ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

J. KOKOTT

представено на 10 септември 2020 година ( 1 )

Съединени дела C‑473/19 и C‑474/19

Föreningen Skydda Skogen и др.

срещу

Länsstyrelsen i Västra Götalands län

(Преюдициално запитване, отправено от Vänersborgs tingsrätt, mark- och miljödomstolen (състав по дела, свързани с недвижими имоти и с околната среда на първоинстанционния съд на Венерсборг, Швеция)

„Преюдициално запитване — Директива 2009/147/ЕО — Опазване на дивите птици — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Забрани във връзка с опазването на защитените видове — Обезлесяване — Състояние на запазване на видовете — Умисъл“

Съдържание

I. Въведение II. Правна уредба А. Бернска конвенция Б. Право на Съюза 1. Директивата за местообитанията 2. Директивата за птиците 3. Директива относно екологичната отговорност В. Шведското право III. Фактическа обстановка и преюдициално запитване IV. Правен анализ А. Видове, защитени с член 5 от Директивата за птиците (първи въпрос) Б. Места за размножаване (въпроси 4 и 5) В. Забрани за умишлени посегателства (втори въпрос) 1. По забраната за убиване и унищожаване а) По Директивата за местообитанията б) По Директивата за птиците – aa) Състояние на запазване на вида – бб) „Умисъл“ по смисъла на Директивата за птиците в) Междинно заключение 2. По забраните за обезпокояване а) По Директивата за птиците б) По Директивата за местообитанията Г. Равнището, на което следва да се извърши оценката за определяне на състоянието на запазване (трети въпрос) V. Заключение

I. Въведение

1. Директивата за местообитанията ( 2 ) и Директивата за птиците ( 3 ) съдържат разпоредби относно защитените територии, но също така изискват защита на някои животински и растителни видове, включително извън защитените територии ( 4 ). Установените с тях системи на защита позволяват дерогации при строго тълкуване на условията.

2. Този случай изправя Съда пред въпроси относно защитата на видове, по които той вече се е занимавал в подобна форма във връзка със защитата на територии. Що се отнася до защитата на територии, е направен опит — до голяма степен без успех — към засегнатите територии да се приложат компенсаторни мерки, за да се изключи прилагането на разпоредбата за защита. Тези компенсаторни мерки обаче са част от условията за дерогация, за чието прилагане освен това се изисква предварително претегляне и разглеждане на алтернативи ( 5 ).

3. В настоящия случай следва да се установи дали прилагането на забраните, свързани с опазването на видовете, може да зависи от отрицателното въздействие на разглежданата мярка върху състоянието на запазване на съответния вид. Поне в Директивата за местообитанията обаче доброто състояние на запазване е изрично условие за дерогация. Освен това тази директива предвижда за прилагането на дерогация да са налице конкретни причини и разглеждане на алтернативи. Същото се отнася и за защитата на птиците.

4. Същевременно обаче следва да се признае, че защитата на видовете съгласно тълкуването на Съда може да изисква много широки ограничения на човешката дейност. Ето защо е налице оправдан интерес да се избегнат непропорционални ограничения.

5. Следователно настоящият случай предлага благоприятна възможност да се разгледа по-подробно това противоречие.

II. Правна уредба

А. Бернска конвенция

6. Член 6 от Бернската конвенция ( 6 ) установява основни забрани, свързани с опазването на видовете: „Всяка договаряща страна взема съответните необходими законодателни и административни мерки за осигуряване на специална защита на видовете от дивата фауна, изброени в допълнение II. По отношение на тези видове следните дейности подлежат на специална забрана: a) всички форми на умишлено залавяне, задържане и убиване; б) умишленото повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка; в) умишленото обезпокояване на дивата фауна, особено през периода на размножаване, отглеждане на малките и зимуване, доколкото това обезпокояване има значение, предвид целите на тази конвенция; г) умишленото унищожаване или вземане на яйца от дивите животни или задържането на тези яйца дори ако те са празни; д) притежаването или вътрешната търговия с тези животни, живи или мъртви, включително препарирани животни и лесно разпознаваема част или произведен продукт от тях, когато това допринася за ефективното действие на този член“.

7. Дерогациите са регламентирани в член 9, параграф 1 от посочената конвенция: „Всяка договаряща страна може да се отклонява от разпоредбите на членове 4, 5, 6 и 7 и от забраната за използване на средствата, посочени в член 8, при условие че няма друго задоволително решение и че това отклонение не вреди на оцеляването на засегнатата популация: – в интерес на защитата на флората и фауната; – за предотвратяване на сериозни щети по културите, добитъка, горите, риболовните райони, водите и други форми на собственост; – в интерес на общественото здраве и безопасност, безопасността на въздухоплаването или други приоритетни обществени интереси; – за целите на изследването и образованието, на презаселването, на повторното въвеждане на съответни видове и за нуждите на отглеждането им; – за разрешаване при строго контролирани условия, селективно и в ограничен мащаб залавянето, задържането или друго разумно използване на определени диви животни или растения в малки количества“.

Б. Право на Съюза

1. Директивата за местообитанията

8. Съгласно член 1, буква и) от Директивата за местообитанията състояние на запазване на вид означава „съвкупността от въздействия, които могат дългосрочно да повлияят върху разпространението и гъстотата на популациите на съответните видове на територията, посочена в член 2. Състоянието на запазване се счита за „благоприятно“, ако: – въз основа на данните от динамиката на вида може да се приеме, че този вид е жизнеспособен елемент на естественото си местообитание и ще продължи да бъде такъв в дългосрочен аспект, и – естественият район на разпространение на този вид нито намалява, нито е вероятно да намалее в обозримо бъдеще, и – налице е и вероятно ще продължава да бъде налице достатъчно голямо местообитание, което може в дългосрочен аспект да поддържа популацията на този вид“.

9. Член 1, буква м) от Директивата за местообитанията дефинира понятието „екземпляр“ като „всяко животно или растение, живо или мъртво, от изброените в приложение IV и приложение V видове, всяка част или всеки произведен продукт от тях, както и всяка друга стока, която въз основа на придружителен документ, опаковка, означение, етикет или друго обстоятелство може да се идентифицира като част или произведен продукт от животни или растения от тези видове“.

10. Член 2 от Директивата за местообитанията посочва нейните цели: „(1) Настоящата директива има за цел да допринесе за осигуряване биологичното разнообразие чрез запазване на естествените местообитания, както и на дивата фауна и флора върху европейската територия на държавите членки, за които е валиден Договорът. (2) Мерките, взети в изпълнение на настоящата директива, имат за цел да запазят или възстановят благоприятното състояние на запазване на естествените местообитания и видовете диви животни и растения от интерес за Общността. (3) Мерките, взети в изпълнение на настоящата директива, вземат под внимание икономическите, социалните и културните изисквания, както и регионалните и местните особености“.

11. Член 12 от Директивата за местообитанията съдържа основните задължения при опазването на видовете: „(1) Държавите членки вземат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а), в техните естествени области на разпространение, като се забраняват: a) всички форми на умишлено залавяне или убиване на взети от природата екземпляри от тези видове; б) умишлено обезпокояване на тези видове, особено през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция; в) умишлено унищожаване или вземане на яйца от природата; г) всяко повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка. 2. За тези видове държавите членки забраняват държането, транспортирането, търговията или размяната и предлагането за продажба или за размяна на екземпляри, взети от природата, с изключение на взетите законно преди началото на прилагане на настоящата директива. […]“.

12. Член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията съдържа дерогации от член 12: „В случай че няма друго задоволително решение и при условие че дерогацията няма вредно въздействие върху запазването на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище, държавите членки могат да предоставят дерогация от разпоредбите на членове 12, 13 и 14 и от член 15, букви а) и б): а) с цел защита на представителите на дивата флора и фауна и за запазване на естествените местообитания; б) за предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури, добитък, както и гори, риболовни райони, водите и други форми на собственост; в) в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други наложителни причини от приоритетен обществен интерес, включително и такива от социален или стопански характер, или с положителни последици за околната среда; г) за целите на изследването и обучението при заселване или повторно въвеждане на видове и на необходимата за тази цел селекция, включително и изкуственото размножаване на растения; д) за разрешаването при строг контрол, селективно и в ограничен размер, на залавяне или задържане на определен брой екземпляри от растителни или животински видове, посочени в приложение IV и анализирани от компетентните национални органи“.

