ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

L. MEDINA

представено на 22 юни 2022 година ( 1 )

Дело C‑238/21

Porr Bau GmbH

срещу

Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung

(Преюдициално запитване, отправено от Landesverwaltungsgericht Steiermark (Областен административен съд Щирия, Австрия)

„Преюдициално запитване — Околната среда — Директива 2008/98/ЕО — Член 3, точка 1 — Отпадъци — Член 5, параграф 1 — Страничен продукт — Член 6, параграфи 1 и 4 — Статус за край на отпадъка — Незамърсени висококачествени изкопани почви — Подготовка за повторна употреба и оползотворяване — Пряко използване като заместител на суровини — Формални изисквания — Задължения за регистрация и документиране“

I. Въведение

1. Настоящото преюдициално запитване се отнася до тълкуването на термина „отпадък“ в член 3, точка 1 от Директива 2008/98 ( 2 ) и до условията, при които изкопани материали — а именно незамърсена висококачествена почва — придобиват статус за край на отпадъка съгласно член 6 от тази директива. Делото е в продължение на решения като Tallinna Vesi ( 3 ) и Sappi Austria Produktion и Wasserverband „Region Gratkorn-Gratwein“ ( 4 ), в които Съдът тълкува същите разпоредби, що се отнася съответно до утайките от пречистване на отпадъчни води и до отпадъчните води.

2. Запитването е отправено в хода на съдебно производство между Porr Bau GmbH и Bezirkshauptmannschaft Graz-Umgebung (административен орган на район Грац и околности, наричан по-нататък „ответникът“). Производството се отнася до административно решение, с което се приема, че изкопаната почва, която земеделски стопани са поръчали от строително предприятие в Австрия за целите на изравняване и подобряване на техните обработваеми площи, следва да се счита за отпадък и следователно за нея се дължи заплащане на такса, въпреки че съгласно австрийското законодателство тя е била квалифицирана като незамърсен материал от най-високо качество.

3. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 6 от Директива 2008/98, тълкуван в светлината на целите на посочената директива, допуска национална правна уредба, която предоставя статус за край на отпадъка на незамърсена висококачествена изкопана почва само (i) когато тя е пряк заместител на суровини и (ii) когато притежателят е изпълнил определени формални изисквания като задължения за регистрация и документиране. Като предварителен въпрос запитващата юрисдикция иска да установи и дали незамърсената висококачествена изкопана почва, доставена от строително предприятие за целите на увеличаване на добива от обработваеми площи, представлява „отпадък“ по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98 или евентуално „страничен продукт“ по смисъла на член 5, параграф 1 от тази директива.

II. Правна уредба

А. Правото на Съюза

4. Съгласно член 1 от Директива 2008/98 (в приложимата към главното производство редакция ( 5 )) тази директива определя „мерките за защита на околната среда и човешкото здраве посредством предотвратяване или намаляване на вредното въздействие от образуването и управлението на отпадъци, както и чрез намаляване на цялостното въздействие от използването на ресурси и чрез повишаване на ефективността на това използване“.

5. Член 3 („Определения“) от Директива 2008/98 предвижда, че за целите на тази директива се прилагат дадените в точки 1, 15 и 16 определения за термините „отпадък“, „оползотворяване“ и „подготовка за повторна употреба“: „1. „отпадък“ e всяко вещество или предмет, от който притежателят се освобождава или възнамерява да се освободи, или е длъжен да се освободи; […] 15. „оползотворяване“ означава всяка дейност, която има като основен резултат използването на отпадъка за полезна цел чрез замяна на други материали, които иначе биха били използвани за изпълнението на конкретна функция, или подготовката на отпадъка да изпълнява тази функция в производствено предприятие или в икономиката като цяло. Приложение II съдържа неизчерпателен списък на дейностите по оползотворяване; 16. „подготовка за повторна употреба“ означава дейности по оползотворяване, представляващи проверка, почистване или ремонт, посредством които продуктите или компонентите на продукти, които са станали отпадък, се подготвят, за да могат да бъдат използвани повторно без каквато и да е друга предварителна обработка; […]“.

6. Член 4 („Йерархия на отпадъците“) от Директива 2008/98 предвижда: „1. В законодателството и в политиката за предотвратяване и управление на отпадъците се прилага като приоритетен ред следната йерархия на отпадъците: а) предотвратяване; б) подготовка за повторна употреба; в) рециклиране; г) друго оползотворяване, например оползотворяване за получаване на енергия; и д) обезвреждане. […]“.

7. Член 5 от Директива 2008/98, озаглавен „Странични продукти“, гласи следното: „1. Вещество или предмет, които са резултат на производствен процес, чиято основна цел не е производството на това вещество или предмет, могат да не бъдат разглеждани като отпадък по смисъла на член 3, точка 1, а като страничен продукт, само ако са спазени следните условия: а) по-нататъшната употреба на веществото или предмета е [сигурна]; б) веществото или предметът могат да се използват пряко без по-нататъшна обработка, различна от обичайната промишлена практика; в) веществото или предметът са произведени като неразделна част от производствен процес; и г) по-нататъшната употреба е законна, т.е. веществото или предметът отговарят на всички съответни продуктови, екологични и свързани със защитата на човешкото здраве изисквания, съобразени с конкретната им употреба, и няма да доведат до цялостно вредно въздействие върху околната среда или човешкото здраве. […]“.

8. Член 6 от Директива 2008/98, озаглавен „Статус за край на отпадъка“, предвижда: „1. Някои определени отпадъци престават да са отпадъци по смисъла на член 3, точка 1, когато са преминали през процес на оползотворяване, включително рециклиране, и отговарят на определени критерии, които трябва да се разработят съгласно следните условия: а) съществува обичайна практика за използването на веществото или предмета за специфични цели; б) за това вещество или предмет съществува пазар или търсене; в) веществото или предметът отговарят на техническите изисквания за специфичните цели, и са в съответствие със съществуващите закони и стандарти, приложими към продуктите; и г) употребата на веществото или предмета няма да доведе до цялостно вредно въздействие върху околната среда или човешкото здраве. Критериите включват пределни допустими стойности за замърсителите, когато това е необходимо, и отчитат вероятни вредни въздействия на веществото или предмета върху околната среда. […] 4. Когато по установената в параграфи 1 и 2 процедура не са определени критерии на общностно равнище, държавите членки могат да решат за всеки отделен случай дали даден отпадък е престанал да бъде отпадък, като вземат предвид приложимата съдебна практика […]“.

9. Основното задължение и основната цел, установени с Директива 2008/98, са посочени в член 13: „Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че управлението на отпадъците се извършва, без да се застрашава човешкото здраве, без да се вреди на околната среда […]“.

10. Член 28 („Планове за управление на отпадъците“) от Директива 2008/98 предвижда, че държавите членки гарантират, че техните компетентни органи ще разработят, в съответствие с членове 1, 4 и 13, един или повече планове за управление на отпадъците.

