Дела T‑144/07, T‑147/07—T‑150/07 и T‑154/07

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV и др.

срещу

Европейска комисия

„Конкуренция — Картели — Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО — Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки — Подялба на пазарите — Определяне на цените“

Резюме на решението

1. Конкуренция — Картели — Споразумения между предприятия — Засягане на търговията между държави членки — Критерии за преценка — Потенциално значително засягане — Картел, който обхваща цялата територия на държава членка — Разделяне на пазарите на национален принцип — Недопустимост

(членове 81 ЕО и 82 ЕО)

2. Конкуренция — Картели — Споразумения между предприятия — Засягане на търговията между държави членки — Значителност — Преценка с оглед на положението и значимостта на участниците на пазара

(член 81 ЕО)

3. Конкуренция — Разпределение на правомощията между Комисията и националните органи по конкуренция — Известие на Комисията относно сътрудничеството в рамките на мрежата от органите по конкуренция — Право на предприятията делата им да се разглеждат от определен орган по конкуренция — Липса

(членове 81 ЕО и 82 ЕО; член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точки 8 и 31 от Известие 2004/C 101/03 на Комисията)

4. Европейски общности — Езиков режим — Връчване на документите на език, различен от езика на страните — Съгласие на страните — Липса на нарушение

(член 3 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

5. Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества

(членове 81 ЕО и 82 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

6. Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Презумпция за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества

(членове 81 ЕО и 82 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

7. Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества — Нарушение на принципа на личната отговорност — Липса — Нарушение на презумпцията за невиновност — Липса

(член 81 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

8. Конкуренция — Правила на Съюза — Нарушения — Възлагане на отговорност — Дружество майка и дъщерни дружества — Стопанска единица — Критерии за преценка — Презумпция за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества — Дъщерно дружество, притежавано от междинно холдингово дружество — Обстоятелство, което не е достатъчно за оборване на презумпцията

(член 81, параграф 1 ЕО)

9. Актовe на институциите — Мотивиране — Задължение — Обхват — Решения — Отстраняване на нередовност, изразяваща се в липса на мотиви, чрез тяхното излагане в хода на спорното производство — Недопустимост

(член 253 ЕО)

10. Производство — Събиране на доказателства — Изслушване на свидетели

(членове 64 и 65 от Процедурния правилник на Общия съд)

11. Конкуренция — Глоби — Решение на Комисията, с което се констатира нарушение и което е прието след издаването от национален орган по конкуренция на временно решение за освобождаване от глоби — Нарушение на принципа ne bis in idem — Липса

(член 81 ЕО; член 54 от Конвенцията за прилагане на споразумението от Шенген; членове 5, 14 и 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

12. Конкуренция — Глоби — Решение на Комисията, с което се констатира нарушение и което е прието след издаването от национален орган по конкуренция на временно решение за освобождаване от глоби — Нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания — Липса — Нарушение на принципа на добрата администрация — Липса

(член 23 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

13. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Критерии за преценка

(членове 81 ЕО и 82 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

14. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Съгласуваност на размера на глобите, наложени на няколко предприятия

(член 81 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 А от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

15. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Отчитане на ефективния икономически капацитет на предприятието да нанесе вреди

(членове 81 ЕО и 82 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 A от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

16. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Възпиращ характер

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 1 A от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

17. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Тежест на нарушението — Отегчаващи обстоятелства — Повторност на нарушението — Понятие

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 2 от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

18. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Намаляване на размера на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Условия — Съществена добавена стойност на доказателствата, представени от съответното предприятие

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

19. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Намаляване на размера на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Право на преценка на Комисията

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

20. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Намаляване на глобата в замяна на съдействие от страна на обвиненото предприятие — Условия — Намаляване на глобата поради неоспорване

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 96/C 207/04 на Комисията и Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

21. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Прилагане на Известието относно сътрудничеството — Намаляване на глобата извън предвиденото в посоченото известие поради неоспорване

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 96/C 207/04 на Комисията и Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

22. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Намаляване на глобата извън предвиденото в Известието относно сътрудничеството поради неоспорване — Пропорционалност

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

23. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Неналагане или намаляване на глобата поради съдействие на обвиненото предприятие — Намаляване на глобата по реда на Известието относно сътрудничеството и извън предвиденото в Известието относно сътрудничеството

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; Известие 2002/C 45/03 на Комисията)

24. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Общ оборот на съответното предприятие

(член 81 ЕО; член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета; точка 5, буква б) от Известие 98/C 9/03 на Комисията)

25. Конкуренция — Глоби — Размер — Определяне — Критерии — Спазване на принципа на пропорционалност — Условия

(член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 на Съвета)

1. Предпоставката по членове 81 ЕО и 82 ЕО относно последиците за търговията между държавите членки трябва да се тълкува и прилага с оглед на нейната цел, а именно да се определи в кои случаи в областта на конкуренцията се прилага правото на Съюза и в кои — правото на държавите членки. В този смисъл в приложното поле на правото на Съюза попадат картелите и практиките, които биха могли да създадат пречки за свободната търговия между държавите членки, така че да се застраши осъществяването на целите на единния пазар между държавите членки, в частност като се разделят пазарите на национален принцип или се измени структурата на конкуренцията на общия пазар.

За да може да засегне търговията между държавите членки, съответното решение, споразумение или практика трябва въз основа на съвкупност от фактически и правни обстоятелства да позволява с достатъчна степен на вероятност да се предвиди, че може да упражни пряко или непряко, действително или потенциално въздействие върху търговските потоци между държавите членки, и то по начин, който поражда опасения, че може да възпрепятства осъществяването на единния пазар между държавите членки. Трябва освен това въздействието да не е незначително. В този смисъл засягането на вътреобщностната търговия по правило е резултат от общото действие на множество фактори, които поотделно невинаги са определящи. Същевременно картел, който обхваща цялата територия на държава членка, поради самото си естество води до засилване на националното разделяне на пазарите, като така възпрепятства търсеното с Договора взаимно икономическо обвързване.

(вж. точки 55—57 и 60)

2. Въздействието, което споразумението или съгласуваната практика може да оказва върху търговията между държавите членки, се преценява в частност с оглед на положението и значимостта на участниците на пазара на съответните продукти. Когато участващите в картела предприятия осигуряват по-голямата част от предлагането на съответните продукти на пазара, може да се приеме, че картелът може да засегне значително търговията между държавите членки.

Освен това Комисията не е длъжна да докаже, че антиконкурентните практики имат значителни последици за търговията между държавите членки. Всъщност единственото изискване по член 81, параграф 1 ЕО е ограничаващите конкуренцията споразумения и съгласувани практики да могат да засегнат търговията между държавите членки.

(вж. точки 67—69)

3. Видно от разпоредбите на Регламент № 1/2003, водещата роля за разкриването и констатирането на нарушенията на правилата на Съюза в областта на конкуренцията принадлежи на Комисията и не се влияе от успоредната компетентност на националните органи по конкуренция съгласно посочения регламент. Всъщност член 11, параграф 6 от този регламент овластява Комисията да образува производство за постановяване на решение дори когато съответното дело вече се разглежда от национален орган, при условие че преди това се е допитала до него. Освен това съгласно същата разпоредба с образуването на производство пред Комисията националните органи изгубват правомощията си да прилагат по съответния случай правилата на Съюза в областта на конкуренцията.

Наред с това съгласно точка 31 от Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата от органите по конкуренция това известие не създава индивидуално право за участвалите в нарушението дружества да искат случаят да бъде разгледан от точно определен орган. Следователно предприятията нямат право или оправдано правно очакване определено нарушение да бъде преследвано от националните органи по конкуренция вместо от Комисията.

В допълнение точка 8 от това известие няма задължителна сила, доколкото формулировката ѝ сочи, че става дума за обикновена възможност за разпределяне на правомощията, която не предполага забрана за Комисията да разглежда съответния случай, когато са изпълнени условията по тази точка.