13. В буква а) от приложение IV към Директивата за местообитанията по-специално се посочва блатната жаба (Rana arvalis) като животински вид от интерес за Общността, който се нуждае от строга защита.

2. Директивата за птиците

14. Съображение 10 от Директивата за птиците изисква по-специално поддържане на определени видове птици на „задоволително ниво“: „Поради тяхното популационно ниво, географско разпространение и репродуктивен ръст в Общността като цяло определени видове могат да бъдат ловувани, което представлява приемливо използване, доколкото са установени и се спазват определени граници, подобен лов следва да бъде в съответствие с поддържането на популациите на тези видове на задоволително ниво“.

15. Член 1 определя приложното поле на Директивата за птиците: „Настоящата директива се отнася до опазването на всички видове естествено живеещи в диво състояние птици на европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът. Тя има за цел защитата, управлението и регулирането на тези видове и урежда тяхното използване“.

16. Член 2 от Директивата за птиците съдържа основното задължение на държавите членки по отношение на опазването на видовете птици: „Държавите членки вземат всички мерки, необходими за поддържане или адаптиране на популациите на всички видове, посочени в член 1, на ниво, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания“.

17. За някои видове, посочени в приложение I към Директивата за птиците, както и за мигриращите птици член 4 предвижда създаването на специални защитени зони. По данни на запитващата юрисдикция такъв вид от приложение I е глухарът (Tetrao urogallus). Шведските популации от малък пъстър кълвач (Dryobates minor) и жълтоглаво кралче (Regulus regulus) биха могли да се считат за мигриращи птици.

18. Член 5 от Директивата за птиците съдържа необвързани със зоните забрани: „Без да се засягат членове 7 и 9, държавите членки вземат необходимите мерки за създаване на обща система за защита на всички видове птици, посочени в член 1, като по-специално забраняват: а) умишленото убиване или улавяне по какъвто и да е метод; б) умишленото разрушаване или увреждане на техните гнезда и яйца и преместването на техните гнезда; в) събиране на техните яйца от дивата природа и тяхното запазване, дори в случаите, когато те са празни; г) умишленото обезпокояване, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на настоящата директива; д) […]“.

19. Член 9, параграф 1 от Директивата за птиците допуска дерогации от забраните, установени в член 5: „(1) Държавите членки могат да дерогират от членове 5—8, когато няма друго задоволително разрешение, поради следните причини: a) – в интерес на общественото здраве и безопасност, – в интерес на безопасността на въздушния транспорт, – за да се предотвратят сериозните увреждания върху селскостопанските култури и животни, горите, рибните стопанства и водите, – за защита на флората и фауната; б) за целите на научните изследвания и обучението, за повторното заселване, за повторното въвеждане и за размножаването, необходимо за тези цели; в) да разрешат, при строго контролирани условия и избирателно, улова, държането или други видове разумно използване на малък брой от определени видове птици“.

3. Директива относно екологичната отговорност

20. Член 2, точка 1, буква а) от Директивата относно екологичната отговорност ( 7 ) дефинира понятието „екологични щети“ по отношение на защитени видове: „щети, причинени на защитени видове или природни местообитания, които включват всички щети със съществено неблагоприятно влияние върху състава и поддръжката на благоприятен запазващ статут на тези местообитания и видове. Значението на последиците на тези щети по отношение на началното състояние ще се оценява, като се има предвид основното условие, като се вземат под внимание критериите, предвидени в приложение I. […]“.

21. Съгласно член 5, параграф 1 от Директивата за екологичната отговорност екологичните щети трябва да бъдат избегнати: „Когато екологичните щети още не са възникнали, но съществува непосредствена заплаха от възникването на такива щети, операторът извършва незабавно необходимите превантивни действия“.

В. Шведското право

22. Член 4 от Artskyddsförordningen (2007:845) (Указ за защита на видовете) транспонира забраните по член 12 от Директивата за местообитанията и по член 5 от Директивата за птиците: „По отношение на дивите птици и такива диви животни, които са обозначени със знака „N“ или „n“ в приложение 1 към настоящия указ, се забраняват: 1. умишленото залавяне или убиване на животни; 2. умишленото обезпокояване на животни, особено през периода на размножаването им, отглеждането на малките, презимуването и миграцията им; 3. умишленото унищожаване или събиране на яйца от природата; и 4. повреждането или унищожаването на места за размножаване или почивка на животни. Забраните се прилагат се прилагат за всички стадии от живота на животните. Параграф 1 не се прилага по отношение на лова на птици и бозайници. В този случай се прилагат аналогичните разпоредби от Закон № 259 от 1987 г. относно лова и от Указ № 905 от 1987 г. относно лова. Параграф 1 не се прилага и по отношение на риболова. Прилагат се аналогичните разпоредби от Указ № 1716 от 1994 г. относно риболова, аквакултурите и рибарството“.

23. Приложение 1 към Указа за защита на видовете съдържа списък на всички видове, изброени в приложения I—III към Директивата за птиците и в приложения II, IV и V към Директивата за местообитанията. Следователно от споменатите в настоящия случай видове в него са посочени глухарът (Tetrao urogallus) и блатната жаба (Rana arvalis).

24. В приложението към този указ видовете, посочени в приложение IV към Директивата за местообитанията, като споменатата в настоящия случай блатна жаба (Rana arvalis), са обозначени със знака „N“. Обозначен със знака „n“ вид изисква строга защита въз основа на национална оценка, извършена от Швеция, или на поет международен ангажимент. В приложение IV към Директивата за местообитанията няма посочен такъв вид.

25. Съгласно член 14 от Указа за защита на видовете в отделни случаи областната администрация може да допусне дерогация от забраните по член 4.

III. Фактическа обстановка и преюдициално запитване

26. И по двете дела става въпрос за отправяне на уведомление за обезлесяване до горската администрация на горски район, разположен в шведската община Херюда. Мярката предвижда пълна сеч с изключение на ограничен брой дървета, които следва да се запазят в съответствие с насоките на горската администрация.

27. Горският район е местообитание на следните видове птици: малък пъстър кълвач (Dryobates minor или Dendrocopos minor), глухар (Tetrao urogallus), матовоглав синигер (Poecile montanus или Parus montanus), жълтоглаво кралче (Regulus regulus) и черен синигер (Periparus ater или Parus ater). В околността се среща и блатната жаба (Rana arvalis).

28. Според докладите, изготвени от Швеция във връзка с Директивата за птиците ( 8 ) и Директивата за местообитанията ( 9 ), състоянието на запазване на блатната жаба е благоприятно и популациите на малкия пъстър кълвач, глухара и черния синигер са стабилни. За сметка на това обаче популациите на жълтоглавото кралче и матовоглавия синигер постепенно намаляват.

29. Най-вероятно посочените видове използват района за размножаване. В зависимост от това в кой момент от жизнения цикъл на съответния вид се извършва обезлесяването, то ще доведе до обезпокояване или убиване на екземпляри от тези вид. Яйцата, които по време на сечта се намират в района, ще бъдат унищожени.

30. Горската администрация, в качеството си на контролен орган, е приела специални насоки относно предпазните мерки, които следва да се вземат, и е счела, че обезлесяването не противоречи на забраните, установени в шведския Указ за защита на видовете, ако насоките бъдат спазени. Насоките на горската администрация относно предпазните мерки не са правно обвързващи, а представляват само препоръки.

31. На 22 декември 2016 г. Föreningen skydda Skogen (сдружение за защита на горите) и Göteborgs Ornitologiska förening (орнитологично сдружение на Гьотеборг) искат от Länsstyrelsen i Västra Götalands län (Областна администрация на Вестра Йоталанд), която съгласно Указа за защита на видовете е надзорният орган на областта, да предприеме действия по отношение на уведомлението за обезлесяване и специалните насоки на горската администрация (дело C‑473/19). На 17 януари 2018 г. Naturskyddsföreningen i Härryda (дружество за опазване на природата в Херюда) и орнитологичното сдружение на Гьотеборг подават до областната администрация същото искане (дело C‑474/19).

32. Сдруженията заявяват, че въпреки издадените от горската администрация насоки обезлесяването противоречи на забраните, наложени с Указа за защита на видовете.

33. Областната администрация счита, че не е необходимо да се извършва проверка за прилагане на дерогации съгласно Указа за защита на видовете. Това означава, че според областната администрация мерките не противоречат на забраните, наложени с Указа за защита на видовете, при условие че се предприемат указаните в специалните насоки предпазни мерки.

