцията е озаглавена „Registration of operations that breed Appendix-I animal species in captivity for commercial purposes“ („Регистрация на развъдници, в които животински видове от приложение I се отглеждат в плен за търговски цели“). Резолюция Conf. 12.10 не е въведена в Европейския съюз, което означава, че регистрацията на търговски развъдници за животни в плен в секретариата на CITES не е изискване за целите на търговията в Съюза. При все това тази резолюция може да се използва като отправна точка за определянето на значението на понятието „breeding operation“.

( 18 ) Резолюция Conf. 12.10, точка 5, буква а).

( 19 ) За пример може да се посочи приложение 1 към Резолюция Conf. 12.10, в което се посочва информацията за регистрираните развъдници, която управителният орган трябва да предостави на секретариата и която включва име и адрес на собственика и управителя на развъдника за животни в плен, дата на създаване и описание на съоръженията за отглеждане на животните. В приложение 3 към същата резолюция е включен образец на формуляр за регистрация, който изисква по-специално да се посочат данните за контакт на собственика и управителя на развъдника за животни в плен.

( 20 ) Регламент (ЕС) 2016/1012 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 година относно зоотехнически и генеалогични условия за развъждане, търговия и въвеждане в Съюза на чистопородни разплодни животни, хибридни разплодни свине и зародишни продукти от тях, за изменение на Регламент (ЕС) № 652/2014 и директиви 89/608/ЕИО и 90/425/ЕИО на Съвета и за отмяна на определени актове в областта на развъждането на животни (Регламент относно разплодните животни) (ОВ L 171, 2016 г., стр. 66).

( 21 ) Вж. бележка под линия 11 по-горе.

( 22 ) Член II, точка 1 от CITES.

( 23 ) Решение от 23 октомври 2001 г., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, т. 34).

( 24 ) Вж. в този смисъл решение от 23 октомври 2001 г., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, т. 30).

( 25 ) Вж. в този смисъл решение от 23 октомври 2001 г., Tridon (C‑510/99, EU:C:2001:559, т. 41).

( 26 ) Вж. в този смисъл решение от 4 септември 2014 г., Зоологическа градина София (C‑532/13, EU:C:2014:2140, т. 34).

( 27 ) Вж. Lieberman, S. Procedures used by the United States of America in making CITES non-detriment findings. — In: Rosser, A., Haywood, M. Guidance for CITES Scientific Authorities: Checklist to Assist in Making Non-detriment findings for Appendix II Exports (IUCN — The World Conservation Union, Gland, Switzerland and Cambridge, UK, 2002), р. 32, който във връзка с прилаганите в САЩ процедури отбелязва: „има […] твърде много случаи, в които самите животни може да са отгледани в плен, но родоначалниците им не са придобити законно и затова износът дори на потомството би застрашил оцеляването на вида (тъй като увеличава търсенето и улеснява застрашаващата търговия)“.

( 28 ) Член 8, параграф 3, буква б).

( 29 ) Вж. член 5, параграф 2, букви а) и б) от Регламент № 338/97 и член IV, точка 2, букви а) и б) от CITES по отношение на условията за издаване на разрешение за износ на включени в списъка видове. Вж. и Резолюция Conf. 18.7, „Legal acquisition findings“, и Резолюция Conf. 16.7, „Non-detriment findings“.

( 30 ) В конкретния контекст на констатацията за законно придобиване за целите на износа на видове, включени в списъка на CITES, в Резолюция Conf. 18.7 терминът „оценка на риска“ е определен като „оценка на вероятността екземпляр от вид, включен в списъка на CITES, да не е придобит законно“.

( 31 ) Lieberman, S., op. cit., р. 30.

( 32 ) В конкретния контекст на констатацията за законно придобиване за целите на износа на видове, включени в списъка на CITES, в Резолюция Conf. 18.7 терминът „верига на собствеността“ е определен по следния начин: „хронологично документиране, доколкото е възможно и според приложимите закони и регистри, на сделките във връзка с вземането на даден екземпляр от дивата природа и последващата собственост върху този екземпляр“.

( 33 ) Решение от 16 юли 2009 г., Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482, т. 27).

( 34 ) Вж. Резолюция Conf. 16.7 (Rev. CoP17), „Non-detriment findings“.

( 35 ) Резолюция Conf. 14.2, „CITES Strategic Vision: 2008‑2013“, цел 1.5.

( 36 ) Решение от 7 септември 2021 г., Klaipėdos regiono atliekų tvarkymo centras (C‑927/19, EU:C:2021:700, т. 120).

( 37 ) Точка 69.

( 38 ) Вж. съображенията на запитващата юрисдикция по този въпрос, изложени в точка 26 от настоящото заключение.

( 39 ) Изключението за екземпляри отпреди Конвенцията е предвидено в член 8, параграф 3, буква а) от Регламент № 338/97. Вж. Davies P., op. cit., p. 510.

( 40 ) Член XIV, точка 1, буква а) от CITES.

( 41 ) Съвсем друг въпрос е дали в такъв случай органите би трябвало да предвидят преходни мерки, които да позволят на търговците да се адаптират. Жалбоподателят обаче не твърди, че оправданите му правни очаквания са нарушени на това основание.

( 42 ) Вж. решение от 15 януари 2013 г., Križan и др. (C‑416/10, EU:C:2013:8, т. 113).

( 43 ) Вж. в този смисъл решение от 19 юни 2008 г., Nationale Raad van Dierenkwekers en Liefhebbers и Andibel (C‑219/07, EU:C:2008:353, т. 27).