ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

представено на 16 май 2019 година ( 1 )

Дело C‑281/18 P

Repower AG

срещу

Служба на Европейския съюз за интелектуална собственост (EUIPO)

„Обжалване — Марка на Европейския съюз — Производство за обявяване на недействителност — Оттегляне на първоначалното решение на апелативния състав, с което частично се отхвърля искането за обявяване на недействителност на словната марка на Европейския съюз „REPOWER“

1. Жалбата се отнася, най-общо казано, до правното основание, позволяващо на апелативните състави на EUIPO да оттеглят собствените си решения.

2. Спорът възниква с искането на сдружението repowermap.org (наричано по-нататък „repowermap“) за обявяване на недействителността на марка на Европейския съюз (REPOWER), чийто притежател е друго предприятие (Repower AG), по отношение на всички стоки и услуги, обхванати от заявката за регистрация.

3. След обжалване по административен ред, с решение от 8 февруари 2016 г. пети апелативен състав на EUIPO уважава частично искането за обявяване на недействителност на марката ( 2 ). След като това решение е обжалвано от repowermap пред Общия съд ( 3 ), апелативният състав сам го оттегля (на 3 август 2016 г.) поради недостатъчност на мотивите.

4. Тогава Repower AG подава жалба срещу решението от 3 август 2016 г. пред Общия съд, който я отхвърля с решение от 21 февруари 2018 г., обжалвано понастоящем.

I. Правна уредба. Регламент (ЕО) № 207/2009 ( 4 )

5. Ratione temporis спрямо спора се прилага първоначалният текст на Регламент № 207/2009, изменен през 2015 г. ( 5 ) и впоследствие заменен от Регламент (ЕС) 2017/1001 ( 6 ).

6. Член 80 от Регламент № 207/2009 предвижда: „1. Когато Службата е извършила вписване в регистъра или е взела решение, което съдържа явна процедурна грешка по вина на Службата, тя прави нужното вписването да бъде заличено или решението да бъде отменено. В случаите, когато има само една страна в производството, чиито права се засягат от вписването или решението, заличаването на вписването или отмяната на решението се постановяват, макар за страната грешката да не е била явна. 2. Заличаването на вписването или отмяната на решението, така както са посочени в параграф 1, се постановяват, служебно или по искане на една от страните в производството, от отдела, който е извършил вписването или е взел решението. Заличаването или отмяната се постановяват в рамките на шест месеца, считано от датата, на която е извършено вписването в регистъра или на която е било взето решението, след консултация със страните в производството и с евентуалните притежатели на права върху въпросната марка на Общността, които са вписани в регистъра. 3. Настоящият член не засяга правото на страните да подадат жалба съгласно членове 58 и 65, нито възможността, съгласно реда и условията, определени в регламента за прилагане, да се коригират евентуални езикови грешки или грешки при транскрипцията и явни грешки в решенията на Службата или грешки по вина на Службата при регистрацията на марката или при публикуването на тази регистрация“.

7. Член 83 от Регламент № 207/2009 гласи: „При липса на процедурни разпоредби в настоящия регламент, в регламента за прилагането, в правилата за таксите или в процедурния правилник на апелативните състави Службата взема предвид общоприетите в тази област принципи в държавите членки“.

II. Обстоятелства по спора

А. Производството пред EUIPO

8. Repower AG е притежател на словната марка на Съюза „REPOWER“, регистрирана за стоки и услуги от класове 4, 9, 37, 39, 40 и 42 от Ницската спогодба ( 7 ). Тези категории стоки и услуги се отнасят в частност до електрическата енергия, нейното производство и други технически аспекти.

9. На 3 юни 2013 г. repowermap иска обявяване на недействителност на марката „REPOWER“, тъй като смята, че тя е описателна и е лишена от отличителен характер по отношение на всички стоки и услуги, за които е регистрирана ( 8 ).

10. С решение от 9 юли 2014 г. отделът по отмяна на EUIPO: – уважава частично искането за обявяване на недействителност във връзка с някои от стоките и услугите, включени в класове 37 ( 9 ) и 42 ( 10 ), – отхвърля това искане за обявяване на недействителност по отношение на всички останали стоки и услуги, – що се отнася до отличителния характер на знака, според отдела по отмяна repowermap не е доказало, че думата „REPOWER“ се използва обичайно в търговския оборот за обозначаване на останалите стоки и услуги, поради което тя може да се възприема като марка.

11. Repowermap обжалва решението на отдела по отмяна пред апелативния състав, който отхвърля жалбата с решение от 8 февруари 2016 г. Според отдела по отмяна знакът не е описателен и repowermap не е представило доказателства, които да установяват, че той се използва обичайно за обозначаване на спорните стоки и услуги.

12. На 26 април 2016 г. repowermap подава до Общия съд жалба за отмяна на решението на апелативния състав от 8 февруари 2016 г. (дело Т‑188/16).

13. Докато производството по дело Т‑188/16 е висящо пред Общия съд, на 3 август 2016 г. ( 11 ) апелативният състав решава да оттегли решението от 8 февруари 2016 г. Той обосновава оттеглянето с „недостатъчни мотиви [към решението от 8 февруари 2016 г.]“ относно стоките и услугите, което представлява „явна процедурна грешка по смисъла на член 80 от Регламент № 207/2009“. Освен това апелативният състав посочва, че ще приеме ново решение своевременно ( 12 ), което прави на 26 септември 2016 г. ( 13 ).

Б. Обжалваното съдебно решение

14. На 10 октомври 2016 г. Repower AG обжалва пред Общия съд решението на апелативния състав от 3 август 2016 г., като изтъква четири основания за недействителност: i) липса на правно основание, ii) липса на компетентност на апелативните състави да оттеглят собствените си решения, iii) нарушение на член 80 от Регламент № 207/2009, на насоките за разглеждане на EUIPO и на принципите на добра администрация, правна сигурност и сила на пресъдено нещо и iv) липса на мотиви.

15. За целите на настоящото производство ще отбележа, че в жалбата си до Общия съд Repower AG поддържа следното: – Апелативният състав е нарушил член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009, тъй като липсата на мотиви не представлява процедурна грешка, а грешка при прилагане на материалноправната уредба ( 14 ). – Съгласно част А, раздел 6, точка 1.3.1 от насоките за разглеждане на EUIPO не може да бъде оттеглено решение, което е било обжалвано пред апелативен състав. Посоченият принцип би трябвало да се прилага по аналогия и спрямо решенията на апелативните състави, които са обжалвани пред Общия съд. – Възможността за която и да е инстанция на EUIPO свободно да изменя предмета на спора в рамките на производство, което е в ход, е несъвместима с принципите на добра администрация, правна сигурност и сила на пресъдено нещо.