34. Сдруженията обжалват пред запитващата юрисдикция решението на областната администрация да не предприема надзорни мерки. Основното им искане е да бъде отменено решението на областната администрация и да бъде постановено, че планираните мерки в областта на управлението на горите не са разрешени, тъй като нарушават забраните, наложени с Указа за защита на видовете.

35. По всяко от делата C‑473/19 и C‑474/19 запитващата юрисдикция отправя до Съда следните въпроси: 1) Трябва ли член 5 от Директивата за птиците да се тълкува в смисъл, че не допуска национална практика, съгласно която забраната обхваща само видовете, които са изброени в приложение I към тази директива, изложени са на някакъв риск или са засегнати от намаляване на популациите в дългосрочен план? 2) Трябва ли понятията „умишлено убиване/обезпокояване/разрушаване или унищожаване“ в член 5, букви а)—г) от Директивата за птиците и в член 12, букви а)—в) от Директивата за местообитанията да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална практика, при която, ако целта на мярка е очевидно различна от убиването или обезпокояването на видовете (например мерки в областта на горското стопанство или развитие на земите), трябва да съществува риск мерките да доведат до неблагоприятни последици за състоянието на запазване на видовете, за да се прилагат забраните? Първият и вторият въпрос се поставят по-специално с оглед на: – целта на член 5 от Директивата за птиците, която се състои в защитата на всички видове птици по смисъла на член 1, параграф 1; – дефиницията на понятието „екземпляр“ в член 1, буква м) от Директивата за местообитанията; – факта, че въпросът за състоянието на запазване на вида се счита за релевантен най-вече в контекста на дерогациите, съдържащи се в член 16 от Директивата за местообитанията (дерогацията изисква да няма друго задоволително решение и дерогацията да няма вредно въздействие върху запазването на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище) или в член 9 от Директивата за птиците (дерогацията не може да бъде несъвместима с посочената директива, член 2 от която изисква от държавите членки да вземат всички мерки, необходими за поддържане на популациите на всички видове, посочени в член 1, на равнище, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания). 3) Ако отговорът на която и да е част от втория въпрос е, че за прилагането на забраната се изисква да се направи оценка на вредата на равнище, различно от индивидуалното, трябва ли оценката да се извърши в един от следните мащаби, или на едно от следните равнища: a) определена и ограничена в географски план част от популацията, както е определено в буква а), например в рамките на региона, държавата членка или Европейския съюз; б) засегнатата местна популация (биологично изолирана от други популации на вида); в) съответната метапопулация; г) цялата популация на вида в съответния биогеографски регионален участък от областта на разпространение на вида? 4) Трябва ли съдържащият се в член 12, буква г) от Директивата за местообитанията израз „повреждане или унищожаване“ на местата за размножаване да се тълкува в смисъл, че изключва национална практика, съгласно която за прилагането на забраната трябва, въпреки предприемането на предпазни мерки, да е налице загуба на постоянната екологична функция на местообитанието на съответния вид поради увреждане, унищожаване или влошаване, пряко или косвено, индивидуално или кумулативно, така че забраната се прилага само ако състоянието на запазване на съответния вид има вероятност да се влоши на едно от посочените във въпрос 3 равнища? 5) Ако отговорът на четвъртия въпрос е отрицателен, тоест ако за прилагането на забраната се изисква да се направи оценка на вредата на равнище, различно от местообитанието в индивидуалния район, трябва ли оценката да се извърши в една от следните зони, или на едно от следните равнища: a) определена и ограничена в географски план част от популацията, както е определено в буква а), например в рамките на региона, държавата членка или Европейския съюз; б) засегнатата местна популация (биологично изолирана от други популации на вида); в) съответната метапопулация; г) цялата популация на вида в съответния биогеографски регионален участък от областта на разпространение на вида? Втори и четвърти въпрос, поставени от запитващата юрисдикция, включват въпроса дали предвидената в директивите строга защита спира да се прилага за видовете, за които е постигната целта на съответната директива (благоприятно състояние на запазване).

36. Съдът съединява двете дела. Сдруженията жалбоподатели, Чешката република и Европейската комисия представят писмени становища.

IV. Правен анализ

37. Член 5, букви а)—г) от Директивата за птиците и член 12, параграф 1, букви а)—в) от Директивата за местообитанията задължават държавите членки да приемат системи за защита на посочените видове, забраняващи определени умишлени посегателства. По-специално следва да се забрани убиването и улавянето (буква а), унищожаването или вземането на яйца от природата (член 5, буква б) от Директивата за птиците и член 12, параграф 1, буква в) от Директивата за местообитанията), разрушаването, увреждането или преместването на гнездата (член 5, буква б) от Директивата за птиците), събиране на яйца от дивата природа и тяхното запазване, дори в случаите, когато те са празни (член 5, буква в) от Директивата за птиците), както и обезпокояването (член 5, буква г) от Директива за птиците и член 12, параграф 1, буква б) от Директивата за местообитанията). Единствено забраната за повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка, предвидена в член 12, параграф 1, буква г) от Директивата за местообитанията, не предполага наличие на умисъл ( 10 ).

38. В крайна сметка преюдициалното запитване се отнася до това дали се допуска тези забрани да се обвързват с това, че състоянието на запазване на съответния вид е неблагоприятно или влошено от съответното действие. Подобни условия, макар да произтичат от шведски разпоредби, както и от шведската съдебна практика, в по-голямата си част не намират основание в текста на Директивата за птиците и на Директивата за местообитанията. Поради това те са поне отчасти съмнителни.

39. Тези условия обаче представляват най-малкото разумен опит да се избегне възможността европейската защита на видовете да ограничи прекомерно човешките дейности. Опасността от такива ограничения произтича от практиката на Съда, който — поне що се отнася до забраните, предвидени в Директивата за местообитанията — тълкува понятието за умисъл в смисъл, че то включва и допускането на забраненото посегателство. Ако това тълкуване изцяло се приложи по отношение на Директивата за птиците, то действително съществува опасност от прекомерни ограничения на човешката дейност.

40. Това по-специално показва отговорът на първия въпрос, с който следва да се уточни, че защитата на видовете съгласно Директивата за птиците обхваща всички видове европейски птици (вж. буква А). За сметка на това не толкова конфликтна е предвидената в Директивата за местообитанията защита на местата за размножаване, която се споменава в четвърти и пети въпрос. Дори и формулировката на тази разпоредба за защита показва, че тя не се отнася до умишлените посегателства, а само до по-редките видове от Директивата за местообитанията (вж. буква Б). Това, което обаче е от значение, е тълкуването на забраните за умишлени посегателства, които са предмет на втория въпрос (вж. буква В). Накрая, в контекста на третия въпрос следва да се припомнят последните заключения относно оценката на състоянието на запазване на даден вид, направени от Съда във второто решение относно лова на вълци (Lupus lupus) във Финландия ( 11 ) (вж. буква Г).

А. Видове, защитени с член 5 от Директивата за птиците (първи въпрос)

41. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 5 от Директивата за птиците се отнася единствено до видовете, които са изброени в приложение I към тази директива или които са застрашени на някакво равнище, или чиято популация е намаляваща в дългосрочен план. Съгласно акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция и компетентните шведски органи считат, че Швеция е транспонирала член 5 от Директивата за птиците само по отношение на тези видове птици.

42. Както обаче приема запитващата юрисдикция, член 5 от Директивата за птиците има значително по-широк обхват. Всъщност съгласно тази разпоредба е необходима система за защита на всички видове птици, посочени в член 1. Това са всички видове естествено живеещи в диво състояние птици на европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът ( 12 ).

43. Въпросът дали видовете са изброени в приложение I към Директивата за птиците, е без значение съгласно текста на член 5. Нещо повече, съгласно член 4, параграф 1 видовете, посочени в приложение I, подлежат на специални, тоест допълнителни защитни мерки по отношение на опазването на техните местообитания. Освен това Директивата за птиците съдържа разпоредби за обща защита като член 5, но и членове 2 и 3 от нея, които обхващат всички видове европейски птици.

44. Също така за целите на член 5 от Директивата за птиците е без значение дали видовете птици са застрашени на някакво равнище или дали тяхната популация е намаляваща в дългосрочен план. Напротив, Чешката република правилно припомня, че задълженията за защита съществуват още преди да бъде констатирано намаляване на броя на птиците или да се е конкретизирала опасността от изчезване на защитен вид птици ( 13 ).