Б. Австрийското право

1. Закон за управление на отпадъците

11. Относимите разпоредби на Abfallwirtschaftsgesetz 2002 (Федерален закон за управление на отпадъците от 2002 г., наричан по-нататък „Законът за управление на отпадъците“), който транспонира Директива 2008/98, са формулирани по следния начин: „Определения Член 2, параграф 1 По смисъла на [Закона за управление на отпадъците] отпадъци са движими вещи: 1. от които притежателят възнамерява да се освободи или се е освободил, или 2. чието събиране, съхраняване, извозване и третиране като отпадъци е необходимо, за да не бъдат засегнати обществените интереси (член 1, параграф 3). […] Параграф 5 По смисъла на [Закона за управление на отпадъците]: […] 6. „подготовка за повторна употреба“ означава дейности по оползотворяване, представляващи проверка, почистване или ремонт, посредством които продуктите или компонентите на продукти, които са станали отпадък, се подготвят, за да могат да бъдат използвани повторно без каквато и да е друга предварителна обработка; […]. Статус за край на отпадъка Член 5, параграф 1 Освен ако в наредба по параграф 2 или наредба по член 6, параграф 2 от Директива 2008/98/EО относно отпадъците не е предвидено друго, съществуващите вещества се считат за отпадъци дотогава, докато самите те или непосредствено получените от тях вещества бъдат използвани като заместител на суровини или на продукти, произведени от първични суровини. В случай на подготвяне за повторно използване по смисъла на член 2, параграф 5, точка 6 статусът за край на отпадъка се получава при приключването на този процес по оползотворяване. […] Федерален план за управление на отпадъците Член 8, параграф 1 За постигане на целите и прилагане на принципите, формулирани в [Закона за управление на отпадъците], федералният министър на земеделието, горите, околната среда и управлението на водите изготвя федерален план за управление на отпадъците най-малко на всеки шест години. […]“.

2. Федерален план за управление на отпадъците

12. Bundesabfallwirtschaftsplan 2011 (Австрийски федерален план за управление на отпадъците от 2011 г., наричан по-нататък „Федералният план за управление на отпадъците“), приет на основание член 28 от Директива 2008/98 и член 8, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците, въвежда конкретни изисквания относно намаляването на количествата отпадъци, на техните замърсители и на вредното им въздействие върху околната среда и здравето, както и относно оползотворяването на отпадъците, което е съобразено с околната среда и е икономически полезно.

3. Закон за възстановяване на замърсените места

13. Съгласно член 1 от Altlastensanierungsgesetz от 1989 (Австрийски федерален закон от 1989 г. за възстановяване на замърсените места, изменен) този закон има за цел „финансиране на обезопасяването и възстановяването на замърсените места по смисъла на [този закон]“. По-конкретно, член 3 предвижда, че за дългосрочното наземно или подземно депониране на отпадъци (с цел по-специално насипването и изравняването на терените или разработването на земята) се дължи заплащане на такса, наричана „Altlastenbeitrag“ (вноска за замърсени места). Такова задължение обаче не е налице за отпадъци, които по същество се използват в съответствие с изискванията на Федералния план за управление на отпадъците. Освен това в член 10 от Закона за възстановяване на замърсените места е предвидена процедура, чиято цел е чрез административно решение да се изясни дали са изпълнени материалноправните условия за възникване на задължението за заплащане на такса по отношение на замърсени обекти.

III. Фактите, производството и преюдициалните въпроси

14. Porr Bau, жалбоподателят в главното производство, е строително предприятие, установено в Австрия. През юли 2015 г. местни земеделски стопани искат от него да им достави изкопана почва и да я разпредели в имотите им. Искането на земеделските стопани има за цел да се изравнят земеделските им земи и да се подобрят обработваемите площи, като по този начин се увеличи добивът.

15. В деня, в който земеделските стопани се обръщат към Porr Bau, не е сигурно, че това предприятие ще бъде в състояние да удовлетвори искането им. Едва след избора на подходящ строителен проект и вземането на проби от почвата Porr Bau доставя искания материал. За тази цел за почвата е определен клас за качество А1, т.е. най-високото качество на незамърсена изкопана почва съгласно федералния план за управление на отпадъците. Според австрийското право използването на този клас почви е подходящо и разрешено за приспособяване и разработване на земята. На Porr Bau също така е платено да извърши дейности по подобряване на земята и на съответните обработваеми площи.

16. На 4 май 2018 г. в съответствие със Закона за възстановяване на замърсените места Porr Bau иска от ответника да приеме, че изкопаната почва, предоставена на земеделските стопани, не представлява отпадък. При условията на евентуалност то иска тази почва да бъде освободена от задължението за заплащане на такса за използването на отпадъци.

17. На 14 септември 2020 г. ответникът приема, че разглежданата изкопана почва представлява отпадък по смисъла на член 2, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците. Той приема също така, че статусът за край на отпадъка не е настъпил по отношение на почвата основно поради неспазване на определени формални изисквания, определени във федералния план за управление на отпадъците. Ето защо той заключава, че не може да има освобождаване от заплащането на такса за използването на отпадък.

18. Landesverwaltungsgericht Steiermark (Областен административен съд Щирия, Австрия), който разглежда жалбата срещу това решение, има съмнения относно направения от ответника извод.

19. По-специално, запитващата юрисдикция поставя под съмнение възприетото от този орган тълкуване на понятието „отпадък“ и прилагането му към незамърсената изкопана почва от най-висок клас за качество, каквато е почвата, разглеждана в настоящия случай. В допълнение, запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно австрийското право статус за край на отпадъка за изкопани материали може да настъпи само когато са били използвани пряко като заместители на суровини или на продукти, произведени от първични суровини. Това повдига въпроса дали по отношение на незамърсените почви от най-високо качество националната правна уредба регламентира настъпването на статус за край на отпадъка по-строго, отколкото член 6 от Директива 2008/98. Освен това запитващата юрисдикция изтъква, че за да настъпи статус за край на отпадъка, австрийското право изисква изпълнението на определени формални изисквания, по-специално задължения за регистрация и документиране. Запитващата юрисдикция иска да установи дали, когато става въпрос за незамърсена висококачествена изкопана почва, задължението за спазване на тези изисквания, за които тази юрисдикция счита, че нямат значение за околната среда, нарушава член 6 от Директива 2008/98.

20. При тези обстоятелства Landesverwaltungsgericht Steiermark (Областен административен съд Щирия) решава да спре производството и да отправи следните преюдициални въпроси до Съда: „1. Противоречи ли на член 6, параграф 1 от [Директива 2008/98] национална правна уредба, съгласно която статусът за край на отпадъка настъпва само когато отпадъците, съществуващите вещества или получените от тях вещества се използват пряко като заместители на суровини или произведени от първични суровини продукти или са подготвени за повторна употреба? Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен: 2. Противоречи ли на член 6, параграф 1 от [Директива 2008/98] национална правна уредба, съгласно която статусът за край на отпадъка за изкопани материали може да настъпи най-рано чрез замяната на суровини или произведени от първични суровини продукти? В случай че на първия и/или на втория въпрос се отговори отрицателно: 3. Противоречи ли на член 6, параграф 1 от [Директива 2008/98] национална правна уредба, която предвижда, че статусът за край на отпадъка за изкопани материали не може да настъпи, ако формалните критерии (по-специално задълженията за регистрация и документиране), които нямат никакво свързано с околната среда отражение върху извършената мярка, не са изпълнени или не са изпълнени изцяло, макар да е установено, че изкопаните материали не надвишават предвидените за конкретното предназначение пределни допустими стойности (клас за качество), които следва да се спазват?“.