16. С решение от 21 февруари 2018 г. ( 15 ) Общият съд отхвърля четирите основания и следователно жалбата на Repower AG.

17. Общият съд възприема твърдението, че недостатъчните мотиви не могат да бъдат квалифицирани като процедурна грешка. Позовавайки се на предходно решение ( 16 ), той заключава, че „мотивите на решението засяга[т] самата му същност и липсата на мотиви не може да се счита за процедурна грешка по смисъла на член 80, параграф 1 от […] Регламент № 207/2009“. Ето защо апелативният състав „не е можел да основе обжалваното решение на член 80, параграф 1 от […] Регламент № 207/2009“ ( 17 ).

18. Въз основа на тази предпоставка Общият съд приема, че „апелативните състави по принцип могат да се позовават на общия правен принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразен административен акт, за да оттеглят своите решения“ ( 18 ). Според него съществуването на конкретна разпоредба (член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009) не пречи на прилагането на посочения принцип независимо от този член.

19. В подкрепа на това твърдение Общият съд отново посочва две предходни свои решения ( 19 ), от които прави извода, че „дори в случая на уредено от законодателя производство за оттегляне на актовете на определена институция последната може да оттегли определен акт на основание на общия правен принцип, допускащ оттеглянето на […] административни актове при спазване на определени условия [спазване на разумен срок и зачитане на оправданите правни очаквания на ползващото се от акта лице]“ ( 20 ).

20. Според Общия съд понятието за „явна процедурна грешка“ не е дефинирано в никой от регламентите, посочени в член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009, като последният „не е лишен от двусмислие и следователно не е достатъчно ясен, за да изключи прилагането на член 83 от Регламент № 207/2009“ ( 21 ).

21. По-нататък Общият съд се съсредоточава върху анализа на условията за прилагане на посочения по-горе общ правен принцип, за да направи извода ( 22 ), че: – обжалваното решение (за оттегляне) е прието в разумен срок, малко по-малко от шест месеца след решението от 8 февруари 2016 г., – Repower AG не може да се позовава на оправдани правни очаквания, след като repowermap е обжалвало решението от 8 февруари 2016 г. ( 23 ).

22. Общият съд отхвърля довода, че принципът за оттегляне е несъвместим с принципите на добра администрация, правна сигурност и сила на пресъдено нещо. От една страна, поправянето на опорочаващи дадено решение грешки и пропуски е законосъобразно и в интерес на доброто административно управление. От друга страна, тъй като оттеглянето трябва да се извърши в разумен срок, правото на заинтересованото лице да може да разчита на законосъобразността на акта, е зачетено. Накрая, решенията на апелативните състави, които са административни, а не съдебни актове, не се ползват със сила на пресъдено нещо ( 24 ).

III. Производство пред Съда и искания на страните

23. Repower AG подава жалбата си в секретариата на Съда на 24 април 2018 г. EUIPO и repowermap представят своите писмени отговори съответно на 25 юли и на 17 август 2018 г.

24. Repower AG иска от Съда да отмени обжалваното съдебно решение и да осъди EUIPO да плати съдебните разноски. Службата и repowermap молят Съда да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателя да заплати съдебните разноски.

25. На 14 март 2019 г. е проведено съдебно заседание, в което вземат участие Repower AG, EUIPO и repowermap.

IV. Разглеждане на жалбата

26. Въпреки че Repower AG излага пет основания, Съдът приканва генералния адвокат да съсредоточи анализа си върху второто и третото основание ( 25 ), съгласно които това дружество изтъква: – неправилно прилагане на общия правен принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразни административни актове, в нарушение на членове 80 и 83 от Регламент № 207/2009 (второ основание), и – нарушение на член 83 от Регламент № 207/2009 поради разместване на тежестта на доказване в ущърб на жалбоподателя (трето основание).

27. Дори да се изменя обичайната методология при разглеждането на жалбите срещу съдебните актове на Общия съд, считам, че в настоящия анализ може да се постигне по-голяма яснота, ако преди разглеждането на всяко от двете основания изложа предварително някои съображения относно предмета на спора.

А. Предварителни съображения

1. Общият правен принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните актове в правото на Съюза

28. С термина „оттегляне“ в широк смисъл се обозначават две различни правни явления, които могат да засегнат административни актове с благоприятно за заинтересованото лице съдържание: – от една страна, решението, с което по съображения за целесъобразност дадена институция лишава от действие свой собствен предходен акт, който не е непременно незаконосъобразен ( 26 ), и – от друга страна, „служебното преразглеждане“ по съображения за законосъобразност, което се извършва (при изпълнението на определени критерии), когато предходният акт има пороци, водещи до неговата незаконосъобразност ( 27 ).

29. Оттеглянето по това дело може да се причисли към втората от двете посочени категории: в действителност то представлява служебно преразглеждане, извършено едностранно от орган на Съюза (апелативен състав) по отношение на акт, който самият той е издал и който впоследствие приема за опорочен от грешка, водеща до неговата незаконосъобразност.

30. Ранната практика ( 28 ) на Съда възприема разглеждания понастоящем принцип като общ принцип на административното право на шестте държави — членки на тогавашната Европейска икономическа общност. Той е формулиран по следния начин в решение De Compte/Парламент: „на всяка институция на Общността, която установи, че приет от нея акт е незаконосъобразен, следва да се признае правото да го оттегли в разумен срок […]“, въпреки че „оттеглянето с обратно действие на благоприятен административен акт поначало е поставено в зависимост от изпълнението на много стриктни условия“ ( 29 ).

31. Впоследствие този принцип е прилаган в най-разнообразни области като например статута на длъжностните лица и на служителите, наети от институциите на Съюза ( 30 ), финансирането от ФЕОГА ( 31 ), определянето на квоти за производство на стоманени продукти в рамките на Договора за ЕОВС ( 32 ) или определянето на помощи на Общността в областта на маслодайните семена ( 33 ).