45. Следователно Съдът много отдавна е постановил, че изключването на някои видове птици от защитата ( 14 ) или ограничаването на защитата до видове от националното биологично наследство ( 15 ) не е съвместимо с член 5 от Директивата за птиците. Той вече е и прилагал тази разпоредба по отношение на различни видове, които не отговарят на нито едно от шведските условия, като врани (Corvus corone corone и Corvus corone cornix), скорци (Sturnus vulgaris) и косове (Turdus merula) ( 16 ), сиви чапли (Ardea cinerea) и корморани (Phalacrocorax carbo) ( 17 ), или пък различните видове чинки ( 18 ).

46. Следователно на първия въпрос трябва да се отговори, че членове 1 и 5 от Директивата за птиците задължават държавите членки да приемат системи за защита на всички видове диви птици на европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът. Системи за защита, които обхващат само видовете, посочени в приложение I към Директивата, или видове, които са застрашени на някакво равнище или чиято популация е намаляваща в дългосрочен план, не отговарят на тези изисквания.

Б. Места за размножаване (въпроси 4 и 5)

47. С четвърти въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали забраната за всяко повреждане или унищожаване на места за размножаване на животните, предвидена в член 12, буква г) от Директивата за местообитанията, е ограничена до случаите, в които въпреки предприемането на предпазни мерки е налице загуба на постоянната екологична функция на местообитанието на съответния вид, като същевременно съществува опасност да се влоши състоянието на запазване на съответния вид. Освен това се поставя въпросът дали забраната не се прилага, в случай че видът се намира в благоприятно състояние на запазване. Пети въпрос има за цел да уточни на какво равнище е състоянието на запазване.

48. В рамките на настоящото производство не е необходимо да се определя дали забраната се прилага само когато унищожаването или повреждането на местата за размножаване се съпътства от загуба на тяхната постоянна екологична функция. Комисията развива това тълкуване на забраната по член 12, параграф 1, буква г) от Директивата за местообитанията в ръководния си документ ( 19 ), но Съдът все още не се е произнесъл по този въпрос. Макар да изглежда, че запитващата юрисдикция възприема това разбиране, то не е от значение за разрешаването на спора, тъй като преюдициалното запитване се основава на допускането, че това условие е изпълнено в главното производство.

49. Предмет на разглеждане по-скоро е единствено какво е значението на състоянието на запазване на вида за забраната за унищожаване или повреждане на местата за размножаване. Всъщност шведската съдебна практика, изложена в акта за преюдициално запитване, прилага тази забрана само ако съществува опасност от въздействие върху състоянието на запазване на тези видове в района.

50. Член 12, параграф 1, буква г) от Директивата за местообитанията изисква от държавите членки да предприемат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV към същата директива, в техните естествени области на разпространение, като забранява всяко повреждане или унищожаване на местата за размножаване или почивка.

51. Обстоятелството, че — що се отнася до тази забрана — законодателят на Съюза не е ограничил прилагането ѝ само до умишлено извършени действия — за разлика от посоченото в член 12, букви а)—в) от Директивата за местообитанията — е израз на волята му да предостави на местата за размножаване или почивка засилена защита срещу действия, причиняващи тяхното повреждане или унищожаване ( 20 ).

52. Спазването на тази разпоредба изисква от държавите членки не само да приемат цялостна законодателна уредба, но и да приложат конкретни и специфични мерки за защита. Системата за строга защита също така предполага вземане на последователни и съгласувани мерки с превантивен характер. Следователно такава система за строга защита трябва да позволи да се избегне на практика повреждането или унищожаването на местата за размножаване или почивка на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV към Директивата за местообитанията ( 21 ).

53. Съгласно текста на правната уредба тази забрана не зависи от това дали посегателството засяга състоянието на запазване на дадена популация. Напротив, Съдът вече е постановил, че стабилността на популация ( 22 ), както и размерът ѝ ( 23 ) не са определящи за действието на забраната.

54. Освен това националната юрисдикция правилно подчертава, че състоянието на запазване е от основно значение за предоставянето на дерогация по член 16 от Директивата за местообитанията. Дерогацията по член 16 от Директивата за местообитанията по-точно изисква тя да няма вредно въздействие върху запазването в благоприятно състояние на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение. Поради това, както подчертава Комисията, би било непоследователно самото прилагане на забраните по член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията да се обвърже с наличието на опасност от влошаване на състоянието на запазване на съответния вид. Защото в такъв случай не би трябвало никога да се прилага дерогация, което би лишило член 16 от всякакво полезно действие.

55. Следователно наложената с член 12, буква г) от Директивата за местообитанията забрана за унищожаване или увреждане на състоянието на местата за размножаване на животните, посочени в буква а) от приложение IV, не изисква да съществува опасност разглежданото действие да влоши състоянието на запазване на популациите от засегнатия вид. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не засяга действието на забраната.

56. Следователно не е необходимо да се отговаря на въпрос 5 на какво равнище трябва да е състоянието на запазване, за да се прилага член 12, параграф 1, буква г) от Директивата за местообитанията.

В. Забрани за умишлени посегателства (втори въпрос)

57. С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да разбере какво означават понятията „умишлено убиване/обезпокояване/унищожаване“, съдържащи се в член 5, букви а)—г) от Директивата за птиците и в член 12, параграф 1, букви а)—в) от Директивата за местообитанията. По-специално от Съда се иска да определи дали с тях е съвместима национална практика, съгласно която, когато дадена мярка очевидно преследва цел, различна от тази за убиване или обезпокояване на животни (например мерки в областта на горското стопанство или за благоустрояване), трябва да съществува риск мярката да окаже отрицателно въздействие върху състоянието на запазване на видовете, за да се приложат забраните. Освен това се поставя въпросът дали забраната не се прилага, в случай че видът се намира в благоприятно състояние на запазване. Третият въпрос цели да уточни равнището, на което трябва да се прецени състоянието на запазване.

58. За да се отговори на тези въпроси, следва да се направи разграничение между убиването и унищожаването, от една страна, и обезпокояването, от друга, както и между двете директиви.

1. По забраната за убиване и унищожаване

59. Следва да се определи дали забраните за убиване по член 5, буква а) от Директивата за птиците и по член 12, буква а) от Директивата за местообитанията, както и за унищожаването на яйца (и на гнезда на птици) по член 5, буква б) от Директивата за птиците и по член 12, буква в) от Директивата за местообитанията, зависят от състоянието на опазване на съответните видове. За разлика от тях забраната за събиране и притежаване на яйца по член 5, буква в) от Директивата за птиците не оказва влияние върху конкретния случай и следователно не изисква по-подробно разглеждане.

а) По Директивата за местообитанията

60. Съгласно член 12, параграф 1, букви а) и в) от Директивата за местообитанията държавите членки забраняват всички форми на умишлено убиване на взети от природата екземпляри от защитени видове, както и всяко умишлено унищожаване на техните яйца.

61. Ако по отношение на тези забрани под понятието за умисъл се разбират единствено желаните посегателства на защитените видове, няма да е необходимо по-нататъшно разглеждане на този преюдициален въпрос. Всъщност настоящият случай се отнася по-специално само до мерки, които очевидно преследват цел, различна от тази за убиване на животни (или унищожаване на техните яйца).

62. Както обаче предложих ( 24 ), що се отнася до убиването, Съдът е постановил, че признакът за умисъл е налице, когато се установи, че извършителят на действието е искал или най-малкото е допуснал убиването на екземпляр от защитен вид ( 25 ). Действия, които са свързани с допускане на посегателства, обикновено имат други цели, а не самото посегателство.

63. Производствата, в които е развито това тълкуване, показват достатъчно ясно тази гледна точка. В тези производства е трябвало да се установи дали ловът с капани на лисици (Vulpes vulpes) може да наруши забраните за защита на видрата (Lutra lutra) ( 26 ) и дали някои строителни дейности, както и дейности през свободното време и риболовът могат да се считат за умишлено обезпокояване на морската костенурка Caretta caretta ( 27 ). Накрая, в основата на тази съдебна практика е друго решение, в което Съдът приема някои дейности през свободното време за обезпокояване на посочената по-горе морска костенурка ( 28 ), без изрично да се занимава с понятието за умисъл.

64. Наистина, тази съдебна практика се отнася само до забраните за убиване и обезпокояване по член 12, параграф 1, букви а) и б) от Директивата за местообитанията. Няма причина обаче в случай на унищожаване на яйца понятието умисъл да се разбира по различен начин.