(вж. точки 76, 77 и 80)

4. Комисията е многоезична институция, за която трябва да се приеме, че може да работи на всички официални езици на Общността. Предприятието жалбоподател няма основание да твърди, че правото му на защита е нарушено, поради това че изложението на възраженията и крайното решение в административното производство са му били връчени на определен официален език, въпреки че самото то е използвало два други официални езика в административното производство и след като признава, че се е съгласило документите да му бъдат връчени на този език.

(вж. точки 86 и 414)

5. Дружеството майка може да носи отговорност за поведението на дъщерното дружество, в частност когато, макар да притежава отделна правосубектност, това дъщерно дружество не определя самостоятелно пазарното си поведение, а по същество изпълнява указанията, които му дава дружеството майка, по-конкретно с оглед на икономическите, организационните и юридическите връзки между тези два правни субекта. Всъщност в подобна ситуация дружеството майка и неговото дъщерно дружество са част от една и съща стопанска единица и следователно са едно-единствено предприятие. Така обстоятелството, че дружество майка и неговото дъщерно дружество представляват едно-единствено предприятие по смисъла на член 81 ЕО, позволява на Комисията да адресира до дружеството майка решение за налагане на глоби, без да се изисква да е доказано личното участие на последното в нарушението.

В особения случай, когато дружество майка притежава 100 % от капитала на своето дъщерно дружество, извършило нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, дружеството майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното дружество и наред с това съществува оборима презумпция, че посоченото дружество майка действително упражнява решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество.

При тези обстоятелства е достатъчно Комисията да докаже, че целият капитал на дадено дъщерно дружество е собственост на неговото дружество майка, за да презумира, че последното упражнява решаващо влияние върху търговската политика на дъщерното дружество. След това Комисията ще може да приеме, че дружеството майка трябва да носи солидарна отговорност за заплащането на наложената на неговото дъщерно дружество глоба, освен ако това дружество майка, в чиято тежест е да обори тази презумпция, не представи достатъчно доказателства, въз основа на които да се установи, че неговото дъщерно дружество има самостоятелно поведение на пазара.

(вж. точки 94—97 и 310—313)

6. В особения случай, когато дружество майка притежава 100 % от капитала на своето дъщерно дружество, извършило нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, съществува оборима презумпция, че посоченото дружество майка действително упражнява решаващо влияние върху поведението на своето дъщерно дружество. Когато организационните, икономическите и правните връзки между посочените предприятия сочат наличието на влияние на дружествата майки върху стратегията на дъщерните дружества, има основание те да се разглеждат като един-единствен стопански субект.

За сметка на това обстоятелството, че предприятията жалбоподатели са участвали самостоятелно в административното производство и са представили отделно отговори на изложението на възраженията, не може да обори презумпцията за отговорност на дружествата майки за поведението на дъщерните им дружества. Наистина, щом само дружеството майка е поддържало връзка с Комисията по повод на съответното нарушение, това може да е признак, че то действително упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното дружество, но все пак фактът, че дъщерните дружества от групата са представили отделни отговори на изложението на възраженията, не доказва самостоятелността на тези дъщерни дружества.

(вж. точки 96 и 125—127)

7. Съгласно принципа на личната отговорност, който се прилага във всяко административно производство, което може да приключи с решение за налагане на санкции съгласно правилата на Съюза в областта на конкуренцията, предприятието трябва да бъде санкционирано само за деяния, за които лично отговаря. Този принцип обаче трябва да се съвместява с понятието за предприятие. Всъщност не свързаното с нарушението отношение на подбудителство между дружеството майка и неговото дъщерно дружество, нито — на по-силно основание — участието на първото в споменатото нарушение, а фактът, че те представляват едно-единствено предприятие по смисъла на член 81 ЕО, позволява на Комисията да адресира решението за налагане на глоби до дружеството майка на групата. Освен това предходната практика на Комисията по вземане на решение не може да се отнася към всеки отделен случай. Всъщност решенията по други случаи може да имат само ориентировъчна стойност, когато фактите по тези случаи не са същите.