32. Няма да разглеждам тук дискусията дали този принцип е от конституционен ранг подобно на принципа на равно третиране ( 34 ) или на правна сигурност ( 35 ), с който оттеглянето на влезли в сила актове поначало е в разрез. Достатъчно е да се подчертае, че първият трябва да се прилага, като се прави опит за съвместяване на правната сигурност (чието отражение са оправданите правни очаквания на ползващото се от акта лице за неговата привидна законосъобразност) с принципа на законност, тоест с интереса на Съюза от правилното функциониране на неговите институции и агенции ( 36 ).

33. Използвайки правомощието си за оттегляне на акт поради неговата незаконосъобразност, публичният орган жертва част от правната сигурност на гражданите в името на общия интерес, който изисква приемането на административни актове без пороци. Оттук и необходимостта от предпазливост, когато трябва да се засегне по неблагоприятен начин правната сфера на лице, което преди това се е ползвало от акт на самата администрация, признала му дадено субективно право ( 37 ).

34. От горното следва, че законодателят на Съюза може да модулира прилагането на принципа за оттегляне на незаконосъобразните административни актове, чието съдържание е било благоприятно за засегнатите лица. Така той може да определя границите, с които трябва да се съобразяват институциите на Съюза в това отношение, особено когато целта е защита на правната сигурност. Това ограничаване е особено важно в производствата inter partes, тъй като предвид противостоящите позиции на засегнатите лица приеманите от администрацията решения за оттегляне биха увредили един субект и същевременно биха облагодетелствали друг, отразявайки се на правното положение на този, който вече е разчитал на благоприятно с оглед на интересите му решение.

35. Затова считам, че законодателят на Съюза може да уточни какви (формални или по същество) и доколко съществени пороци трябва да са налице, за да бъде допустимо оттеглянето. В съдебното заседание EUIPO и repowermap отричат тази възможност, изтъквайки неограничения характер на общия принцип, допускащ оттегляне на незаконосъобразните административни актове при всякакви обстоятелства.

36. Тази теза не ми се струва убедителна и всъщност тя не отчита факта, че включително в настоящата редакция споменаването в член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 на явните грешки вече ограничава приложното поле на въпросния принцип. Ако последният имаше неограничен обхват, законодателят на Съюза просто нямаше да може да ограничи приложимостта му с норма от вторичното право, тъй като незаконосъобразността на даден акт не зависи от това дали порокът, от който той страда, е явен или не.

2. Прилагане на принципа спрямо правото на Съюза в областта на марките

37. В правото на Съюза в областта на марките напрежението между оттеглянето и правната сигурност проличава в член 80, параграф 1 и член 83 от Регламент № 207/2009.

38. С член 80 законодателят е сметнал за подходящо да ограничи хипотезите, при които инстанциите на EUIPO могат да оттеглят решенията си: само когато последните „съдържа[т] явна процедурна грешка“.

39. В член 83 той признава, че „[п]ри липса на процедурни разпоредби в настоящия регламент [или в други актове за неговото прилагане] Службата взема предвид общоприетите в тази област принципи в държавите членки“.

40. Въпреки че ще се спра по-нататък върху тълкуването в обжалваното съдебно решение на посочените две разпоредби, бих искал още тук да изтъкна, че не откривам никакво двусмислие в член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009. Изразът „явна процедурна грешка“ ( 38 ) като всеки правен термин изисква тълкуване, за да се изясни дали е била допусната очевидна (и сериозна) грешка в рамките на дадено производство. Извън този процес на тълкуване обаче, присъщ за прилагането на всяка правна норма, не съзирам никакво двусмислие в разглежданата разпоредба.

41. Не ми се струва също така, че въпросният член съдържа правна „празнота“, при това не само защото за него важи правилото inclusio unius, exclusio alterius. Според мен член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 въвежда изрично ограничение на правомощията за оттегляне, които се отнасят до формалните грешки, а не до тези по същество. Ако законодателят искаше правомощието за оттегляне да се отнася до последните, несъмнено щеше да предвиди такава възможност. Съдът на Съюза би иззел функцията на законодателя, ако във връзка с разпоредба с такова съдържание приеме, че могат да се разширят правомощията за оттегляне, за да се запълни твърдяната празнота.

3. Оттегляне на решенията на апелативните състави

42. От теоретична гледна точка е спорно дали апелативните състави разполагат с правомощието да оттеглят собствените си решения, когато пред Общия съд има висящо производство за отмяната им. Въпреки административната им природа има определен консенсус относно квазисъдебната функция ( 39 ) на подобни състави по принцип, и на тези на EUIPO в частност ( 40 ). Би могло спрямо тях да се приложи по аналогия същото правило като действащото за юрисдикциите stricto sensu, а именно невъзможност за служебно оттегляне на собствените решения, макар впоследствие в тях да е открита грешка, формална или по същество.

43. От тази гледна точка (повтарям, по-скоро теоретична) приеманите от апелативните състави решения могат да бъдат лишени от действие само посредством предвидения от законодателя на Съюза редовен способ за контрол на актовете на неговите институции и агенции: тоест посредством уредената в член 65 от Регламент № 207/2009 ( 41 ) жалба за отмяна до Общия съд.

44. Въпреки това се случва този въпрос да бъде оставен и на нормотворческата свобода на законодателя на Съюза. В рамките на свободата си на преценка последният би могъл както да забрани, така и да допусне апелативните състави да оттеглят решенията си, докато по отношение на тях е налице висящо съдебно производство.

45. В този контекст неизбежно следва да се признае, че когато в член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 се споменават решенията, съдържащи явна процедурна грешка, не се прави разграничение между различните инстанции на EUIPO, една от които е именно апелативният състав. Нито процедурният правилник на тези състави ( 42 ), нито регламентът за прилагането, действащ към момента на настъпване на фактите, съдържат изключване в това отношение ( 43 ).

Б. По второто основание

1. Твърдения на страните

46. Repower AG критикува Общия съд за това, че се е позовал на общия принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните административни актове, за да потвърди обжалваното решение. Според него член 83 от Регламент № 207/2009 представлява lex specialis, който разрешава на EUIPO да прибягва до общите принципи, признати в тази област в държавите членки, когато посоченият регламент съдържа правна празнота. Освен това тази разпоредба допускала само позоваване на общите за държавите членки принципи, но не и на общите принципи на правото на Съюза.

47. Според Repower AG член 80 от Регламент № 207/2009 не съдържа правна празнота: в него се предвижда изключение от неоттегляемостта, така че EUIPO да може да оттегли свое решение само когато същото съдържа явна процедурна грешка. Ако това правомощие обхващаше и други видове пороци, член 80 би загубил смисъла си, тъй като законодателят е искал последните да останат извън обхвата на изключението.

