BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :32 1ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (първи състав)
26 април 2010 година
Дело F-7/08 D EP
Peter Sc hönberger
срещу
Е вропейс ки парламент
„Производство — Опреде ляне на съдебните разноски“
Предмет:Искане за опреде ляне на съдебните разноски, подлежащи на възстановяване на 
основание член 92 о т Процедурния правилник
Решение:Опреде ля съдебните разноски, подлежащи на възстановяване на жалбоподателя, в 
размер н а 12 750  EUR.
Резюм е
1. Производство — Съдебни разноски — Определяне — Подлежащи на въ зстановяване съдебни 
разноски — Понятие — Направени от с траните необходими разходи
(член 91, бук ва б) от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
2. Производство — Съдебни разноски — Определяне — Фактори, които с ледва да се вземат 
предвид
(член 91, бук ва б) от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
3. Производство — Подлежащи на въ зстановяване съдебни разноски — Разноски, направени 
във в ръзка с п роизводството з а определяне на съдебните разноски
(членове 86 и 92 от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
1. Подлежащите на възстановяване съдебни р азноски са ограничени, от ед на страна, до 
направените за целите на производството пред С ъда на публичната служба съдебни разноски, и 
от др уга страна, до съдебните разноски, които са били необходими за тези цели. Освен това 
жалбоподателят с ледва д а представи доказателства за ре алното извършване на разходите, чието 
възстановяване е п оискал.
(вж. точка 23)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 8 юли 2004 г., De Nicola/ЕИБ, T-7/98 DEP, T-208/98 DEP и T -109/99 DEP, Recueil 
FP, стр. I-A-219 и II-973, точка 42
Съд на публичната служба — 10 ноември 2009 г., X/Парламент, F-14/08 DEP, Recueil FP, стр. I-A-1-425 
и II-A-1-2303 , точка 21
2 ECLI:EU:F:2010 :32РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-7/08DEP
SCHÖNBERGER/ПАРЛАМЕНТ
2. Съдът на Съюза е о правомощен да опреде ля не дължимите от страните възнаграждения на 
собствените им адвокати, а р азмера, до който тези средства м огат да бъдат възстановени от 
осъдената да заплати съдебните разноски страна. Като се произнася по искането за опреде ляне 
на съдебните разноски, съдът на Съюза не следва д а взема под внимание национална тарифа, 
опреде ляща адвокатските възнаграждения, нито евентуално с поразумение по този въпрос, 
сключено м ежду заинтересованата страна и н ейните представители или юридически съветници. 
Когато не съществуват разпоредби в п равото на Съюза от тарифно е стество, съдът трябва д а 
прецени по свое усмотрение данните по де лото, като вземе предвид предмета и е стеството на 
спора, неговата значимост от гледна точка на правото на Съюза, както и с ложността на де лото, 
вероятния наложен от съдебното производство обем н а работата на представителите или 
юридическите съветници, които са се явявали, и м атериалния интерес на спора за страните.
На следващо мя сто, що се отнася до разходите за път, направени от адвокатите, по принцип 
могат да се възстановяват ед инствено р азходите за път, направени от адвоката за придвижване 
от неговата кантора до заседанието на Съда на публичната служба в Л юксембург.
Не е и зключено о баче в м омента, когато С ъдът на публичната служба опреде ли датата на 
заседанието, съответният а двокат вече да е п оел професионални ангажименти в г рад, различен 
от седалището на кантората му. Адвокатската професия, както е и звестно, се ползва с п равото 
на свободно п редоставяне на услуги в р амките на Съюза. Поради това р азходите за път във 
връзка със заседанието в Л юксембург от града на професионалния ангажимент, споменат 
по-горе, също могат да се считат за необходими разходи. Все пак в т акъв случай адвокатът е 
задължен да докаже професионалния ангажимент в г рад, различен от седалището на неговата 
кантора, както и де йствителното извършване на разходите за път до Люксембург, произтичащи 
от него.
(вж. точки 24, 25, 36 и 37)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — X /Парламент, посочено п о-горе, точки 22 и 23
3. Член 92 о т П роцедурния п равилник н а С ъда н а п убличната с лужба, посветен н а 
производството по оспорване на съдебните разноски, за разлика от член 86 о т посочения 
правилник не предвижда произнасяне по съдебните разноски с ре шението или опреде лението, 
което слага край на производството. Всъщност, ако съдът на Съюза, произнасяйки се в р амките 
на искане, предявено н а основание член 92 о т П роцедурния правилник, по оспорването на 
съдебните разноски в гл авно п роизводство, се произнесе по съдебните разноски, които са 
предмет на оспорване, и о тделно п о но вите съдебни р азноски, направени в р амките на 
производството за оспорване на съдебните разноски, той евентуално б и могъл да бъде с езиран 
впоследствие с но во искане за оспорване на но вите съдебни разноски. Следователно н яма 
основание за отделно п роизнасяне по разходите и в ъзнагражденията, изплатени за целите на 
производството по опреде ляне на съдебните разноски пред С ъда на публичната служба. При 
опреде ляне на подлежащите на възстановяване съдебни разноски съдът на Съюза обаче следва 
да съобрази всички обстоятелства п о де лото до момента на произнасянето на опреде лението за 
опреде ляне на съдебните разноски.
(вж. точки 45—47)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — X /Парламент, посочено п о-горе, точка 40 и ц итираната съдебна практика