IV. Анализ

21. С въпросите си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, съгласно която по принцип статусът за край на отпадъка настъпва само когато отпадъците се използват пряко като заместители на суровини или са подготвени за повторна употреба, а в конкретния случай на изкопани материали — само когато изкопаните материали са били използвани пряко като заместител на суровини и техният притежател е изпълнил формалните изисквания като например задълженията за регистрация и документиране.

22. Предварително трябва да отбележа, че в акта за преюдициалното запитване, запитващата юрисдикция изразява съмнения относно това дали незамърсената изкопана почва, класифицирана като висококачествена съгласно националното право, представлява отпадък по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98. Все пак прилагането на член 6 от тази директива се основава на предпоставката, че дадено вещество или даден предмет предварително е квалифицирано като отпадък. Макар този конкретен проблем да не е изрично споменат в преюдициалните въпроси, първо ще разгледам дали предоставената от строително предприятие незамърсена висококачествена изкопана почва следва да се счита за отпадък при специфичните обстоятелства на случай като този в главното производство. В анализа си ще разгледам и въпроса, обсъден от страните в съдебното заседание пред Съда, дали предоставената почва следва вместо това да се разглежда като страничен продукт по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2008/98.

23. Въз основа на допускането, че разглежданият в главното производство материал се счита за отпадък, ще разгледам трите преюдициални въпроса заедно. Тези въпроси трябва да се разглеждат като приканващи Съда да установи дали е съвместима с член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 разглежданата национална правна уредба, съгласно която единствената възможност за оползотворяване на незамърсена висококачествена изкопана почва, за да настъпи статус за край на отпадъка, е използването ѝ като заместител на суровини и изпълнението на определени формални изисквания като например задълженията за регистрация и документиране.

А. Незамърсената висококачествена изкопана почва като отпадък или страничен продукт

1. Обхват на Директива 2008/98

24. Преди да разгледам дали незамърсена изкопана почва от най-високо качество може да се счита за отпадък или евентуално за страничен продукт по смисъла съответно на член 3, точка 1 и член 5, параграф 1 от Директива 2008/98, следва накратко да отбележа, че член 2, параграф 1, буква в) от същата директива изключва от обхвата си незамърсена почва и други материали в естествено състояние, изкопани по време на строителни дейности, когато е сигурно, че материалът ще бъде използван за целите на строителството в естественото си състояние на площадката, от която е изкопан.

25. Имайки предвид (в светлината на информацията, изложена в акта за преюдициално запитване), че изкопаната почва, разглеждана в главното производство, е депонирана другаде, а не на мястото на изкопаването, тя не попада в обхвата на член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2008/98 и следователно тя трябва да се разглежда в съответствие с определението за отпадъци и с разпоредбите относно страничните продукти съгласно тази директива ( 6 ).

2. Понятията „отпадък“ и „страничен продукт“

26. Съгласно определението в член 3, точка 1 от Директива 2008/98 „отпадък“ е всяко вещество или предмет, от който притежателят се освобождава или възнамерява да се освободи (собствен отпадък), или пък е длъжен да се освободи (обективен отпадък). Понятието „отпадък“ се тълкува широко от Съда, който е определил релевантните критерии за целите на преценката дали дадено вещество или даден предмет (включително материали) трябва да се счита за отпадък по смисъла на тази разпоредба ( 7 ).

27. По-специално съгласно постоянната съдебна практика квалифицирането на дадено вещество или на даден предмет като собствен отпадък зависи преди всичко от поведението на притежателя и значението на думите „да се освободи“ ( 8 ). Този термин и терминът „отпадък“ обхващат понятия от правото на Съюза, които — с оглед на целта на Директива 2008/98 за минимизиране на отрицателните последици от образуването и управлението на отпадъците върху човешкото здраве и околната среда — не могат да се тълкуват стеснително ( 9 ).

28. Съдът също така е подчертал, че за да се прецени дали дадено вещество или даден предмет е отпадък, трябва да се съобразят всички обстоятелства на конкретния случай, като се има предвид целта на Директива 2008/98 и се съблюдава да не се накърни нейното полезно действие ( 10 ).

29. Сред обстоятелствата, които могат да указват наличието на отпадъци, на първо място е фактът, че дадено вещество или даден предмет е остатък от производство или потребление, тоест продукт, чието добиване като такъв не е било поставено като цел ( 11 ). Освен това според Съда особено внимание следва да се обърне на обстоятелството дали въпросният предмет или вещество не е или вече не е полезен на своя притежател, поради което този предмет или вещество представлява тежест, от която той иска да се освободи ( 12 ). В допълнение, методът на обработка или начинът на използване на дадено вещество не са определящи, за да бъде то квалифицирано или не като „отпадък“. На последно място, от обхвата на понятието „отпадък“ не са изключени веществата и предметите, годни за повторна икономическа употреба ( 13 ).

30. Успоредно с предходната съдебна практика Съдът е разработил и понятието за „страничен продукт“, предимно въз основа на тълкуването на Директива 75/442 ( 14 ). Тази съдебна практика понастоящем е отразена в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98, който по същество се отнася до вещество или предмет, от което/който притежателят не желае да се освободи поради финансовото предимство, което може да бъде получено от повторната му употреба, така че веществото или предметът не може да се разглежда като тежест и оттам като отпадък. Според Съда по никакъв начин не може да се обоснове прилагането на строгите разпоредби на Директива 2008/98 относно опазването на околната среда и човешкото здраве, към вещества или продукти, които притежателят иска да експлоатира или да продава при благоприятни условия, независимо от каквато и да е операция по оползотворяване ( 15 ).

3. Незамърсената висококачествена изкопана почва, поискана за изравняване и подобряване на обработваеми площи

31. Разбира се, запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да прецени фактите по висящото пред нея дело, трябва в крайна сметка да провери, в светлината на посочената по-горе съдебна практика, дали притежателят на изкопаните материали, а именно незамърсена висококачествена почва, възнамерява да се освободи от тях, създавайки отпадъци, или да ги експлоатира при благоприятни условия, създавайки страничен продукт ( 16 ). В този смисъл приканвам Съда да предостави на запитващата юрисдикция следните насоки за разрешаване на спора, с който е сезирана. Тези насоки се основават на конкретните обстоятелства, които не трябва да се пренебрегват в случай като този в главното производство.

а) Висококачествената изкопана почва като отпадък

32. Като начало бих искала да посоча, че според австрийското правителство приетото от ответника решение, съгласно което разглежданата изкопана почва е отпадък, се основава на съдебната практика, установена от Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд, Австрия) относно понятието „отпадък“, предвидено в член 2, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците ( 17 ). Според този съд, когато материалите се изкопават или разрушават по време на изпълнението на строителен проект, основната цел на строителния предприемач обикновено е да завърши проекта, без да бъде възпрепятстван от тези материали. Следователно те се премахват от площадката с намерение за освобождаване от тях.

33. Съгласна съм, че критерият, установен от Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд) и впоследствие приложен в обжалваното решение, може да се използва като общо правило за целите на определянето дали изкопаните материали, получени в резултат на строителни дейности, трябва да се считат за отпадък. Въпреки това, както е посочено в точка 28 по-горе, оценката дали съществува отпадък по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98, изисква — съгласно практиката на Съда — да се вземат предвид всички обстоятелства на конкретния случай ( 18 ). Това означава, че за да се приложи това общо правило, не трябва да се пренебрегват обстоятелствата, свързани с конкретното намерение на притежателя на отпадъците.