48. Освен това Repower AG упреква Общия съд в това, че се позовава на съдебни решения относно оттеглянето на решения на Комисията в областта на държавните помощи ( 44 ) или на картелите между предприятия ( 45 ), в които се разглеждат правила, различни от тези по Регламент № 207/2009.

49. Накрая, Repower AG твърди, че от систематична гледна точка само член 61 от Регламент № 207/2009 предвижда оттеглянето на акт от инстанцията на EUIPO, чието решение е обжалвано пред апелативните състави, в производствата по случаи ex parte. От това произтичало, че след като липсва подобна разпоредба относно преразглеждането в случаите inter partes, волята на законодателя е била жалбата за отмяна, подадена до Общия съд, да бъде пречка пред служебното оттегляне на решението на апелативния състав.

50. Главното възражение на EUIPO и repowermap е, че това основание е недопустимо, тъй като се ограничава до повторение на изложените на първа инстанция доводи относно липсата на правна празнота в Регламент № 207/2009, без да се посочва ясно грешката при прилагане на правото, допусната от Общия съд.

51. При условията на евентуалност, що се отнася до съществото на спора, EUIPO е на различно мнение от Repower AG по въпроса за релевантността на съдебните решения относно правомощието на Комисията да оттегля собствените си решения. Тази съдебна практика била само израз на общия принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните административни актове, с които се признават субективни права. Условията за оттеглянето (а именно спазване на разумен срок и зачитане на оправданите правни очаквания на ползващото се от акта лице) били изпълнени в настоящия случай.

52. Repowermap подчертава, че в жалбата до Съда не е изяснено доколко разликата в материите (държавни помощи/право относно марките) оказва влияние върху условията за прилагане на принципа, допускащ оттеглянето на административните решения.

2. Анализ на основанието

а) По допустимостта

53. Съгласно член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда „[с] изтъкнатите правни основания и доводи ясно се указват оспорените части от мотивите на съдебния акт на Общия съд“.

54. Макар че не трябва да се проявява прекален формализъм при прилагането на това правило, то не може и да се пренебрегне. Именно във връзка с марките на Съюза Съдът е внесъл нюанса, че когато жалбоподателят оспорва тълкуването или прилагането на правото на Съюза от страна на Общия съд, разгледаните в първоинстанционното производство правни доводи могат отново да бъдат обсъдени в хода на производството по обжалване ( 46 ).

55. След като Repower AG е изтъкнало пред Общия съд нарушение на член 80 от Регламент № 207/2009 и основанието му в това отношение е било отхвърлено в съдебното решение, нищо не пречи представените на първа инстанция доводи да бъдат изложени и в производството по обжалване, като в тази фаза на производството те бъдат насочени срещу съответните съображения на Общия съд.

56. Не е възможно обаче да не се отчете обстоятелството, че макар Repower AG да е задължено ясно да укаже оспорените части от обжалваното съдебното решение, в точки 31—41 от жалбата, отнасящи се до второто основание, то не е обяснило точно кои точки или пасажи от съдебното решение оспорва. По този начин то не се е съобразило с нормата на член 169, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда, нито с тълкуващата този член съдебна практика, според която жалбата трябва точно да посочва пороците на съдебното решение, чиято отмяна се иска ( 47 ).

57. Наистина, когато в съдебното заседание дава отговор на въпрос на състава, Repower AG уточнява, че второто основание се отнася до точки 65 и 66 от обжалваното съдебно решение. Ако се пренебрегне просрочието на това уточнение, Съдът би могъл да приеме основанието за допустимо, извършвайки по-малко строг прочит на собствената си практика. Всъщност въпреки всичко останалите страни и самият Съд са успели да установят, по-специално в устната фаза на производството, спорните елементи, на които се базира второто основание.

58. В обобщение, процесуалната ортодоксалност и стриктното следване на съдебната практика налагат второто основание да бъде обявено за недопустимо. Въпреки това, в случай че Съдът не счита така, ще изложа виждането си относно твърдените в това основание (без необходимата яснота) грешки при прилагане на правото, допуснати в обжалваното съдебно решение.

б) По същество

59. Repower AG посочва ( 48 ), че законодателят не е предвидил правомощие на апелативните състави за служебно преразглеждане на собствените им актове, твърдение, което е повторено и в рамките на третото основание ( 49 ). Поради вече изложените от мен съображения не смятам, че неговата теза по този въпрос може да бъде възприета.

60. Обратно, второто основание би могло да бъде уважено, ако се докаже, че Общият съд е трябвало да се ограничи до прилагане на член 80 от Регламент № 207/2009.

1) Самодостатъчност на член 80

61. Както вече посочих в предварителните съображения, споделям виждането на Repower AG, че в член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 законодателят на Съюза е избрал да ограничи основанията за оттегляне, с които EUIPO може да си послужи, до случаите на „явна процедурна грешка“.

62. Този ясно изразен в разпоредбата избор свидетелства за свободата на законодателя да модулира, включително да ограничава, прилагането на принципа, допускащ оттеглянето от страна на институциите и агенциите на Съюза ( 50 ). Следователно EUIPO и юрисдикциите, упражняващи контрол върху актовете на тази служба, трябва да се съобразяват с въпросния избор.

63. Според мен член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 е самодостатъчна разпоредба в смисъл, че очертава границите на правомощието за оттегляне. Затова не следва да се прекрачват тези граници, за да се приеме, че изключените основания за оттегляне (например грешките по същество) могат да бъдат включени отново по силата или на общия принцип, или на член 83 от същия регламент. Последната разпоредба се прилага само в отсъствие на други разпоредби в Регламента (или в другите актове за неговото прилагане), отсъствие, което в случая не е налице.

64. При тези предпоставки не възприемам подхода на Общия съд, който се позовава на някои свои решения ( 51 ), за да направи аналогия между настоящия случай и предвидения в член 9 от Регламент № 659/1999 ( 52 ). В тези решения Общият съд дава тълкуване, че Комисията може да оттегли при всякакви обстоятелства (стига да са спазени определени условия относно срока и оправданите правни очаквания на адресатите) незаконосъобразните си актове, независимо от посочения член 9 от Регламент № 659/1999.