65. От това следва, че спорните мерки в областта на горското стопанство действително нарушат забраните по член 12, параграф 1, букви а) и в) от Директивата за местообитанията. Ето защо следва да се провери дали подобно нарушение може да се обвърже със състоянието на запазване на съответните видове.

66. Както вече беше установено по отношение на забраната за увреждане на местата за размножаване по член 12, параграф 1, буква г) от Директивата за местообитанията, съгласно текста на разпоредбата състоянието на запазване на видовете не засяга действието на забраната, а е от значение само във връзка с дерогациите по член 16. Същото се отнася по принцип ( 29 ) и за другите забрани по член 12, параграф 1, както Съдът вече е приел косвено по отношение на забраната за убиване по буква а) ( 30 ).

67. По отношение по-специално на забраната за убиване на екземпляри от видовете по член 12, параграф 1, буква а) от Директивата за местообитанията, това се потвърждава от дефиницията на понятието „екземпляр“ по член 1, буква м), съгласно която това понятие действително се отнася до всяко животно.

68. За разлика от това забраната за унищожаване на яйца по член 12, параграф 1, буква в) от Директивата за местообитанията не се отнася изрично до отделни екземпляри. По самото си естество подобна забрана не може да се разбира по различен начин, ако липсва праг, при достигането на който се задейства прилагането ѝ. Впрочем приемането на праг de-minimis с оглед на тази забрана е в противоречие с дерогацията по член 16, параграф 1, буква д) от Директивата за местообитанията, която позволява „залавяне или задържане на определен брой екземпляри от растителни или животински видове, посочени в приложение IV“, като налага обаче допълнителни условия. Тази дерогация би била излишна, ако не е приложима забраната за вземане на яйца от природата в малки количества.

69. Ето защо забраните за убиване и за унищожаване по член 12, параграф 1, букви а) и в) от Директивата за местообитанията не изискват да е налице риск разглежданата мярка да окаже отрицателно въздействие върху състоянието на запазване на съответния животински вид. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не изключва прилагането на тези забрани.

б) По Директивата за птиците

– aa) Състояние на запазване на вида

70. На пръв поглед положението с член 5 от Директивата за птиците е сходно. Така например, подобно на член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията, забраните за убиването (буква а) и унищожаването или увреждане на гнезда и яйца (буква б) с нищо не показват, че имат някаква връзка със състоянието на запазване. Напротив, след като не е посочен някакъв праг за прилагането им, по естеството си тези забрани трябва да се отнасят до всеки отделен екземпляр.

71. Срещу приемането на праг de-minimis е и дерогацията, установена в член 9, параграф 1, буква в) от Директивата за птиците. Тя изрично разрешава използване на малък брой от определени видове птици, като поставя и други условия.

72. Освен това, що се отнася и до член 5 от Директивата за птиците, националният съд правилно посочва вече релевантното във връзка с Директивата за местообитанията съображение, че всички дерогации от забраните са обвързани със състоянието на запазване на съответния вид. Наистина, тази позиция не намира никакво основание в текста на член 9 от Директивата за птиците. От нейното десето съображение обаче следва, че дерогациите по член 9 от Директивата за птиците могат да бъдат предоставени само ако се гарантира, че популацията на съответните видове се поддържат на „задоволително ниво“ ( 31 ). Неотдавна Съдът изрично направи паралел с член 16 от Директивата за местообитанията ( 32 ).

73. Това заключение е в съответствие с член 9 от Бернската конвенция, който е транспониран с член 9 от Директивата за птиците ( 33 ) и следователно трябва да бъде взет предвид при тълкуването ѝ ( 34 ). По-точно съгласно Конвенцията отклонение от предвидените в нея сходни забрани не трябва да вреди на оцеляването на засегнатата популация.

74. Ето защо по принцип ( 35 ), подобно на Директивата за местообитанията, и в рамките на Директивата за птиците би било противоречиво като условие за прилагане на забраните по член 5 от тази директива да се взима предвид опасността от засягане на състоянието на запазване на съответния вид и по този начин да се направи практически невъзможно прилагането на дерогацията.

– бб) „Умисъл“ по смисъла на Директивата за птиците

75. И тук обаче възниква въпросът дали тези забрани въобще се отнасят до мерки, които очевидно преследват цел, различна от тази за убиване на животни или унищожаване на техните яйца.

76. Отговорът на този въпрос не е толкова очевиден, колкото по отношение на член 12 от Директивата за местообитанията, тъй като понятието за умисъл по член 5 от Директивата за птиците досега не е било предмет на изрични сходни заключения на Съда.

77. Подобно на първата хипотеза с посочената морска костенурка обаче, в решението относно Беловежката гора Съдът вече се е противопоставил на изсичането на повредени, мъртви или умиращи дървета, тъй като подобни действия в рамките на план за управление на съответната защитена зона са били посочени като потенциална опасност за някои видове специално защитени птици в този зона ( 36 ). Поради това той квалифицира тази мярка като умишлено унищожаване или увреждане на гнезда и яйца, както и като преместване на гнезда (член 5, буква б) от Директивата за птиците), и като умишлено обезпокояване, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките (член 5, буква г) ( 37 ). Изглежда малко вероятно разглежданите мерки да целят тези посегателства върху птици.

78. Тъй като следователно Съдът не възприема ограничително тълкуване на понятието за умисъл също и що се отнася до член 5 от Директивата за птиците, се налага тълкуването на това понятие във връзка с почти идентичните забрани по член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията да се приложи към член 5 от Директивата за птиците. Впрочем такова е становището и на Комисията в настоящото производство.

79. Такъв подход обаче би имал значително по-широки последици от тълкуването по аналогия на член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията.

80. Защитата на видовете с Директивата за местообитанията е ограничена до няколко вида, които обикновено ( 38 ) са много редки. Тъй като тези видове са редки, е необходимо строго да се защитава всеки от екземплярите, което ясно личи от понятието за строга система за опазване ( 39 ) по член 12 от Директивата за местообитанията. В същото време обаче фактът, че тези видове са редки, обуславя и не толкова честото настъпване на свързани с тях конфликти.

81. За разлика от това забраните по член 5 от Директивата за птиците се прилагат, както вече беше посочено ( 40 ), по отношение на всички европейски птици, следователно включително по отношение на често срещаните видове, които са разпространени почти навсякъде. И поради това едва ли може да се твърди, че съвременното общество не допуска да се случват посегателствата върху тези видове. Нещо повече, общоизвестно е, че тези видове са сериозно засегнати от най-разнообразни човешки дейности, като строителството на сгради ( 41 ) или автомобилния транспорт ( 42 ).

82. Още с приемането на Директивата за птиците обаче законодателят съответно уточнява, че тя няма за цел да защити безусловно всяка отделна птица. Член 2 от Директивата по-скоро предвижда поддържане или адаптиране на популациите на равнище, което отговаря по-специално на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания.

83. Опазването на често срещани видове обаче по принцип не изисква забрани, които се налагат, когато просто е допуснато да се случи посегателство. Наистина, има видове, чието съществуване зависи от такива забрани, но популациите на често срещаните видове са толкова разпространени точно защото не са застрашени от човешките дейности.

84. Доколкото популациите на някои по-рано често срещани видове все пак намаляват, често е по-важно местообитанията им да се запазят и управляват по подходящ начин. Тъй като подобно намаляване обикновено се наблюдава, след като се промени начинът, по който човекът използва тези местообитания. Прилагането обаче на забраните по член 5 от Директивата за птиците още при допускането на посегателствата, изброени в тази разпоредба, често би било недостатъчно подходящо, за да се запазят популациите, и съответно не би било най-малко ограничителната мярка.

85. Точно тези съображения са залегнали в Директивата за птиците. Така например член 5 изисква не строга система за защита, а обща система за защита на всички птици на европейската територия. В член 3 е предвидено допълнително задължение за защита на местообитанието на често срещаните видове ( 43 ). Съгласно член 4 от Директивата за птиците във връзка с членове 6 и 7 от Директивата за местообитанията местообитанието на редки и особено застрашени видове, както и на прелетни птици трябва да е предмет на засилена защита. Доколкото някои дейности действително застрашават състоянието на запазване на видове птици, в допълнение се прилагат член 5 и член 2, точка 1, буква а) от Директивата относно екологичната отговорност.