34. По мое мнение, обратно на позицията на австрийското правителство и на Комисията, в настоящия случай са налице факти, които заслужават да бъдат отчетени при преценката на конкретното намерение на строителното предприятие относно по-нататъшното използване на изкопания преди това от него материал. Тези факти могат да бъдат например предхождащо искане от местни оператори на материала, който ще бъде изкопан, когато този материал може да бъде продаден след внимателен подбор и вземане на проби за неговото качество. По същество не може да се изключи, че дадено строително предприятие, вместо да възприема изкопания материал като остатък или тежест, от който/която трябва да се освободи, може вместо това да търси начини за получаване на печалба от собствената си дейност особено когато този материал е класифициран като незамърсена почва от най-висок клас за качество.

35. Настоящият случай показва как строително предприятие може да бъде склонно не да се освободи от изкопания преди това материал, а да го експлоатира при благоприятни условия. За това свидетелства фактът, че група местни земеделски стопани първоначално са се свързали с Porr Bau с искане да разпределят изкопаната почва върху имотите си за целите на изравняване и подобряване на техните земеделски земи. Макар към момента, когато земеделските стопани са се обърнали към Porr Bau, да не е било сигурно, че това предприятие ще бъде в състояние да удовлетвори искането им, инициативата на тези земеделски стопани го е насърчила да избере подходящ строителен проект и да вземе проби от почвата. В акта за преюдициално запитване се посочва още, че тази почва е била подложена на качествен контрол и че впоследствие е била класифицирана като незамърсен висококачествен материал, който според австрийското право е подходящ и разрешен за приспособяване и разработване на земята. По искане на земеделските стопани на Porr Bau е било платено и за извършване на дейности по подобряване на земята и на съответните обработваеми площи.

36. При това положение е трудно да се заключи, че при обстоятелства като тези в настоящия случай намерението на строителното предприятие е да се освободи от изкопаната почва, която е била внимателно подбрана, подложена на качествен контрол и доставена като незамърсен висококачествен материал в изпълнение на конкретно искане от местни оператори, които се нуждаят от този материал. Също така според мен не трябва да се предполага, че строителното предприятие по подразбиране се освобождава от цялата изкопана почва. В крайна сметка не може да се изключи, че този материал може да бъде използван в рамките на съответния строителен проект, което, както е посочено в точка 24 по-горе, би го извадило извън обхвата на Директива 2008/98.

37. В светлината на изложените по-горе съображения считам, че Съдът следва да възприеме виждането, че в случай като настоящия незамърсена висококачествена изкопана почва не трябва да се счита за отпадък по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98, като това подлежи на проверка от страна на запитващата юрисдикция.

б) Изкопаната почва като страничен продукт

38. За сметка на това внимателният анализ на делото показва (в съответствие с писменото становище на Porr Bau), че разглежданата в главното производство почва може да отговаря на изискванията, предвидени в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98 за страничен продукт.

39. В това отношение следва да се отбележи, че съгласно член 5, параграф 1 от Директива 2008/98 вещества или предмети, които са резултат на производствен процес, чиято основна цел не е производството на тези вещества или предмети, могат да бъдат разглеждани не като отпадъци, а като странични продукти. За целта разпоредбата изисква да са изпълнени и четири условия, а именно i) по-нататъшната употреба на веществото или предмета да е сигурна; ii) веществото или предметът да могат да се използват пряко без по-нататъшна обработка, различна от обичайната промишлена практика; iii) веществото или предметът да са произведени като неразделна част от производствен процес; и iv) по-нататъшната употреба да е законна. Ще разгледам накратко всички тези елементи с оглед на информацията, съдържаща се в материалите по делото пред Съда.

1) Определение за страничен продукт

40. На първо място, що се отнася до въпроса дали изкопаната почва може да се счита за „вещество или предмет, които са резултат на производствен процес, чиято основна цел не е производството на това вещество или предмет“ по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2008/98, важно е да се има предвид, че в своята постоянна практика Съдът традиционно приема, че „материал или суровина, получен(а) при извличане или производство“ може да не е остатък, а страничен продукт ( 19 ). Както вече беше отбелязано, тази съдебна практика е в основата на понятието „страничен продукт“, което впоследствие е закрепено в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98, като за тази цел вместо израза „извличане или производство“ е използван изразът „производствен процес“.

41. Според мен, противно на тезата, защитавана по същество от австрийското правителство в неговото становище, няма довод, който да подкрепя виждането, че когато е кодифицирал практиката на Съда, законодателят на Съюза е искал чрез използването на израза „производствен процес“ да ограничи страничните продукти до вторични продукти, получени в резултат на промишлено производство. Напротив, производственият процес обикновено се дефинира от икономистите като процес, при който производствените фактори, а именно капитал, труд, технология и земя (ресурси), се превръщат в стоки и услуги (продукция) ( 20 ). Следователно земята може да бъде обект на производствен процес, което означава, че вторичен продукт, получен в резултат на нейната трансформация (в това число изкопана почва), трябва да се разглежда като попадащ в обхвата на понятието „страничен продукт“, при условие че отговаря на допълнителните условия, предвидени в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98.

42. В тази връзка бих искала да насоча вниманието на Съда към решение Brady ( 21 ). В него при тълкуването на Директива 75/442 Съдът приема, че течният оборски тор, произведен в стопанства като вторичен продукт и продаван на други земеделски производители за повторна употреба като почвен подобрител, може да се разглежда като страничен продукт. Това показва, че още преди приемането на член 5, параграф 1 от Директива 2008/98 Съдът е признал за странични продукти продуктите, получени в резултат на дейности по икономическа трансформация, които не се извършват единствено в промишлен контекст. Въз основа на това бих приканила Съда да възприеме тълкуване на израза „производствен процес“, което не само да съответства на общоприетото определение на този израз, но да следва разбирането на понятието „страничен продукт“ в практиката на Съда отпреди приемането на член 5, параграф 1 от Директива 2008/98.

2) По-нататъшната употреба е достатъчно сигурна

43. Що се отнася до условието по-нататъшната употреба на веществото или предмета да бъде сигурна, без да се засягат конкретните проверки, които националната юрисдикция ще извърши, в това отношение е достатъчно показателно, че преди изкопаването на почвата, разглеждана в главното производство, е имало изрично искане за доставка на този материал от местни оператори. Това искане по-късно е довело до поемане на ангажимент за предоставяне на исканата почва, както и до сключване на споразумение, по силата на което строителното предприятие ще извърши, използвайки същия материал, необходимите дейности за изравняване и подобряване на съответната земеделска земя. Въпреки че към датата, на която земеделските стопани първоначално са се обърнали към Porr Bau, не е било сигурно, че това предприятие може да удовлетвори искането им, това само по себе си не означава — с оглед на практика на Съда — че по-нататъшното използване на въпросната изкопана почва не е било сигурно ( 22 ). Всъщност изискването за сигурност като че ли е било изпълнено на достатъчно ранен етап в настоящия случай.