65. Без да е необходимо сега да се произнасям по тълкуването на член 9 от Регламент № 659/1999, достатъчно е да отбележа, че член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009 има твърде различна правна структура. Според мен член 9 от Регламент № 659/1999 предвижда особена хипотеза (неточна информация, предоставена от страните), която не изключва други основания за оттегляне. Обратно, член 80, параграф 1 изчерпва, така да се каже, възможностите, като допуска оттегляне само при наличието на явна процедурна грешка.

66. Различната нормативна структура на двете разпоредби води до това, че хипотетично може да се направи извод за обща приложимост на принципа, допускащ оттеглянето на незаконосъобразни актове, отвъд член 9 от Регламент № 659/1999, но това не важи във връзка с член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009.

67. Ето защо второто основание следва да бъде уважено в това отношение. Това обстоятелство обаче няма непременно да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение, ако въпреки всичко Общият съд е квалифицирал правилно грешката, допусната в първото решение на апелативния състав. Поради изложените по-долу съображения ми се струва, че Общият съд е сгрешил при тази квалификация.

2) Естеството на грешката в оттегленото решение

68. В обжалваното съдебно решение, като отново се позовава на друго решение на Общия съд ( 53 ), същият приема, че „мотивите на решението засяга[т] самата му същност и липсата на мотиви не може да се счита за процедурна грешка по смисъла на член 80, параграф 1 от […] Регламент № 207/2009“ ( 54 ). Въз основа на това Общият съд отхвърля преценката на апелативния състав, че недостатъчните мотиви на първото му решение представляват процедурна грешка ( 55 ).

69. Считам обаче, че това виждане не е правно издържано и че апелативният състав правилно е квалифицирал недостатъчните мотиви като процедурна грешка.

70. Всъщност съгласно постоянната практика на Съда „задължение[то] за мотивиране представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се разграничава от въпроса за обосноваността на мотивите, тъй като той спада към законосъобразността по същество на спорния акт [на Съюза]“ ( 56 ).

71. Ако не е изпълнено задължението за мотивиране на даден акт (понеже липсват мотиви или същите са недостатъчни, когато тази недостатъчност е релевантна), този акт съдържа формална или процедурна грешка, а не грешка по същество. Мотивирането е „съществено процесуално изискване“ ( 57 ), тоест необходима част от производството, водещо до приемането на крайното решение и до външната му конфигурация. За сметка на това изясняването дали изложените в решението съображения са правилни от правна гледна точка, се извършва при разглеждането на съществото на спора, тоест при упражняването на контрол за материална законосъобразност на акта.

72. Изпълнението на задължението за мотивиране следва да се преценява с оглед не само на текста на акта, но и на неговия контекст, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя ( 58 ). Анализът на мотивите има подчертано казуистичен характер, поради което в зависимост от контекста и от обхвата на решението упражнение със сходна интензивност може според обстоятелствата да се квалифицира като достатъчно или недостатъчно мотивиране или дори като липса на мотиви.

73. Видно от писменото изявление от 22 юни 2016 г. на апелативния състав до страните, „вследствие на жалбата до Общия съд на Европейския съюз“ (става въпрос за жалбата на repowermap, по която е образувано дело Т‑188/16, производството по което понастоящем е спряно) този състав е установил недостатъчни мотиви по смисъла на член 75 от Регламент № 207/2009.

74. Действително в точки 94 и 95 от жалбата си до Общия съд repowermap посочва, че решението на апелативния състав (впоследствие оттеглено) не съдържа нито една точка, нито дори едно изречение, в което да се разглеждат причините, поради които оспореният знак не е описателен във връзка със стоките и услугите. Повтарям, че след тези твърдения апелативният състав оттегля решението си от 8 февруари 2016 г.

75. Следователно грешката, призната от апелативния състав, е свързана с недостатъчните мотиви на решението му от 8 февруари 2016 г. Както впоследствие правилно преценява този състав, тя може да се квалифицира като процедурна грешка. Всъщност никоя от страните не оспорва недостатъчността на мотивите, нито явния характер на този порок по смисъла на член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009.

76. При тези обстоятелства считам, че Общият съд е нарушил член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009, като е приел в точка 59 от обжалваното съдебно решение, че апелативният състав не може да основе обжалваното решение на тази разпоредба.

3) Процесуални последици от уважаването на второто основание

77. Съгласно постоянната съдебна практика, „ако мотивите на решение на Общия съд разкриват нарушение на правото на Съюза, но неговият диспозитив изглежда обоснован поради други правни съображения, такова нарушение не може да доведе до отмяната на това решение и е необходимо да се извърши замяна на мотивите“ ( 59 ). За сметка на това въпросното нарушение води до липса на основание и следователно до неправилност на съответните последващи съображения в съдебното решение ( 60 ).

78. По настоящото дело, макар и по съображения, които намирам за неправилни, Общият съд в крайна сметка потвърждава решението за оттегляне, прието от апелативния състав на 3 август 2016 г. Ако, както смятам, това оттегляне е в съответствие с член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009, следва (ако бъде преодоляна свързаната с недопустимостта пречка) съответните съображения от съдебното решение да бъдат заменени с други, които подкрепят квалификацията като явна процедурна грешка, посочена от апелативния състав като основание за оттегляне на решението му от 8 февруари 2016 г.

В. По третото основание

1. Твърдения на страните

79. Repower AG упреква Общия съд, че е разместил тежестта на доказване и следователно е нарушил съответните правила при прилагането на член 83 от Регламент № 207/2009. То твърди, че след като EUIPO се позовава на общия принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните административни актове, именно тази служба трябва да докаже съществуването на такъв принцип във всички държави членки. Противно на приетото от Общия съд, не можело да се изисква от Repower AG да предостави информация за държава членка, която не признава посочения принцип.

80. Според Repower AG в член 83 от Регламент № 207/2009 се споменават само процедурните разпоредби на държавите членки в областта на марките. В посочените държави обаче не съществувал общ принцип, който да предвижда възможността за оттегляне на собствените решения на националните служби относно марките.

81. EUIPO и repowermap считат, че третото основание произтича от неправилно разбиране на обжалваното съдебно решение и че Общият съд не е разместил тежестта на доказване. Той просто бил припомнил, че принципът, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните административни актове, е общ за държавите членки, както Съдът е признал още с първите си решения и както постоянно се повтаря в актовете на юрисдикциите на Съюза. В този контекст в обжалваното съдебно решение се отправял упрек до Repower AG, че не е представило никакви доказателства за това, че този принцип не съществува в правния ред на някоя от държавите членки.