86. Освен това за разлика от Директивата за местообитанията Директивата за птиците не предвижда подходяща дерогация за балансирането на противоположните интереси. Докато първата директива позволява отклонения, основани на всякакви възможни причини от приоритетен обществен интерес (член 16, параграф 1, буква в), втората директива предвижда по изключение поради съвсем специфични причини при строго контролирани условия и избирателно само разумно използване на малък брой от определени видове (член 9, параграф 1, буква в).

87. Ето защо според мен не е уместно използваното по отношение на член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията тълкуване на понятието за умисъл да се приложи изцяло към понятието за умисъл в член 5 от Директивата за птиците.

88. Като се имат предвид обаче констатациите по решението относно Беловежката гора ( 44 ), също няма как да не се стигне до това заключение, като обхватът на забраните по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците се ограничи изключително до желаните посегателства върху птици, като се изключат напълно само допусканите посегателства. Това заключение не би било подходящо и когато са засегнати редки и силно застрашени видове, тъй като за тези редки видове забраните на практика остават в непълен обхват, докато положителният принос за състоянието на запазване на тези видове може да е от съществена важност.

89. Напротив, справедливият баланс между съответните дейности и целите на Директивата за птиците се състои тези забрани да обхващат допуснати случаи на посегателства само доколкото това е необходимо с оглед на целта, посочена в член 2 от същата директива. Следователно трябва да се приеме, че това тълкуване обаче е по-сложно за прилагане, тъй като изисква все пак да се вземе предвид състоянието на запазване на видовете птици. Във всеки случай то в крайна сметка съответства на широкото прилагане на забраните в посоченото решение относно Беловежката гора, тъй като то се отнася до много редки видове птици в зона, която се нуждае от специална защита ( 45 ).

90. Ето защо забраните за убиване и унищожаване по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците по принцип не изискват да е налице риск разглежданата мярка да има отрицателно въздействие върху състоянието на запазване на съответните животински видове. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не изключва прилагането на тези забрани. Въпреки това, когато посегателството върху птици не е цел, а само се допуска, забраните, по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците се прилагат само доколкото по смисъла на член 2 това е необходимо за поддържане или адаптиране на тези видове на равнище, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания.

91. За изчерпателност следва да се припомни, че забраните трябва да бъдат ясно формулирани по-специално когато са с наказателноправен характер ( 46 ). При това положение държавите членки са длъжни да конкретизират по аналогия забраните по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците при транспонирането им във вътрешното право. За тази цел трябва да бъдат приети подходящи правила. Освен това често е необходимо да се доуточнява кое поведение е забранено и на кои местата се налага да се полагат специални грижи.

в) Междинно заключение

92. Ето защо забраните за убиване и унищожаване по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците и по член 12, параграф 1, букви а) и в) от Директивата за местообитанията не изискват да е налице риск разглежданата мярка да окаже отрицателно въздействие върху състоянието на запазване на съответните животински видове. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не изключва прилагането на тези забрани.

93. Когато обаче посегателствата върху птици не са целени, а само допускани, забраните по член 5, букви а) и б) от Директивата за птиците се прилагат само доколкото по смисъла на член 2 това е необходимо за поддържане или адаптиране на тези видове на равнище, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания.

2. По забраните за обезпокояване

94. Що се отнася до забраната за обезпокояване, Директивата за птиците и Директивата за местообитанията, изглежда, се различават. В крайна сметка обаче двете забрани трябва да се тълкуват по сходен начин в смисъл, че състоянието на запазване на съответните видове има значение.

а) По Директивата за птиците

95. Съгласно член 5, буква г) от Директивата за птиците забраната за обезпокояване на видовете птици по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките се прилага, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на тази директива. Такова ограничение се налага именно по отношение на обезпокояването на птици, тъй като според опита то вече е допуснато дори само при придвижване в техните местообитания, например при разходка, ходене на работа или дори стоене на собствения балкон.

96. Съгласно член 1 от Директивата за птиците тя има за цел защитата на всички видове птици на европейската територия. Съгласно член 2 за постигането на тази цел държавите членки трябва да поддържат или адаптират популациите на тези видове на равнище, което отговаря на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания.

97. В това отношение, макар при спазване на специфичните разпоредби държавите членки да разполагат със свобода на преценка ( 47 ), съображения 3, 5, 7, 8 и най-вече 10 от Директивата показват, че държавите членки трябва да поддържат популациите на всички видове диви птици в Съюза на „задоволително ниво“ ( 48 ).

98. Състоянието на запазване обаче е само признак, който е от значение при оценката на обезпокояване. Самият текст на член 5, буква г) от Директивата за птиците показва, че целта във всички случаи е да се избегне обезпокояването през периода на размножаване и отглеждане на малките. Това уточнение е целесъобразно, тъй като размножаването и отглеждането на малките е от ключово значение за състоянието на запазване. Въпреки това обезпокояването дори и в тези периоди е забранено само доколкото има съществено значение. Това е така най-малкото когато обезпокояването засяга пряко редки птици при размножаването или отглеждането на малките. В съответствие с това Съдът вече е постановил, че обезлесяване, което засяга важно местообитание за редки видове, може да представлява забранено обезпокояване ( 49 ).

99. Тъй като забраната сама по себе си включва въздействието върху състоянието на запазване на съответния вид, в това отношение не е необходимо да се внасят нюанси в понятието за умисъл съгласно Директивата за местообитанията.

100. Ето защо съгласно член 5, буква г) от Директивата за птиците обезпокояването трябва да бъде забранено, ако то има съществено значение за постигането на целта да се поддържат или да се доведат до задоволително равнище популациите на видовете птици, и по-специално когато то вреди на редки птици при размножаването или отглеждането на малките.

б) По Директивата за местообитанията

101. Целта на Директивата за местообитанията е формулирана аналогично на целта на Директивата за птиците. По-точно съгласно член 2, параграф 2 от Директивата за местообитанията тя има за цел да запази или възстанови благоприятното състояние на запазване на естествените местообитания и видовете диви животни и растения от интерес за Общността. Същевременно мерките, взети в изпълнение на Директивата по член 2, параграф 3, вземат под внимание икономическите, социалните и културните изисквания, както и регионалните и местните особености.

102. За разлика от член 5, буква г) от Директивата за птиците обаче забраната за обезпокояване по член 12, параграф 1, буква б) от Директивата за местообитанията не е изрично свързана с целите на тази директива, и по-специално със състоянието на запазване на съответните видове. Паралелът обаче се състои във факта, че забраната трябва да се прилага по-специално през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция. Тези периоди се считат за особено чувствителни към обезпокояване ( 50 ), поради което обикновено са от особено значение за състоянието на запазване на видовете. Освен това прави впечатление, че трябва да бъде забранено обезпокояването на видовете, докато забраната за убиване по член 12, параграф 1, буква а) и определението в член 1, буква м) от Директивата за местообитанията се отнасят до всеки отделен екземпляр от защитените видове.

103. В съответствие с това Комисията предлага, макар и не в настоящото производство, а в своя ръководен документ, да бъдат обхванати само такива действия по обезпокояване, които намаляват възможностите за оцеляване, успеха или способността за размножаване на защитен вид или които водят до намаляване на зоната на разпространение ( 51 ).

104. Както при защитата на птиците, такова ограничение е необходимо, за да се избегне забраната за обезпокояване да ограничи по непропорционален начин човешки дейности, без да се вземат под внимание икономическите, социалните и културните изисквания, посочени в член 2, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Наистина, защитените видове животни, посочени в буква а) от приложение IV, се срещат по-рядко, отколкото широко разпространените видове птици, но не изглежда нито необходимо, нито уместно, за да се изключи каквото и да било обезпокояване, човек да избягва срещата с тези видове винаги когато забележи, че се намира в близост до тях. Такива срещи са напълно възможни точно с прилепи или някои земноводни и пеперуди.

105. Досегашната съдебна практика относно нарушението на забраната за обезпокояване също може да се разбира в този смисъл. Наистина, що се отнася до забраната за обезпокояване, Съдът е подчертал също, че стабилността на дадена популация, както и размерът ѝ не изключват нейното прилагане. Съответните случаи с морската костенурка Caretta caretta обаче се отнасят до дейности в защитени зони, които поради голямото им значение за съответните видове са конкретизирани ( 52 ), докато предмет на решението по дело Milosviper е зона, която е от основно значение за този вид ( 53 ). И решението относно кипърската жълтоуха водна змия се отнася до зона, която безспорно трябва да бъде защитена ( 54 ). На такива места задълженията за полагане на засилени грижи с цел избягване на обезпокояване са напълно уместни.

