BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :160 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (втори състав)
9 декември 2010 година
Дело F-88/08
Monique Vandeuren
срещу
Е вропейс ка фондация за обучение (E T F )
„Публична служба — Персонал на Европейската фондация за обучение — Срочно н ает 
служител — Договор за неопреде лено в реме — Уволнение — Изискване за основателна 
причина — Съкращение — Задължение за полагане на грижа — Преназначаване“
Предмет:Жалба, подадена на основание член 236 ЕО и ч лен 152 АE, с к оято г-жа Vandeuren 
по същество иска да се отмени ре шението на Европейската фондация за обучение от 
23 октомври 2007 г., с к оето трудовият ѝ д оговор е п рекратен считано о т 31 август 
2008 г., както и д а бъде о съдена Европейската фондация за обучение да заплати 
обезщетение за претърпените имуществени и н еимуществени вреди и з агуби
Решение:Отменя ре шението о т 23 октомври 2007 г. за уволнение на ж албоподателя. 
Отхвърля жалбата в о станалата част. Осъжда Европейската фондация за обучение 
да заплати съдебните разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Жалба — Правни основания
2. Длъжностни лица — Срочно наети служители — Прекратяване на договор за неопределено 
време — Ограничаване на сферата на дейност н а агенция на С ъюза — Задължение за 
проучване на въ зможността за преназначаване на засегнатия служител
3. Длъжностни лица — Извъндоговорна от говорност н а институциите — Вреда, причинена 
от н еправомерно уволнение — Поправяне на неимуществени вреди — Условия
1. Фактът, че частноправните субекти не черпят п рава о т принципа на добра администрация, 
освен ако той не се проявява в к онкретно п раво, не означава, че изведено о т нарушаването на 
този принцип правно о снование или на част от правно о снование е н едопустимо и т ази 
недопустимост е п ричина да не бъдат разгледани изложените в п одкрепа на това п равно 
основание или част от правно о снование доводи. Всъщност ед ва п ри разглеждането на тези 
доводи по същество е в ъзможно д а се установи дали администрацията евентуално е н арушила 
конкретно п раво, в к оето се проявява п ринципът на добра администрация.
(вж. точка 40)
2 ECLI:EU:F:2010 :160РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-88/08
VANDEUREN/ETF
2. Не може да се счита, че ограничаването на сферата на де йност на агенция на Съюза е 
основателна причина за уволнение на служител, който има договор за неопреде лено в реме, но 
при условие че съответната агенция не е р азполагала с д лъжност, на която съответният 
служител е м огъл да бъде п реназначен. Единствено в п оследната хипотеза би било оправдано 
уволнението поради намаляване на дейността на съответната агенция.
В т ова о тношение е б ез значение ф актът, че вътрешни п равила предвиждат специални 
процедури за подбор при наличие на свободна длъжност за вътрешните премествания на 
служителите. Всъщност, преди да публикува с вободна длъжност, за да назначи с лужител чрез 
вътрешно п реместване, за администрацията винаги съществува в ъзможността служебно д а 
извърши преназначаване в и нтерес на службата, без при това д а нарушава п ринципа на равно 
третиране, тъй като преназначени по инициатива н а администрацията служители не са в 
същото положение като тези, които искат да бъдат преместени на др уга работа. Без значение е и 
обстоятелството, че са взети мерки за подпомагане. Наистина, ако тях ното въвеждане безспорно 
допринася за изпълнението на задължението за полагане на грижа, което е ч аст от задълженията 
на една агенция, това о бстоятелство не може да освободи компетентния орган от задължението 
да обосновава ре шенията си за уволнение с о снователни причини.
Това о значава, че преди агенция да пристъпи към уволнението на служител, който има договор 
за н еопреде лено в реме, поради т ова ч е възложените н а този с лужител задължения са 
премахнати и ли п рехвърлени к ъм др уг отдел, тази агенция е д лъжна да провери д али 
заинтересованото лице не може да бъде п реназначено н а др уга съществуваща длъжност или на 
такава, която предстои да бъде с ъздадена в бл изко време, например с лед в ъзлагането на но ви 
правомощия на съответната агенция.
При тази проверка администрацията трябва д а съпостави интереса на службата, който налага да 
бъде н аето лицето, най-способно д а заеме съществуващата длъжност или тази, която предстои 
да бъде с ъздадена в бл изко време, и и нтереса на служителя, чието уволнение предвижда. За 
целта в р амките на своето право на преценка тя т рябва д а вземе предвид различни критерии, 
като и зискванията з а с ъответната д лъжност о т гл една т очка н а к валификацията и 
възможностите на служителя, наличието и ли л ипсата в т рудовия договор н а съответния 
служител н а уточнение, че същият е б ил н азначен, за д а заеме к онкретна д лъжност, 
атестационните му доклади, както и н еговата възраст, старшинство в с лужбата и б роя оставащи 
години, през които трябва д а се осигурява, за да може да се ползва о т правото си на пенсия.
(вж. точки 60—64)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 25 януари 2007 г., de Albuquerque/Комисия, F-55/06, Сборник СПС, стр. I-A-1-35 
и II-A-1-183, точки 93 и 94; 24 април 2008 г., Longinidis/Cedefop, F-74/06, Сборник СПС, стр. I-A-1-125 
и II-A-1-655, точка 138
3. Независимо че поради естеството си всяко уволнение може да накара уволненото длъжностно 
лице или служител да се почувства о тхвърлено, он еправдано, да изпитва н есигурност за 
бъдещето, не може фактът, че съдът на Съюза е п ризнал дадено у волнение за неправомерно, 
автоматично д а води д о п раво н а изплащане на обезщетение за неимуществени в реди. 
Всъщност само при особени обстоятелства м оже да се приеме, че поведението на работодател е 
засегнало моралната сфера на служителя в п о-голяма степен от това, което обикновено и зпитва 
уволненото лице, по-конкретно к огато съответният р аботодател излага мотиви, които съдържат 
преценка на способностите или поведението на съответния служител, която може да го оскърби.
ECLI:EU:F:2010 :160 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-88/08
VANDEUREN/ETF
(вж. точка 73)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 12 декември 2000 г., Dejaiffe/СХВ П, T-223/99, Recueil FP, стр. I-A-277 и II-1267 , 
точка 91