82. Repowermap допълва, че функцията на общите принципи на правото е да служат за тълкувателни насоки и да коригират нежелателни ефекти на нормите, поради което възприемането им в съдебната практика правело ненужно тяхното доказване.

2. Анализ на основанието

83. В съдебното заседание се спори дали Общият съд е приложил пряко общия принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните административни актове, или е направил това посредством член 83 от Регламент № 207/2009.

84. Съмнението възниква при прочита на последното изречение на точка 66 от обжалваното съдебно решение, едно от малкото места, където Общият съд споменава въпросния член 83. В това изречение се твърди по-специално че „доколкото понятието за явна процедурна грешка не е дефинирано в посочените регламенти, член 80, параграф 1 от […] Регламент № 207/2009 не е лишен от двусмислие и следователно не е достатъчно ясен, за да изключи прилагането на член 83 от Регламент № 207/2009“.

85. Според мен от точки 62—65 може да се изведе, че Общият съд е искал да приложи пряко общия принцип, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните актове, след като е преценил, че е налице празнота в член 80 от Регламент № 207/2009. Смятам, че това е действителната логика на решението и че точка 66 от него само добавя хипотетично позоваване на член 83. Всъщност единствената точка (точка 93) от решението, посветена специално на тази разпоредба, представлява отговор на допълнително твърдение на жалбоподателя, а не ключов довод за отхвърляне на жалбата.

86. Затова в този контекст позоваването от Общия съд на член 83 от Регламент № 207/2009 се извършва за изчерпателност и не представлява ratio decidendi на решението. Ето защо съгласно постоянната съдебна практика третото основание би трябвало да се приеме за неотносимо, тъй като евентуалното му уважаване не би могло да доведе до отмяна на обжалваното съдебно решение ( 61 ).

87. Ако обаче Съдът не възприеме тази преценка, при условията на евентуалност ще се произнеса по съществото на основанието.

88. Според Общия съд Repower AG твърди, че „EUIPO била задължена да изложи общите национално-правни принципи, опирайки се на приложимите във всички държави членки без изключение принципи“ ( 62 ).

89. Общият съд отхвърля това твърдение, като приема, че принципът, допускащ оттеглянето на незаконосъобразните актове, е общ за всички държави членки, както е посочено в първите решения на Съда ( 63 ) и е потвърдено впоследствие от Съда и от Общия съд ( 64 ).

90. При това положение, ако се приеме предпоставката за приложимост на член 83, това, което е трябвало се направи по този спор, след като се изключи член 80 от Регламент № 207/2009, е не да се изследват особеностите на принципа за оттегляне като цяло или признаването му в съдебната практика, а да се даде тълкуване на член 83 от Регламент № 207/2009, съгласно който при липса на процедурни разпоредби в посочения регламент „Службата взема предвид общоприетите в тази област принципи в държавите членки“ ( 65 ).

91. С други думи, ако се приеме наличието на празнота (quod non) в член 80 от Регламент № 207/2009, е трябвало да се провери дали посоченият принцип се прилага — и при какви условия — спрямо оттеглянето на решенията на националните служби относно марките (включително на апелативните състави) съгласно националното право на държавите членки. Следвало е именно EUIPO да провери този факт.

92. Общият съд упреква Repower AG, че „не дава пример за нито една държава членка, в която този принцип не се признава“ ( 66 ). Повтарям обаче, че в действителност именно от EUIPO Общият съд е следвало да изисква доказателства в тази специфична област (а не по принцип), за да се установи при какви условия правните системи на държавите членки допускат националните им служби относно марките да оттеглят собствените си решения.

93. В обобщение, ако не се приемат изложените от мен съображения за неотносимост, това основание би трябвало да бъде уважено.

94. Това уважаване не би могло да има друга последица освен връщане на делото на Общия съд, като се има предвид, че за да защити виждането си в полза на извършеното от апелативния състав оттегляне, EUIPO в нито един момент не се е позовала ( 67 ) на член 83 от Регламент № 207/2009.

95. При тези обстоятелства Общият съд трябва да определи срок, в който EUIPO да представи доказателства за това как се прилага в правото на държавите членки принципът, допускащ оттеглянето на решенията на службите относно марките ( 68 ).

V. По съдебните разноски

96. Тъй като настоящото заключение се отнася само до две от петте основания, не мога да се произнеса по съдебните разноски, което би следвало да се направи (съгласно член 184, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда), ако жалбата на Repower AG е неоснователна в нейната цялост.

VI. Заключение

97. Поради изложените съображения предлагам на Съда: 1) Да приеме за недопустимо — или при условията на евентуалност да отхвърли — второто основание от жалбата на Repower AG срещу решението на Общия съд от 21 февруари 2018 г., постановено по дело T‑727/16, Repower/EUIPO — repowermap.org (REPOWER). 2) Да приеме за неотносимо третото основание от посочената жалба или при условията на евентуалност да го уважи и да върне делото на Общия съд.

( 1 ) Език на оригиналния текст: испански.

( 2 ) Решение от 8 февруари 2016 г., преписка R 2311/2014‑5.

( 3 ) Дело T‑188/16, repowermap/EUIPO — Repower (REPOWER), спряно пред Общия съд.

( 4 ) Регламент на Съвета от 26 февруари 2009 година относно марката на Общността (OB L 78, 2009 г., стр. 1).

( 5 ) Регламент (ЕС) 2015/2424 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за изменение на Регламент № 207/2009 и Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността и за отмяна на Регламент (ЕО) № 2869/95 на Комисията относно таксите, събирани от Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайн) (ОВ L 341, 2015 г., стр. 21).

( 6 ) Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (OB L 154, 2017 г., стр. 1).

( 7 ) Относно международната класификация на стоките и услугите за регистрация на марки от 15 юни 1957 г., изменена на 28 септември 1979 г.

( 8 ) В това отношение repowermap изтъква член 52, параграф 1, буква а) във връзка с член 7, параграф 1, букви б) и в) от Регламент № 207/2009.

( 9 ) Посочват се: „Строителни услуги; ремонтни услуги; монтажни услуги; изграждане, ремонт и поддръжка на преносни и разпределителни инсталации, инсталации за средно и ниско напрежение, инсталации за обществено осветление, както и на електрически инсталации; изграждане, ремонт и поддръжка на електроразпределителни инсталации; инсталиране и поддръжка на трансформаторни станции и електроразпределителни инсталации; монтаж и поддръжка на улично осветление; изграждане, инсталиране и поддръжка на големи паркове за високопроизводителни термопомпи; консултации в областта на посочените услуги“.