106. Привеждането на забраната за обезпокояване в съответствие с целта на Директивата за местообитанията обаче не се ограничава само до прилагането ѝ в изолирани и в крайна сметка незначителни случаи на обезпокояване на отделни екземпляри. В нея по-скоро се твърди също, че забраната за обезпокояване защитава важни местообитания на видовете, независимо дали точно там се намират отделни екземпляри, дали там има места за размножаване и почивка или дали в тях са определени защитени зони. Тъй като, независимо от тези фактори, именно с оглед на целите на директивата влошаване или разрушаване на местообитанието може да доведе до значително обезпокояване на съответния вид.

107. Ето защо забраната за обезпокояване по член 12, параграф 1, буква б) от Директивата за местообитанията трябва да се ограничи до действия, които е възможно в голяма степен да засегнат състоянието на запазване на защитените видове, по-специално в места от особено значение за тези видове или където те биха били засегнати по време на размножаването, отглеждането на малките, зимуването и миграцията.

Г. Равнището, на което следва да се извърши оценката за определяне на състоянието на запазване (трети въпрос)

108. Тъй като състоянието на защита на съответния вид е от значение поне за забраните за обезпокояване, а и за някои от другите забрани, предвидени в Директивата за птиците, е необходимо да се даде отговор на третия въпрос относно равнището, на което следва да се извърши оценка.

109. От полза при разглеждането на този въпрос са последните констатации във второто решение относно защитата на вълка във Финландия. Те се отнасят до оценката на състоянието на запазване на съответния вид при предоставянето на дерогация по член 16 от Директивата за местообитанията. Ако направените там констатации се приложат към оценката на посегателството, тя трябва да се основава на критерии, определени така, че да осигуряват дългосрочното запазване на динамиката и социалната стабилност на съответния вид ( 55 ).

110. В това отношение следва да се вземат предвид както територията на държавата членка, така и съответните биогеографски региони, за да се определи най-напред състоянието на запазване на популациите на засегнатите видове и на второ място, географските и демографските въздействия, които обезпокояванията могат да окажат върху него ( 56 ).

111. В това отношение оценката на въздействието, което дадено посегателство оказва върху зоната на местна популация, обикновено е необходима, за да се определи влиянието ѝ върху състоянието на запазване на въпросната популация в по-широк мащаб. Освен това състоянието за запазване на популацията в национален или биогеографски мащаб зависи и от съвкупното въздействие на различните форми на обезпокояване, засягащи местни зони ( 57 ).

112. Следователно, доколкото прилагането на забраните по член 5 от Директивата за птиците и по член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията зависи от състоянието на запазване на популациите от съответния вид, това състояние на територията на посочената държава членка или евентуално в рамките на визирания биогеографски район, когато границите на тази държава членка прекосяват няколко биогеографски района или пък ако областта на естествено разпространение на вида го изисква и доколкото е възможно, трябва да се оценява в трансграничен план ( 58 ).

V. Заключение

113. Поради изложеното по-горе предлагам на Съда да постанови следното: „1) Членове 1 и 5 от Директива 2009/147/ЕО относно опазването на дивите птици задължават държавите членки да приемат системи за защита на всички видове диви птици на европейската територия на държавите членки, за които се прилага Договорът. Системи за защита, които обхващат само видовете, посочени в приложение I към Директивата, или видове, които са застрашени в някаква степен или чиято популация е намаляваща в дългосрочен план, не отговарят на тези изисквания. 2) Наложената с член 12, буква г) от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна забрана за унищожаване или увреждане на местата за размножаване на животните, посочени в буква а) от приложение IV, не изисква състоянието на запазване на популациите от засегнатия вид да бъде застрашено от разглежданото действие. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не засяга действието на забраната. 3) Забраните за убиване и унищожаване по член 5, букви а) и б) от Директива 2009/147 и по член 12, параграф 1, букви а) и в) от Директива 92/43 не изискват да е налице риск разглежданата мярка да окаже отрицателно въздействие върху състоянието на запазване на съответните животински видове. Благоприятно състояние на запазване на съответния вид също не засяга действието на забраната. Когато обаче посегателствата върху птици не са целени, а само допускани, забраните по член 5, букви а) и б) от Директива 2009/147 се прилагат само доколкото по смисъла на член 2 това е необходимо за поддържане или адаптиране на тези видове на равнище, което отговаря по-специално на екологичните, научните и културните изисквания, като се отчитат икономическите и рекреационните изисквания. 4) Съгласно член 5, буква г) от Директива 2009/147 обезпокояването трябва да бъде забранено, ако то има съществено значение за постигането на целта да се поддържат или да се доведат до задоволително равнище популациите на видовете птици, и по-специално когато то вреди на редки птици при размножаването или отглеждането на малките. Забраната за обезпокояване по член 12, параграф 1, буква б) от Директива 92/43 се ограничава до действия, които е възможно в голяма степен да засегнат състоянието на запазване на защитените видове по-специално в места от особено значение за тези видове или където те биха били засегнати по време на размножаването, отглеждането на малките, зимуването и миграцията. 5) Доколкото прилагането на забраните по член 5 от Директива 2009/147 и по член 12, параграф 1 от Директива 92/43 зависи от състоянието на запазване на популациите от съответния вид, това състояние на територията на посочената държава членка или евентуално в рамките на визирания биогеографски район, когато границите на тази държава членка прекосяват няколко биогеографски района или пък ако областта на естествено разпространение на вида го изисква и доколкото е възможно, трябва да се оценява в трансграничен план“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: немски.

( 2 ) Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2013/17/EС на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).

( 3 ) Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 година относно опазването на дивите птици (ОВ L 20, 2010 г., стр. 7), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 година за адаптиране на някои директиви в областта на околната среда поради присъединяването на Република Хърватия (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).

( 4 ) Последното решение в този смисъл е от 11 юни 2020 г., Alianța pentru combaterea abuzurilor (C‑88/19, EU:C:2020:458).

( 5 ) Вж. решения от 15 май 2014 г., Briels и др. (C‑521/12, EU:C:2014:330), от 21 юли 2016 г., Orleans и др. (C‑387/15 и C‑388/15, EU:C:2016:583), от 26 април 2017 г., Комисия/Германия (C‑142/16, EU:C:2017:301), и от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C‑293/17 и C‑294/17, EU:C:2018:882).

( 6 ) Конвенция за опазване на дивата европейска флора и фауна и природните местообитания, открита за подписване на 19 септември 1979 г. в Берн (ОВ L 38, 1982 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 3, стр. 200); ратифицирана от името на Общността с Решение 82/72/ЕИО на Съвета от 3 декември 1981 г. (ОВ L 38, 1982 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 3, стр. 198).

( 7 ) Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (ОВ L 143, 2004 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 11, стр. 168), изменена с Директива 2013/30/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 12 юни 2013 г. (ОВ L 178, 2013 г., стр. 66).

( 8 ) Https://nature-art12.eionet.europa.eu/article12/summary, справка от 30 юли 2020 г.

( 9 ) Https://circabc.europa.eu/sd/a/fad548dd-b8e0‑4cc0-ae2f-266eb603671a/SE_Annex%20I%20Article%2017%20National%20Summary.docx, стр. 12, справка от 30 юли 2020 г.

( 10 ) Решения от 20 октомври 2005 г., Комисия/Обединено кралство (C‑6/04, EU:C:2005:626, т. 73—79), от 10 януари 2006 г., Комисия/Германия (C‑98/03, EU:C:2006:3, т. 55), и от 2 юли 2020 г., Magistrat der Stadt Wien (обикновен хомяк) (C‑477/19, EU:C:2020:517, т. 48).

( 11 ) Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851).

( 12 ) Решения от 8 юли 1987 г., Комисия/Белгия (247/85, EU:C:1987:339, т. 6 и 7), от 26 януари 2012 г., Комисия/Полша (C‑192/11, непубликувано, EU:C:2012:44, т. 33), и от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 251).

( 13 ) Решения от 2 август 1993 г., Комисия/Испания (Santoña) (C‑355/90, EU:C:1993:331, т. 15), от 13 юни 2002 г., Комисия/Ирландия (бяла яребица) (C‑117/00, EU:C:2002:366, т. 15), и от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 262 и 263).