44. Все пак Съдът е установил полезни критерии за по-конкретна преценка дали по-нататъшната употреба на материал, предназначен да бъде разпределен върху земеделска земя (като въпросната изкопана почва), е достатъчно сигурна. Изискванията, установени например във вече посоченото решение Brady, са следните: – първо, терените на земеделските стопани, където трябва да се достави материалът, трябва да бъдат надлежно определени от самото начало ( 23 ), – второ, материалът и количествата, които трябва да бъдат доставени, трябва действително да бъдат предназначени за нуждите на установената конкретна употреба и строго да съответстват на тези нужди ( 24 ), – трето, доставеният съответен материал трябва реално да бъде използван или търгуван при икономически изгодни за притежателя му условия, – четвърто, в случай че въпросният материал не бъде доставен незабавно, има задължение за използване на подходящи и достатъчни съоръжения за съхраняване, в които да се запази почвата за периода на съхраняването; освен това продължителността на съхраняването не трябва да надхвърля времето, необходимо на предприятието за изпълнение на договорните му задължения ( 25 ).

45. Според мен Съдът трябва да обмисли възможността изведените в решение Brady изисквания относно по-нататъшната употреба на материалите, които трябва да бъдат разпределени върху земеделска земя, да се приложат спрямо случай на изкопана почва като разглежданата в главното производство. Това би помогнало да се прецени по-конкретно дали по-нататъшната употреба на този материал е достатъчно сигурна по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) от Директива 2008/98. Всъщност бих посочила, че от информацията, споделена от запитващата юрисдикция в акта за преюдициално запитване, сякаш е видно, че първите три изисквания са изпълнени в главното производство. За сметка на това актът за преюдициално запитване не съдържа никаква информация по въпроса дали изкопаната почва, разглеждана в главното производство, е била (или не е била) доставена незабавно, което повдига въпроса дали изискването, свързано със съхраняването на този материал, изобщо е приложимо. Във всеки случай трябва да подчертая още веднъж, че именно запитващата юрисдикция следва да извърши тази преценка и да определи в крайна сметка дали условието по член 5, параграф 1, буква а) от Директива 2008/98 трябва да се счита за изпълнено.

3) Без по-нататъшна обработка и неразделна част от производствен процес

46. Що се отнася до условията по член 5, параграф 1, букви б) и в) от Директива 2008/98, според който веществото или предметът трябва да се използва пряко без по-нататъшна обработка, различна от обичайната промишлена практика, и веществото или предметът трябва да е произведен(о) като неразделна част от производствен процес, според мен е ясно, че изкопаната почва, доставена за изравняване на земя не изисква никаква обработка или третиране преди по-нататъшната ѝ употреба. Това важи в още по-голяма степен, когато, както вече беше споменато, тази изкопана почва е преминала през контрол, удостоверяващ, че става въпрос за незамърсен материал от най-високо качество, признат за такъв съгласно националното право ( 26 ).

47. Освен това в точки 41 и 42 по-горе вече изтъкнах, че изразът „производствен процес“, използван в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98, следва да се тълкува като обхващащ дейности по икономическа трансформация, които надхвърлят тези, които се извършват единствено в промишлен контекст. Що се отнася до настоящия случай, важно е да се разбере, че изкопаната почва е неизбежен резултат от една от първите стъпки, които обикновено се предприемат в рамките на строителна операция, като резултатът е трансформация на земята. Поради тази причина изкопаната почва следва да се разглежда като неразделна част от производствен процес по смисъла на член 5, параграф 1, буква в) от Директива 2008/98.

48. Накрая, намирам за важно Съдът също така да възприеме динамичното схващане по въпроса колко редовно даден страничен продукт се доставя като такъв от предприятието, което впрочем не е условие, изрично установено в член 5, параграф 1 от Директива 2008/98. Дори ако даден материал не е бил доставян редовно като страничен продукт — какъвто би могъл да бъде случаят с Porr Bau и разглежданата в главното производство изкопана почва — това не следва да води до извода, че доставянето на този материал не може да се развива и да се превърне в дейност, която може да се извършва по-редовно, ако това носи икономическа полза за предприятието.

4) По-нататъшна законна употреба

49. Накрая, по отношение на условието, че по-нататъшната употреба на веществото или предмета трябва да бъде законна, член 5, параграф 1, буква г) от Директива 2008/98 изисква по-специално веществото или предметът да отговарят на всички съответни продуктови, екологични и свързани със защитата на човешкото здраве изисквания, съобразени с конкретната им употреба, и да не водят до цялостно вредно въздействие върху околната среда или човешкото здраве.

50. В това отношение вече споменах, че съгласно информацията, предоставена от запитващата юрисдикция, почвата, разглеждана в главното производство, е била класифицирана след качествен контрол, извършен преди повторната ѝ употреба, като принадлежаща към незамърсени изкопани материали от най-високо качество по смисъла на австрийското право, и по-специално съгласно Федералния план за управление на отпадъците. Както е посочено в точка 12 по-горе, планът за управление на отпадъците въвежда конкретни изисквания относно намаляването на количествата отпадъци, на техните замърсители и на вредното им въздействие върху околната среда и здравето. Също така той предвижда, че използването на незамърсена висококачествена почва е подходящо и разрешено за приспособяване и разработване на земята.

51. При това положение изглежда, че доколкото класификацията на изкопаната почва, разглеждана в главното производство, подчертава както нейния незамърсен статус, така и пригодността ѝ за конкретната цел за приспособяване на земята, четвъртото условие също трябва да се счита за изпълнено при обстоятелства като тези в главното производство.

в) Заключителни бележки

52. От изложените по-горе съображения следва (като това подлежи на проверка, която трябва да бъде извършена от запитващата юрисдикция), че строително предприятие, което внимателно подбира почвата, подлага я на качествен контрол и я доставя като незамърсен материал от най-високо качество в отговор на конкретно искане от местни оператори, които се нуждаят от този материал, не възнамерява да се освободи от почвата, а по-скоро има желание да я експлоатира при благоприятни за предприятието условия. Следователно тази изкопана почва не следва — при конкретните обстоятелства на настоящия случай — да се счита за отпадък по смисъла на член 3, точка 1 от Директива 2008/98.

53. За сметка на това считам, че член 5, параграф 1 от Директива 2008/98 трябва да се тълкува в смисъл, че незамърсена висококачествена изкопана почва, доставена с цел да се изпълни конкретното искане на местни оператори, след като тази почва е била подбрана и е преминала качествен контрол, представлява страничен продукт, стига предвидените в тази разпоредба условия да са изпълнени в съответствие с насоките, изложени в предходните точки от настоящото заключение.

Б. Настъпване на статус за край на отпадъка

54. Предходният ми анализ изключва необходимостта от разглеждане на трите въпроса, поставени от запитващата юрисдикция относно тълкуването на член 6 от Директива 2008/98. Все пак, ако Съдът реши да не възприеме заключението, че разглежданата в главното производство изкопана почва следва да се счита за страничен продукт, а не за отпадък, представям анализа си по тези три въпроса по-долу.

1. Член 6 от Директива 2008/98 и практиката на Съда

55. Съгласно член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 в редакцията, приложима към настоящото производство ( 27 ), някои определени отпадъци престават да са отпадъци по смисъла на член 3, точка 1, когато са преминали през процес на оползотворяване, включително рециклиране.

56. Съгласно тази разпоредба, статусът за край на отпадъка трябва да отговаря и на определени критерии, които трябва да се разработят съгласно следните условия: първо, да съществува обичайна практика за използването на веществото или предмета за специфични цели; второ, за това вещество или предмет да съществува пазар или търсене; трето, веществото или предметът да отговаря на техническите изисквания за специфичните цели и да е в съответствие със съществуващите закони и стандарти, приложими към продуктите; и четвърто, употребата на веществото или предмета да няма да доведе до цялостно вредно въздействие върху околната среда или човешкото здраве.