( 10 ) По-конкретно се посочват: „Технологични услуги и свързани с тях изследвания и дизайн; техническа експертиза на електрически инсталации; инженеринг в областта на дейностите по сертифициране, отчитане, информация и контрол на инсталации във връзка с енергоснабдяването“.

( 11 ) Преписка R 2311/2014‑5 (REV).

( 12 ) Точки 16—18 от решението от 3 август 2016 г.

( 13 ) Решението от 26 септември 2016 г. е ирелевантно за настоящото производство по обжалване. То е обжалвано както от Repower AG, така и от repowermap пред Общия съд, който е спрял производствата в очакване на решението по настоящото дело.

( 14 ) В отговор на въпрос на Общия съд Repower AG добавя, че общият правен принцип, който допуска оттеглянето на незаконосъобразен административен акт, не може да служи за правно основание на обжалваното решение.

( 15 ) Решение Repower/EUIPO — repowermap.org (REPOWER) (T‑727/16, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“, EU:T:2018:88).

( 16 ) Решение от 22 ноември 2011 г., mPAY24/OAMI — Ultra (MPAY24) (T‑275/10, непубликувано, EU:T:2011:683).

( 17 ) Точки 57 и 59 от обжалваното съдебно решение.

( 18 ) Пак там, точка 61.

( 19 ) Решения от 12 септември 2007 г., González y Díez/Комисия (T‑25/04, EU:T:2007:257, т. 97), и от 18 септември 2015 г., Deutsche Post/Комисия (T‑421/07 RENV, EU:T:2015:654, т. 47); вж. точки 63—65 от обжалваното съдебно решение.

( 20 ) Точка 65 от обжалваното съдебно решение.

( 21 ) Пак там, точка 66.

( 22 ) Пак там, точка 67—82.

( 23 ) Общият съд допълва, че недостатъчните мотиви за решението от 8 февруари 2016 г., що се отнася до връзката на оспорваната марка с останалите стоки и услуги, е трябвало да породят у Repower AG, в качеството му на добър търговец, съмнения относно законосъобразността на това решение. В това отношение Общият съд посочва решения от 12 февруари 2008 г., CELF и ministre de la Culture et de la Communication (C‑199/06, EU:C:2008:79, т. 68), и от 20 юни 1991 г., Cargill/Комисия (C‑248/89, EU:C:1991:264, т. 22).

( 24 ) Точки 84—86 от обжалваното съдебно решение.

( 25 ) Съгласно първото основание е налице нарушение на член 188 от Процедурния правилник на Общия съд, съгласно четвъртото — нарушение на оправданите правни очаквания на Repower AG, а съгласно петото — грешка в мотивите.

( 26 ) Показателен пример за оттегляне в този смисъл е предвиденото в член 50 от Договора за ЕС.

( 27 ) Такъв по-конкретно е случаят с член 80 от Регламент № 207/2009. В разгледаните от мен текстове на различни езици (немски, испански, френски, английски, италиански, нидерландски и португалски) се използва думата „оттегляне“ или друга подобна на съответния език, за да се обозначи лишаването от действие на предходен акт с оглед на неговата незаконосъобразност. За последователност с формулировката в правото на Съюза ще използвам термина „оттегляне“ (а не „служебно преразглеждане“), както и съответния глагол.

( 28 ) В решение от 12 юли 1957 г., Algera и др./Asamblea Común (7/56 и 3/57—7/57, EU:C:1957:7, стр. 116).

( 29 ) Решение от 17 април 1997 г. (C‑90/95 P, EU:C:1997:198, т. 35).

( 30 ) Освен решение от 12 юли 1957 г., Algera и др./Asamblea Común (7/56 и 3/57—7/57, EU:C:1957:7), вж. и решение от 9 март 1978 г., Herpels/Комисия (54/77, EU:C:1978:45, т. 38).

( 31 ) Решение от 26 февруари 1987 г., Consorzio Cooperative d’Abruzzo (15/85, EU:C:1987:111, т. 12 и сл.).

( 32 ) Решение от 3 март 1982 г., Alpha Steel/Комисия (14/81, EU:C:1982:76, т. 10 и 11).

( 33 ) Решение от 20 юни 1991 г., Cargill/Комисия (C‑248/89, EU:C:1991:264, т. 20).

( 34 ) Решение от 15 октомври 2009 г., Audiolux и др. (C‑101/08, EU:C:2009:626, т. 53 и 54).

( 35 ) Вж. по-специално решение от 13 януари 2004 г., Kühne & Heitz (C‑453/00, EU:C:2004:17, т. 24).

( 36 ) Това е изрично обяснено в решение от 22 март 1961 г., Snupat (42/59 и 49/59, EU:C:1961:5, стр. 76).

( 37 ) Доказателство в това отношение е текстът на член III‑36(3), трето изречение от ReNEUAL Model Rules on EU Administrative Procedure — Book III — Single Case Decision-Making (ReNEUAL SC 2014, p. 94), съгласно чиито разяснения посоченият член „empowers public authorities only under very restrictive conditions to withdraw such a decisión“ (стр. 141, точка 138). Макар да не са обвързващи, тези правила свидетелстват за предпазливостта в административното право на значителна част от държавите членки.

( 38 ) В този контекст използваната в текста на испански език дума „evidente“ („очевиден“) е синоним на „manifiesto“ („явен“) — прилагателно име, което в по-голяма степен съответства на използваното в текстовете на други езици, като например френски („manifeste“) или немски език („offensichtlich“). В текста на английски език се използва думата „obvious“.

( 39 ) Вж. заключението на генералния адвокат Bot по дело СХВП/National Lottery Commission (C‑530/12 P, EU:C:2013:782, т. 93); във връзка със същите състави, но на Службата на Общността за сортовете растения (CPVO), вж. решение от 21 май 2015 г., Schräder/CPVO (C‑546/12 P, EU:C:2015:332, т. 73).

( 40 ) Правомощията им не се ограничават до упражняването на контрол върху актовете на даден публичен орган, а тези състави подготвят терена за обжалване пред юрисдикциите на Съюза, като изясняват фактическите и правните въпроси, които следва да бъдат обсъдени пред Общия съд. Вж. решение от 13 март 2007 г., СХВП/Kaul (C‑29/05 P, EU:C:2007:162, т. 53 и 54).