( 14 ) Решения от 8 юли 1987 г., Комисия/Белгия (247/85, EU:C:1987:339, т. 21 и 22), и от 27 април 1988 г., Комисия/Франция (252/85, EU:C:1988:202, т. 10 и 11).

( 15 ) Решения от 27 април 1988 г., Комисия/Франция (252/85, EU:C:1988:202, т. 15), от 12 юли 2007 г., Комисия/Австрия (C‑507/04, EU:C:2007:427, т. 102 и 103), и от 26 януари 2012 г., Комисия/Полша (C‑192/11, непубликувано, EU:C:2012:44, т. 25).

( 16 ) Решения от 12 юли 2007 г., Комисия/Австрия (C‑507/04, EU:C:2007:427, т. 332 и сл.); вж. също моето заключение по това дело (C‑507/04, EU:C:2007:8, т. 119 и 120, както и т. 141 и 142).

( 17 ) Решение от 26 януари 2012 г., Комисия/Полша (C‑192/11, непубликувано, EU:C:2012:44, т. 63).

( 18 ) Решение от 21 юни 2018 г., Комисия/Малта (диви чинки) (C‑557/15, EU:C:2018:477).

( 19 ) Ръководен документ на Европейска комисия относно строгото опазване на животинските видове от интерес за Общността в рамките на Директива 92/43/ЕИО (2007 г.), глава 2, точки 71—79 (стр. 53—55 от превода на немски език).

( 20 ) Решения от 10 януари 2006 г., Комисия/Германия (C‑98/03, EU:C:2006:3, т. 55), и от 2 юли 2020 г., Magistrat der Stadt Wien (обикновен хомяк) (C‑477/19, EU:C:2020:517, т. 27).

( 21 ) Решения от 9 юни 2011 г., Комисия/Франция (Feldhamster) (C‑383/09, EU:C:2011:369, т. 19—21), от 15 март 2012 г., Комисия/Кипър (кипърска жълтоуха водна змия) (C‑340/10, EU:C:2012:143, т. 60—62), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 231), и от 2 юли 2020 г., Magistrat der Stadt Wien (обикновен хомяк) (C‑477/19, EU:C:2020:517, т. 20).

( 22 ) Решения от 30 януари 2002 г., Комисия/Гърция (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, т. 31), от 16 март 2006 г., Комисия/Гърция (Vipera schweizeri) (C‑518/04, непубликувано, EU:C:2006:183, т. 21), и от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (C‑504/14, EU:C:2016:847, т. 148).

( 23 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 237).

( 24 ) Заключение подело Комисия/Испания (видра) (C‑221/04, EU:C:2005:777, т. 49 и 50), и по дело Комисия/Гърция (Кипарисия) (C‑504/14, EU:C:2016:105, т. 126).

( 25 ) Решения от 18 май 2006 г., Комисия/Испания (видра) (C‑221/04, EU:C:2006:329, т. 71), и от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (C‑504/14, EU:C:2016:847, т. 159).

( 26 ) Решение от 18 май 2006 г., Комисия/Испания (видра)(C‑221/04, EU:C:2006:329, т. 72 и 73).

( 27 ) Решение от 10 ноември 2016 г., Комисия/Гърция (Кипарисия) (C‑504/14, EU:C:2016:847, т. 114, 157 и 158).

( 28 ) Решение от 30 януари 2002 г., Комисия/Гърция (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, т. 36 и 39).

( 29 ) Вж. обаче относно забраната за обезпокояване точка 101 и сл.

( 30 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 231, 237 и 238).

( 31 ) Решения от 27 април 1988 г., Комисия/Франция (252/85, EU:C:1988:202, т. 28), от 16 октомври 2003 г., Ligue pour la protection des oiseaux и др. (C‑182/02, EU:C:2003:558, т. 17), и от 8 юни 2006 г., WWF Italia и др. (C‑60/05, EU:C:2006:116, т. 32).

( 32 ) Решение от 23 април 2020 г., Комисия/Финландия (Пролетен лов на мъжки обикновени гаги) (C‑217/19, EU:C:2020:291, т. 84).

( 33 ) Доклад относно Конвенцията за опазване на дивата европейска флора и фауна и естествените местообитания (1997—1998 г.) (член 9, параграф 2) (представен от Европейската комисия), SEC(2001) 515 окончателен.

( 34 ) Вж. относно други международни конвенции решения от 24 ноември 1992 г., Poulsen и Diva Navigation (C‑286/90, EU:C:1992:453, т. 9), от 3 септември 2008 г., Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (C‑402/05 P и C‑415/05 P, EU:C:2008:461, т. 291) от 21 декември 2011 г., Air Transport Association of America и др. (C‑366/10, EU:C:2011:864, т. 123), и от 11 юли 2018 г., Bosphorus Queen Shipping (C‑15/17, EU:C:2018:557, т. 44).

( 35 ) Вж. обаче относно забраната за обезпокояване по-долу точка 95 и сл.

( 36 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 253 и 254).

( 37 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 259).

( 38 ) Möckel, S., 35 Jahre Europäische Vogelschutzrichtlinie. — Natur und Recht, 2014, р. 381 (387), все пак основателно се позовава на широко разпространените прилепи, всички видове на които подлежат на строга защита по Директивата за местообитанията.

( 39 ) Вж. моето заключение по дело Комисия/Испания (видра) (C‑221/04, EU:C:2005:777, т. 50).

( 40 ) Вж. по-горе, точка 41 и сл.

( 41 ) Вж. Machtans, C., Wedeles, C. et Bayne, E. A first estimate for Canada of the number of birds killed by colliding with building windows. — Avian Conservation and Ecology 8.2 (2013), р. 5.

( 42 ) Вж. напр. Slater, F. M. An assessment of wildlife road casualties–the potential discrepancy between numbers counted and numbers killed. — Web Ecology 3.1 (2002), р. 33.

( 43 ) Решение от 13 юни 2002 г., Комисия/Ирландия (бяла яребица) (C‑117/00, EU:C:2002:366, т. 15 и сл.).

( 44 ) Вж. точка 77 по-горе.

( 45 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 18).

( 46 ) Вж. заключението ми по дело Tronex (C‑624/17, EU:C:2019:150, т. 51 и 52 и цитираната съдебна практика).

( 47 ) Вж. решения от 8 юли 1987 г., Комисия/Белгия (247/85, EU:C:1987:339, т. 8) и Комисия/Италия (262/85, EU:C:1987:340, т. 8), и от 19 януари 1994 г., Association pour la protection des animaux sauvages и др. (C‑435/92, EU:C:1994:10, т. 20).

( 48 ) Вж. решения от 27 април 1988 г., Комисия/Франция (252/85, EU:C:1988:202, т. 28), от 16 октомври 2003 г., Ligue pour la protection des oiseaux и др. (C‑182/02, EU:C:2003:558, т. 17), и от 23 април 2020 г., Комисия/Финландия (Frühjahrsjagd auf die männliche Eiderente) (C‑217/19, EU:C:2020:291, т. 68), както и заключението на генералния адвокат Geelhoed по дело WWF Italia и др. (C‑60/05, EU:C:2006:116, т. 50) и моето заключение по дело Комисия/Ирландия (C‑418/04, EU:C:2006:569, т. 111 и 112).

( 49 ) Решение от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C‑441/17, EU:C:2018:255, т. 251 и сл.).

( 50 ) Ръководен документ на Комисията (посочено в бележка под линия 19, глава 2, т. 41 [стр. 42 от превода на немски език]).

( 51 ) Посочено в бележка под линия 19, глава 2, точка 39 (стр. 42 от превода на немски език).

( 52 ) Решение от 30 януари 2002 г., Комисия/Гърция (Caretta caretta) (C‑103/00, EU:C:2002:60, т. 17), и моето заключение по дело Комисия/Германия (Кипарисия) (C‑504/14, EU:C:2016:105, т. 1 и 13).

( 53 ) Решение от 16 март 2006 г., Комисия/Гърция (Vipera schweizeri) (C‑518/04, непубликувано, EU:C:2006:183, т. 15).

( 54 ) Решение от 15 март 2012 г., Комисия/Кипър (Natrix natrix cypriaca) (C‑340/10, EU:C:2012:143, т. 16 и 18, както и 63—65).

( 55 ) Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 57).

( 56 ) Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 58).

( 57 ) Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 59).

( 58 ) Решение от 10 октомври 2019 г., Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola (C‑674/17, EU:C:2019:851, т. 61).