57. Съгласно член 6, параграф 2 от Директива 2008/98 определянето на специфичните критерии, които позволяват да настъпи статус за край на отпадъка, се извършва предимно от Европейската комисия. Въпреки това при липсата на законодателство за изпълнение, прието на равнището на Съюза, член 6, параграф 4 от Директива 2008/98 допуска държавите членки да решават за всеки отделен случай дали даден отпадък е престанал да бъде отпадък.

58. Освен това от практиката на Съда, и по-специално решение Tallinna Vesi, следва, че конкретното естество на мерките, свързани със статус за край на отпадъка на веществото или предмета, не е уточнено от законодателя на Съюза ( 28 ). Следователно държавите членки могат да приемат национален акт с общо приложение, предвиждащ предоставяне на статус за край на отпадъка относно определени видове отпадъци ( 29 ). Държавите членки могат евентуално и да издават решения по индивидуални случаи, например по заявления от притежателите на веществото или на предмета, квалифициран(о) като „отпадък“ ( 30 ). Съгласно практиката на Съда държавата членка може дори да прецени, че някои отпадъци не могат да престанат да бъдат отпадъци, и да не приеме правна уредба за статуса „край на отпадъка“ по отношение на тях ( 31 ).

59. В тези три контекста обаче държавите членки трябва да гарантират, че националното им законодателство — или фактът, че такова не е прието — не представлява пречка за постигането на целите на Директива 2008/98. Тези цели са определени от Съда като насърчаването на прилагането на йерархията на отпадъците по член 4 от Директивата и (както следва от съображения 8 и 29) насърчаването на оползотворяването на отпадъците и употребата на оползотворени материали с оглед на опазването на природните ресурси и създаването на условия за кръгова икономика ( 32 ). В допълнение, мерките, приемани на основание член 6, параграф 4 от Директива 2008/98, трябва да осигуряват спазването на условията по член 6, параграф 1, букви а)—г) от тази директива, и в частност да отчитат всички възможни вредни въздействия на съответното вещество или съответния предмет върху околната среда и човешкото здраве ( 33 ).

2. Статус за край на отпадъка на незамърсена висококачествена изкопана почва

60. В настоящия случай страните не спорят, че в съответствие с член 5, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците запитващата юрисдикция трябва да определи кога незамърсената висококачествена изкопана почва, предоставена от Porr Bau на местните земеделски стопани в главното производство, е престанала да бъде отпадък. Отговорът на този въпрос е от голямо значение, като се има предвид, че заплащането на такса за депониране на отпадъци съгласно Закона за възстановяване на замърсените места зависи от определянето на момента, когато за материала може да е настъпил статус на край на отпадъка ( 34 ).

а) Национални разпоредби и приложима съдебна практика

61. Член 5, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците предвижда по същество, че за веществата или предметите, получени от отпадъци, не настъпва статус на край на отпадъка, докато те не бъдат използвани като пряк заместител на суровини или произведени от първични суровини продукти или докато завърши подготовката им за повторна употреба.

62. Тази разпоредба от Закона за управление на отпадъците обаче не се прилага в цялост за изкопаните материали. Всъщност съгласно акта за преюдициално запитване (като това е потвърдено от австрийското правителство ( 35 )) се счита, че за изкопаните материали е настъпил статус за край на отпадъка само след като те са били използвани като пряк заместител на суровини или продукти, произведени от първични суровини. Следователно за тях не е възможно оползотворяването чрез подготовка за повторна употреба вследствие на решението, прието от Австрия въз основа на свободата на преценка, която член 6, параграф 4 от Директива 2008/98 признава на държавите членки. Наред с това, за да може за изкопаните материали да настъпи статус за край на отпадъка, трябва да бъдат изпълнени определени формални изисквания (като например задълженията за регистрация и документиране) съгласно Федералния план за управление на отпадъците.

63. Настоящия спор произтича главно с несъгласието на страните по въпроса кога изкопаната почва, разглеждана в главното производство, следва да се счита за преминала през процес на оползотворяване, както изисква член 6, параграф 1 от Директива 2008/98. Всъщност Porr Bau счита, че контролът на качеството на този материал, извършен за целите на определянето на най-високия клас за качество, представлява дейност по „подготовка за повторна употреба“ и следователно оползотворяване. Според него — и това отразява гледната точка, изразена от запитващата юрисдикция в акта на преюдициалното запитване — национална разпоредба, ограничаваща тази възможност, е в противоречие с член 6, параграф 1 от Директива 2008/98. За разлика от това австрийското правителство твърди, че контролът на качеството на изкопаната почва не може да се определи като дейност по „подготовка за повторна употреба“. Следователно не можело да се счита, че този материал е преминал през оползотворяване, докато не бъде използван за приспособяване на земеделска земя и за подобряване на обработваемите площи.

64. В това отношение, на първо място, трябва да се отбележи, че съгласно съображение 22 от Директива 2008/98 за целите на достигане до статуса за край на отпадъка дейността по оползотворяване може да бъде „сведена до проверка на отпадъците с цел удостоверяване, че те отговарят на критериите за статус на край на отпадъка“.

65. Това съображение е конкретизирано в член 3, точка 16 от Директива 2008/98, където е дадено определение за „подготовката за повторна употреба“ като дейности по „проверка, почистване или ремонт“, посредством които продуктите или компонентите на продукти, които са станали отпадък, се подготвят, за да могат да бъдат използвани повторно без каквато и да е друга предварителна обработка ( 36 ). Същата разпоредба изрично определя дейностите по „подготовка за повторна употреба“ като оползотворяване. Следователно отпадък, който преминава през такава дейност по „подготовка за повторна употреба“, трябва да се счита за отговарящ на първото изискване, предвидено в член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 за достигане до статус за край на отпадъка.

66. Следва да се отбележи също така, че член 4 от Директива 2008/98, определящ йерархията, която трябва да се прилага в законодателството и политиката в областта на отпадъците, поставя „подготовката за повторна употреба“ на второ място в реда на приоритетите за управление на отпадъците, веднага след предотвратяването.

67. На второ място, за да настъпи статус за край на отпадъка, отпадъците трябва не само да са били подложени на процес по оползотворяване, като например посочената по-горе проверка. В крайна сметка, за да настъпи промяна на статуса на определен отпадък, е необходимо да се гарантира, че въпросният продукт не е вреден ( 37 ). Това важи в още по-голяма степен, защото, както Съдът наскоро посочи, статусът за край на отпадъка води до преустановяване на защитата, която правото в областта на отпадъците гарантира по отношение на околната среда и човешкото здраве ( 38 ). Ето защо по време на оползотворяване на отпадъците следва да се гарантира високо равнище на защита на околната среда и човешкото здраве ( 39 ) и защо конкретна дейност по оползотворяване трябва да гарантира, че условията по член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 са напълно изпълнени.

68. С оглед на изложените съображения трябва да се провери дали е съвместимо с член 6, параграф 1 от Директива 2008/98, така както е тълкуван от Съда, национално законодателство, което предоставя статус за край на отпадъка на незамърсена висококачествена почва само когато тя е била използвана като заместител на суровини и след като са изпълнени определени формални изисквания, а не когато са определени класът ѝ за най-високо качество и липсата на замърсяване.