( 41 ) Същото е запазено в член 72 от Регламент 2017/1001.

( 42 ) Регламент (ЕО) № 216/96 на Комисията от 5 февруари 1996 година за установяване на процедурни правила за организацията на дейността на апелативните състави към Службата за хармонизация във вътрешния пазар (марки и дизайн) (OB L 28, 1996 г., стр. 11; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 221), изменен с Регламент (ЕО) № 2082/2004 на Комисията от 6 декември 2004 година (OB L 360, 2004 г., стр. 8; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 64) и отменен с Делегиран регламент (ЕС) 2017/1430 на Комисията от 18 май 2017 година за допълнение на Регламент № 207/2009 на Съвета и за отмяна на регламенти (ЕО) № 2868/95 и № 216/96 на Комисията (OB L 205, 2017 г., стр. 1).

( 43 ) Регламент (ЕО) № 2868/95 на Комисията от 13 декември 1995 година за прилагане на Регламент (ЕО) № 40/94 на Съвета относно марката на Общността (OB L 303, 1995 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 189).

( 44 ) Става въпрос за решения от 12 септември 2007 г., González y Díez/Комисия (T‑25/04, EU:T:2007:257), и от 18 септември 2015 г., Deutsche Post/Комисия (T‑421/07 RENV, EU:T:2015:654).

( 45 ) Има се предвид решение от 15 юли 2015 г., Socitrel и Companhia Previdente/Комисия (T‑413/10 и T‑414/10, EU:T:2015:500, т. 187).

( 46 ) „Всъщност, ако жалбоподателят не може да основе жалбата си на вече изложени пред Общия съд основания и доводи, […] производство[то по обжалване] отчасти би се обезсмислило“. Решения от 10 май 2012 г., Rubinstein и L’Oréal/СХВП (C‑100/11 P, EU:C:2012:285, т. 110), и от 17 март 2016 г., Naazneen Investments/СХВП (C‑252/15 P, EU:C:2016:178, т. 24 и цитираната съдебна практика).

( 47 ) Вж. например решение от 28 февруари 2018 г., mobile.de/EUIPO (C‑418/16 P, EU:C:2018:128, т. 35 и цитираната съдебна практика).

( 48 ) Точка 36 от жалбата до Съда.

( 49 ) Точка 48 от жалбата до Съда.

( 50 ) Вж. точка 34 от настоящото заключение.

( 51 ) Посочени в бележка под линия 44 от настоящото заключение.

( 52 ) „Комисията може да анулира решение [относно държавна помощ], взето съгласно член 4, параграф 2 или 3 или член 7, параграфи 2, 3, 4, след като е дала възможност на съответната държава членка да представи коментарите си, когато решението е било основано на неточна информация, която е била предоставена по време на процедурата и е била определящ фактор за решението“. Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [108 ДФЕС] (OB L 83, 1999 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

( 53 ) Става въпрос за решение от 22 ноември 2011 г., MPAY24 (T‑275/10, EU:T:2011:683).

( 54 ) Точка 57 от обжалваното съдебно решение.

( 55 ) Пак там, точка 59.

( 56 ) Наред с други, решения от 25 юли 2018 г., Испания/Комисия (C‑588/17 P, непубликувано, EU:C:2018:607, т. 74), от 14 септември 2016 г., Trafilerie Meridionali/Комисия (C‑519/15 P, EU:C:2016:682, т. 40), и от 2 април 1998 г., Комисия/Systraval и Brink’s France (C‑367/95 P, EU:C:1998:154, т. 63 и 67 и цитираната съдебна практика).

( 57 ) Решение от 14 октомври 2010 г., Deutsche Telekom/Комисия (C‑280/08 P, EU:C:2010:603, т. 130).

( 58 ) Решения от 7 февруари 2018 г., American Express (C‑643/16, EU:C:2018:67, т. 73), и от 16 юни 2015 г., Gauweiler и др. (C‑62/14, EU:C:2015:400, т. 70 и цитираната съдебна практика).

( 59 ) Вж. решение от 9 юни 2011 г., Diputación Foral de Vizcaya и др./Комисия (C‑465/09 P—C‑470/09 P, непубликувано, EU:C:2011:372, т. 171 и цитираната съдебна практика), и от по-новата съдебна практика — определение от 22 ноември 2018 г., King/Комисия (C‑412/18 P, непубликувано, EU:C:2018:947, т. 18).

( 60 ) Поне в точки 60—91 от обжалваното съдебно решение.

( 61 ) Вж. например определение от 11 юни 2015 г., Faci/Комисия (C‑291/14 P, непубликувано, EU:C:2015:398, т. 50 и цитираната съдебна практика).

( 62 ) Точка 93 от обжалваното съдебно решение.

( 63 ) Решения от 12 юли 1957 г., Algera и др./Asamblea Común (7/56 и 3/57—7/57, EU:C:1957:7, стр. 115 и 116), от 22 март 1961 г., Snupat/Върховен орган (42/59 и 49/59, EU:C:1961:5, стр. 160), и от 13 юли 1965 г., Lemmerz-Werke/Върховен орган (111/63, EU:C:1965:76, стр. 852).

( 64 ) Цитират се решения от 3 март 1982 г., Alpha Steel/Комисия (14/81, EU:C:1982:76, т. 10), от 5 декември 2000 г., Gooch/Комисия (T‑197/99, EU:T:2000:282, т. 53), от 12 септември 2007 г., González y Díez/Комисия (T‑25/04, EU:T:2007:257, т. 97), и от 11 юли 2013 г., BVGD/Комисия (T‑104/07 и T‑339/08, непубликувано, EU:T:2013:366, т. 63).

( 65 ) Курсивът е мой.

( 66 ) Точка 93 от обжалваното съдебно решение.

( 67 ) Позоваването на тази разпоредба се прави между другото — при излагането на доводи в полза на правомощието на апелативните състави да оттеглят даден акт поради липса на мотиви въз основа на член 80, параграф 1 от Регламент № 207/2009.

( 68 ) Относно обмена на информация между Службата и органите на държавите членки вж. член 20 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/626 на Комисията от 5 март 2018 година за определяне на подробни правила за прилагането на някои разпоредби на Регламент (ЕС) 2017/1001 и за отмяна на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/1431 (OB L 104, 2018 г., стр. 37).