BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:T:2010 :542 1ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА О БЩИЯ СЪД (състав п о жалбите)
16 декември 2010 година
Дело T-48/10 P
Herbert Meister
срещу
Служба за хармонизация във вътрешния пазар (марки, дизайни и мо дели (СХВП)
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Повишаване — Процедура по 
повишаване за 2008 г. — Решение за опреде ляне на точките от процедурата по повишаване — 
Посочване на точките, натрупани от предходни процедури по повишаване — Изопачаване на 
фактите — Възлагане на съдебните разноски — Частично я вно н едопустима и ч астично я вно 
неоснователна жалба“
Предмет:Жалба за отмяна на Оп реде ление на Съда на публичната служба на Европейския 
съюз (първи състав) от 30 ноември 2009 г. по де ло M eister/СХВ П (F-17/09, Сборник 
СПС, стр. I-A-1-501 и II-A-1-2721 )
Решение:Отхвърля ж албата. Г-н Herbert M eister понася н аправените от н его съдебни 
разноски, както и р азноските на Службата за хармонизация във вътрешния пазар 
(марки, дизайни и модели) (СХВ П) по настоящото производство.
Резюм е
1. Производство — Произнасяне с м отивирано определение — Оспорване — Условия
(член 76 от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
2. Производство — Произнасяне с м отивирано определение — Производство, приключило с 
постановяването н а определение и с вързано с д руги жа лби, които с а счетени за допустими
(член 76 от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
3. Обжалване — Правни основания — Липса на установяване на т върдяната грешка при 
прилагане на правото — Недопустимост
(член 257 Д ФЕС; чл ен 11, параграф 1 от п риложение I към С татута на Съда; чл ен 138, 
параграф 1, първа алинея, бук ва в) от П роцедурния правилник на Общия съд)
4. Обжалване — Правни основания — Правно основание, с което с е оспорва решението н а Съда 
на публичната служба по съдебните разноски — Недопустимост в с лучай на от хвърляне на 
всички останали правни основания
(член 11, параграф 2 от п риложение I към Статута на Съда)
2 ECLI:EU:T:2010 :542РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-48/10P
MEISTER/СХВ П
1. Самото прилагане на процедурата, която позволява д а се постанови опреде ление по де лото 
без провеждане на съдебно з аседание, не засяга правото на надлежен и е фективен съдебен 
процес, тъй като съдилищата на Съюза могат да я п рилагат само когато съответният и ск или 
жалба им е я вно н еподсъден или явно н еподсъдна или когато искът или ж албата е я вно 
недопустим(а) или явно л ишен(а) от правно о снование. Ако съдът на Съюза неправилно е 
приел, че са налице условията за произнасяне по този ред , заинтересованата страна може да 
оспори тази констатация.
(вж. точка 29)
Позовава не на:
Съд — 3 юни 2005 г., Killinger/Германия и др ., C-396/03 P, Recueil, стр. I-4967 , точка 9
2. Жалбоподателят н яма основание да твърди, че Съдът на публичната служба е н арушил 
забраната за постановяване на ре шение без провеждане на съдебно з аседание, само поради това 
че спорното производство, приключило с п остановяването на опреде ление за недопустимост, е 
донякъде с вързано о т фактическа и п равна страна с п редходни жалби, които са разгледани от 
същия състав с ъс същия съдия докладчик и с а били счетени за допустими. Всъщност подобна 
свързаност между де лата сама по себе си не е п речка в п ървоинстанционно то производство 
съдът да отчете особеностите на конкретното де ло, за да приеме, че съответният и ск или жалба 
е явно н едопустим(а).
(вж. точка 31)
3. От член 257 Д ФЕС и ч лен 11, параграф 1 от приложение I към Статута на Съда, както и о т 
член 138, параграф 1, първа а линея, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд следва, 
че жалбата трябва д а посочва т очно п ороците на ре шението, чи ято отмяна се иска, както и 
правните доводи, с к оито конкретно с е подкрепя това и скане. На това и зискване не отговаря 
жалбата, която не съдържа никакви доводи, сочещи конкретна грешка при п рилагане на 
правото, която опорочава с ъответното съдебно ре шение или опреде ление.
Твърдения, които са прекалено о бщи и н еточни, за да могат да бъдат подложени на правна 
преценка, трябва д а се считат за явно н едопустими.
(вж. точки 42 и 43)
Позовава не на:
Съд — 17 септември 1996 г., San M arco/Комисия, C-19/95 P, Recueil, стр. I-4435 , точка 37; 8 юли 1999 г., 
Hercules Ch emicals/Комисия, C-51/92 P, Recueil, стр. I-4235 , точка 113; 12 декември 2006 г., Au tosalone 
Ispra/Комисия, C-129/06 P, непубликувано в R ecueil, точки 31 и 32; 1 февруари 2001 г., Area Cova и др ./Съвет, 
C-300/99 P и C-388/99 P, Recueil, стр. I-983, точка 37; 29 ноември 2007 г., W eber/Комисия, C-107/07 P, 
непубликувано в С борника, точка 24
Общ съд — 12 март 2008 г., Rossi Ferreras/Комисия, T-107/07 P, Сборник СПС, стр. I-Б-1-5 et II- Б-1-31, 
точка 27
4. Видно о т член 11, параграф 2 от приложение I към Статута на Съда, жалбата не може да се 
отнася ед инствено д о възлагането и р азмера на съдебните разноски. Освен това, когато всички 
други правни основания за обжалване са отхвърлени, исканията във връзка с т върдяната 
неправилност на ре шението на Съда на публичната служба в ч астта за съдебните разноски 
трябва д а бъдат отхвърлени на основание на тази разпоредба като недопустими.
ECLI:EU:T:2010 :542 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-48/10P
MEISTER/СХВ П
(вж. точка 53)
Позовава не на:
Съд — 12 юли 2001 г., Комисия и Ф ранция/TF1, C-302/99 P и C-308/99 P, Recueil, стр. I-5603 , точка 31; 26 май 
2005 г., Tralli/ЕЦБ, C-301/02 P, Recueil, стр. I-4071 , точка 88