б) Контролът за качество като оползотворяване

69. От една страна, според мен е достатъчно ясно, че изследване, което може да определи качеството и липсата на замърсяване на изкопаната почва, е подходящо от формална гледна точка да бъде разглеждано като „дейност по проверка“, попадайки по този начин в обхвата на понятието „подготовка за повторна употреба“, определено в член 3, точка 16 от Директива 2008/98. Австрийското правителство твърди, че съгласно тази разпоредба този вид дейност е запазена за „продуктите или компонентите на продукти“ и че изкопаните почви, разглеждани в настоящия случай, не могат да бъдат определени като такива. Този довод обаче не следва да бъде възприет по съображения, подобни на изложените в точки 41 и 42 по-горе, които приканват Съда да разгледа дейностите по трансформация на земя, каквито са строителните дейности, като производствен процес и следователно изкопаната почва като продукт от тази дейност. Ето защо спрямо изкопаната почва могат да бъдат извършвани дейности по подготовка за повторна употреба.

70. От друга страна, несъмнено националната юрисдикция трябва да прецени, ако е необходимо въз основа на научен и технически анализ ( 40 ), дали контролът за качество и за замърсяване, осъществен върху изкопаната почва, е подходящ, за да се изключи всякаква вреда за околната среда и човешкото здраве и за да се определи дали са изпълнени условията, предвидени в член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 и описани в точка 56 по-горе. Целта следва да бъде да се гарантира, че при конкретна употреба изкопаната почва не създава потенциално по-голяма опасност от тази при сходни суровини.

71. Що се отнася до тези условия, с оглед на установените в акта на преюдициално запитване факти изглежда, че това е положението в главното производство. Съгласно акта за преюдициално запитване, първо, преди незамърсената почва с най-високо качество да бъде изкопана, е било предвидено тя да бъде използвана за конкретна цел, а именно изравняване и възстановяване на земеделски земи. Второ, имало е конкретно искане за изкопаната почва, в частност от земеделските стопани, които за целта са се обърнали към притежателя на незамърсена висококачествена земя. Трето, в акта за преюдициално запитване се посочва, че изкопаната почва е отговаряла на техническите изисквания и стандарти за изравняване и възстановяване на земеделски земи и е съответствала на приложимото законодателство и стандарти. Четвърто, имайки предвид високото качество на изкопаната почва съгласно Федералния план за управление на отпадъците, употребата на веществото или предмета не изглежда да води до цялостно вредно въздействие върху околната среда или човешкото здраве. Нека припомня в това отношение, че в акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция изрично посочва, че изкопаната почва, разглеждана в главното производство, е била доказано под пределните допустими стойности на замърсяване, определени във Федералния план за управление на отпадъците за конкретната употреба по приспособяване и разработване на земята.

72. Бих искала да подчертая, че горното тълкуване на член 3, точка 16 и член 6 от Директива 2008/98, по силата на което се предоставя статус за край на отпадъка на изкопана почва, преминала през контрол и квалифицирана като материал с най-високия клас за качество съгласно националното право, гарантира, че полезното действие на Директива 2008/98 не е накърнено, както се изисква от цитираната в точка 59 по-горе съдебна практика, която по същество изисква държавите членки да предоставят статус за край на отпадъка на вещества или предмети, когато това допринася за постигане на целите на Директива 2008/98.

73. Що се отнася до настоящия случай, трябва да се приеме, че използването на висококачествена изкопана почва за целите на изравняване и подобряване на земеделска земя прави възможно да се спази йерархията на отпадъците, определена в член 4 от Директива 2008/98, и по-специално да се отговори на насърчението за оползотворяване на отпадъците с цел опазване на природните ресурси и създаване на условия за кръгова икономика.

74. В крайна сметка, както посочва Porr Bau, ако не се счита, че изкопаният незамърсен материал, класифициран като висококачествен, е придобил статус за край на отпадъка след извършен контрол на качеството, тази почва, чиито свойства могат да се използват за подобряване на земеделските земи, би могла да бъде изхвърлена в депо за отпадъци в съответствие със задълженията, предвидени в Директива 2008/98 и австрийското национално законодателство. Това би довело не само до потенциално засягане на капацитета на депата, но и до замърсяването на тази почва, която повече няма да може да се използва за полезни цели. Освен това, вместо да се приложи йерархията на отпадъците и да се отговори на насърчението за оползотворяване на отпадъците с цел опазване на природните ресурси, както вече беше посочено, притежателят на такива отпадъци ще бъде задължен съгласно австрийското право да заплати такса за замърсените площи, а това би накърнило принципа „замърсителят плаща“, който съгласно съображения 1 и 26 от Директива 2008/98 е ръководен принцип на европейското право и европейската политика в областта на околната среда.

75. Следователно считам, че предоставянето на статус за край на отпадъка на изкопаната почва, след като е била подложена на контрол и определена като незамърсен висококачествен материал, може да отговаря на целите на Директива 2008/98. Национално законодателство, което предвижда, че статус за край на отпадъка може да настъпи само когато този тип почва е използвана като пряк заместител на суровини, и което изключва подготовката за повторната ѝ употреба, надхвърля границите на свободата на преценка, призната на държавите членки, и следователно е недопустимо по силата на член 6, параграф 1 от Директива 2008/98.

в) Формални изисквания

76. Що се отнася до формалните изисквания (като задълженията за регистрация и документиране), които според запитващата юрисдикция трябва да бъдат допълнително изпълнени по отношение на изкопаните материали, за да настъпи статус за край на отпадъка, следва да се възприеме сходно виждане. По-специално е необходимо да се гарантира, че формалните изисквания не засягат полезното действие на Директива 2008/98. С други думи, национално законодателство, което предвижда, че статусът за край на отпадъка на изкопани материали не може да отпадне в случай на неизпълнение на формални изисквания, макар да са изпълнени предвидените в член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 условия, възпрепятства постигането на целите на Директива 2008/98 и поради това не трябва да бъде прилагано.

77. Разбира се, както посочва австрийското правителство, установяването на формални изисквания за статус за край на отпадъка не е чуждо за правото на Съюза. В това отношение държавите членки имат свобода на преценка, що се отнася до определяне на критериите за статус на край на отпадъка. Тези формални изисквания обаче трябва да бъдат определени по начин, който позволява да се постигнат техните цели, без да се накърняват целите на Директива 2008/98.

78. Изглежда, че случаят в главното производство не е такъв в светлината на описанието, направено от запитващата юрисдикция в акта за преюдициалното запитване. Всъщност, както австрийското правителство признава в становището си, в обжалваното пред запитващата юрисдикция решение се заключава, че за разглежданата изкопана почва не е настъпил статус за край на отпадъка основно поради неспазване на някои формални изисквания, предвидени във Федералния план за управление на отпадъците. Както обаче бе многократно споменато, запитващата юрисдикция посочва, че изкопаната почва, разглеждана в главното производство, е квалифицирана като почва с най-високо качество и доказано е под пределните допустими стойности на замърсяване, определени във Федералния план за управление на отпадъците за конкретната употреба за приспособяване и разработване на земята.

79. Следователно формалните изисквания са довели до това ответникът да разглежда незамърсена висококачествена почва като отпадък, насърчавайки освобождаването от нея и придобиването на нови суровини, вместо да се насърчава повторната употреба на вече съществуващи материали. Доколкото повторната употреба на незамърсени материали с най-високо качество би могла да бъде възпрепятствана, формалните изисквания, които доказано не са от значение за околната среда, трябва да се разглеждат като засягащи насърчаването на йерархията на отпадъците по член 4 от Директива 2008/98 и следователно като накърняващи полезното действие на тази директива.

г) Заключителна бележка

80. По изложените съображения член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предоставя статус за край на отпадъка на незамърсена изкопана почва, квалифицирана съгласно националното право като висококачествен материал за специфичната цел за разработване на земята, само когато тази почва е използвана пряко като заместител на суровини, доколкото посочената правна уредба не предоставя статус за край на отпадъка, докато притежателят не изпълни определени формални изисквания, които не са от значение за околната среда, като например задълженията за регистрация и документиране.

V. Заключение

81. Въз основа на извършения по-горе анализ предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване на Landesverwaltungsgericht Steiermark (Областен административен съд Щирия, Австрия) по следния начин: „Член 6, параграф 1 от Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национална правна уредба, която предоставя статус за край на отпадъка на незамърсена изкопана почва, квалифицирана съгласно националното право като висококачествен материал за специфичната цел за разработване на земята, само когато тази почва е използвана пряко като заместител на суровини, доколкото посочената правна уредба не предоставя статус за край на отпадъка, докато притежателят не изпълни определени формални изисквания, които не са от значение за околната среда, като например задълженията за регистрация и документиране. Член 6, параграф 1 от Директива 2008/98 обаче не следва да се прилага в случай като този в главното производство, доколкото член 3, точка 1 и член 5, параграф 1 от Директива 2008/98 трябва да се тълкуват в смисъл, че незамърсена висококачествена изкопана почва, доставена с цел да се удовлетвори искане на местни земеделски стопани, свързано с приспособяване и разработване на земята (след като тази почва е била подбрана и е преминала качествен контрол), представлява не отпадък, а страничен продукт, стига да са изпълнени условията, предвидени в член 5, параграф 1, букви а)—г) от Директива 2008/98. Преценката за това трябва да се извърши от запитващата юрисдикция“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Директива 2008/98/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 година относно отпадъците и за отмяна на определени директиви (ОВ L 312, 2008 г., стр. 3).

( 3 ) Решение от 28 март 2019 г., Tallinna Vesi (C‑60/18, EU:C:2019:264, наричано по-нататък „решение Tallinna Vesi“).

( 4 ) Решение от 14 октомври 2020 г., Sappi Austria Produktion и Wasserverband Region Gratkorn-Gratwein (C‑629/19, EU:C:2020:824, наричано по-нататък „решение Sappi“).

( 5 ) Директива 2008/98 е изменена с Директива (ЕС) 2018/851 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2018 година за изменение на Директива 2008/98/ЕО относно отпадъците (ОВ L 150, 2018 г., стр. 109). Срокът за транспонирането ѝ е изтекъл на 5 юли 2020 г. В акта за преюдициално запитване обаче запитващата юрисдикция посочва, че приложимата в главното производство редакция на Директива 2008/98 е тази, която предхожда измененията, въведени с Директива 2018/851. Тъй като съгласно установената практика на Съда единствено националният съд е компетентен да определя приложимата към производството правна рамка, няма да поставям под съмнение преценката на запитващата юрисдикция относно редакцията на Директива 2008/98, която трябва да се приложи в настоящия случай.

( 6 ) Вж. в това отношение съображение 11 от Директива 2008/98, in fine.

( 7 ) За скорошно обобщаване на тези критерии, вж. решение Sappi, точки 43—53 и цитираната съдебна практика.

( 8 ) Решение от 4 юли 2019 г., Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:564, т. 17 и цитираната съдебна практика).

( 9 ) Решение Sappi, точка 43 и цитираната съдебна практика.

( 10 ) Решение от 4 юли 2019 г., Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:564, т. 20 и цитираната съдебна практика).

( 11 ) Решение от 24 юни 2008 г., Commune de Mesquer (C‑188/07, EU:C:2008:359, т. 41).

( 12 ) Решение от 4 юли 2019 г., Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:564, т. 22 и цитираната съдебна практика).

( 13 ) Решение от 3 октомври 2013 г., Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627, т. 42 и цитираната съдебна практика).

( 14 ) Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, 1975 г., стр. 39), впоследствие изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 година (ОВ L 78, 1991 г., стр. 32) и консолидирана в Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (ОВ L 114, 2006 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45).

( 15 ) Решение от 4 юли 2019 г., Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:564, т. 24 и цитираната съдебна практика).

( 16 ) Решение Sappi, точка 53 и цитираната съдебна практика.

( 17 ) Член 2, параграф 1 от Закона за управление на отпадъците транспонира в австрийското законодателство член 3, точка 1 от Директива 2008/98.

( 18 ) Като допълнителен пример вж. решение от 1 март 2007 г., KVZ retec (C‑176/05, EU:C:2007:123, т. 64).

( 19 ) Вж., наред с други, решение Sappi, точка 51 и цитираната съдебна практика.

( 20 ) Съгласно класическата икономическа теория изкопаните материали се категоризират като странични продукти на земята. Вж., наред с други, Pearce, D. W. Macmillan dictionary of Modern Economics. London: Macmillan Education UK, 311—320. Вж. също за конкретен пример Environmental Protection Agency of Ireland. Guidance on Soil and Stone By-products. June 2019, документ, достъпен на адрес: https://www.epa.ie/publications/licensing--permitting/waste/Guidance_on_Soil_and_Stone_By_Product.pdf

( 21 ) Вж. решение от 3 октомври 2013 г., Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627, т. 60).

( 22 ) Вж. решение от 3 октомври 2013 г., Brady (C‑113/12, EU:C:2013:627, т. 48).

( 23 ) Пак там, точка 53.

( 24 ) Пак там, точки 52, 53 и 56.

( 25 ) Пак там, точки 55 и 56.

( 26 ) Както Porr Bau разяснява в становището си, без да бъде опроверган от другите участници в производството пред Съда, доставената почва е „девствена почва“, взета от един земеделски обект и директно пренесена на друг идентичен земеделски обект.

( 27 ) Вж. бележка под линия 5 по-горе.

( 28 ) Решение Tallinna Vesi, точка 22.

( 29 ) Пак там, точки 23 и 25.

( 30 ) Пак там, точка 24.

( 31 ) Пак там, точка 26.

( 32 ) Пак там, точки 23 и 27.

( 33 ) Пакт там, точка 23. В това отношение вж. също член 13 от Директива 2008/98.

( 34 ) В това отношение австрийското правителство обяснява, че съгласно практиката на Verwaltungsgerichtshof (Върховен административен съд) разглежданите като отпадъци изкопани материали запазват този статус дори към момента, когато те се използват за разработване на земята. Това означава, че дори за тези материали да настъпи статус на край на отпадъка в резултат на тази конкретна употреба, това не се отразява на задължението за заплащане на такса по Закона за възстановяване на замърсените места.

( 35 ) Вж. в това отношение преамбюла на Закона за управление на отпадъците.

( 36 ) Тази разпоредба е транспонирана в австрийското право с точно същата формулировка, по-специално в член 2, параграф 5, точка 6 от Закона за управление на отпадъците.

( 37 ) Решение Tallinna Vesi, точка 23.

( 38 ) Решение Tallinna Vesi, точка 23.

( 39 ) Решение Sappi, точка 66.

( 40 ) Решение Sappi, точка 67.