Презумпцията за невиновност, която следва по-специално от член 6, параграф 2 от Европейската конвенция за правата на човека, е част от основните права, признати в правния ред на Съюза, и освен това е потвърдена в член 6, параграф 2 ЕС и в член 48, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз. Предвид характера на разглежданите нарушения и вида и тежестта на предвидените за тях санкции презумпцията за невиновност се прилага и в производствата във връзка с нарушения на приложимите за предприятията правила на конкуренцията, когато тези производства могат да приключат с решение за налагане на глоби или периодични имуществени санкции.

В този контекст правило за реализиране на отговорността за определено нарушение като презумпцията за решаващо влияние на дружеството майка върху изцяло притежаваните от него дъщерни дружества не може да накърни презумпцията за невиновност. Всъщност Eвропейският съд по правата на човека приема, че член 6 от Eвропейската конвенция за правата на човека допуска фактическите и законовите презумпции, които се срещат в наказателноправните системи, но изисква те да бъдат поставени в разумни граници при съобразяване с тежестта на евентуалните последици и при спазване на правото на защита. В този смисъл презумпцията за невиновност не е нарушена, когато в производствата в областта на конкуренцията определени заключения се извеждат въз основа на емпирични правила с оглед на обичайния ход на събитията, стига съответните предприятия да имат възможност да оборят тези заключения.

(вж. точки 106—108, 112 и 114)

8. Възможността за санкциониране на крайното дружество майка за нарушението на дъщерното му дружество не е пречка за санкционирането и на междинното холдингово дружество и на самото дъщерно дружество, ако Комисията има основание да смята всички тези дружества за част от едно и също предприятие. В такава хипотеза, ако са налице предпоставките за реализирането на отговорността, Комисията има право да санкционира дъщерното дружество, участвало в нарушението, междинното дружество майка, което го е контролирало през този период, и крайното дружество майка на групата. В това отношение, когато става дума за група от дружества, холдингът е дружество, чиято задача е да групира участия в различни дружества и чиято функция е да осигури единно ръководство на тези дружества.

(вж. точки 119 и 122)

9. Въпреки че Комисията не е длъжна в мотивите на решение, което приема, за да осигури прилагането на правилата на конкуренцията, да обсъжда всички фактически и правни въпроси и всички съображения за вземане на такова решение, това не променя факта, че по силата на член 253 ЕО тя е длъжна да изложи поне фактите и правните съображения, които са от съществено значение в контекста на нейното решение, за да позволи по този начин на съдилищата на Съюза и на заинтересованите страни да се запознаят с условията, при които е приложила Договора. Освен това мотивите за всяко решение трябва да се съдържат в самото него и не може за първи път да бъдат изложени изрично едва впоследствие пред съда, освен по изключение. В този смисъл мотивите по принцип трябва да се съобщят на заинтересованото лице едновременно с неблагоприятното за него решение.

(вж. точки 133, 146 и 399)

10. Що се отнася до преценката в първоинстанционното производство на исканията за събиране на доказателства, отправени от страна по даден спор, единствено Общият съд е компетентен да преценява евентуалната необходимост от допълване на данните, с които разполага по отнесените до него дела.

В това отношение не може да бъде уважено направеното от предприятието жалбоподател искане за разпит на свидетели, когато целта на това искане е да се изслушат показания, вече изслушани пред Комисията и квалифицирани от нея като несъвпадащи с документните доказателства и дори противоречащи на някои от събраните по случая доказателства.

Искането за представяне на предходно решение на Комисията не може да се приеме за необходимо, доколкото предходната практика на Комисията по вземане на решения не би могла да служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията.

(вж. точки 151—153 и 211)

11. Принципът non bis in idem, закрепен и в член 4 от Протокол № 7 от Европейската конвенция за правата на човека, представлява основен принцип на правото на Съюза, за чието спазване следи съдът. В областта на конкурентното право на Съюза този принцип забранява на Комисията повторно да наказва или преследва предприятието за антиконкурентни действия, за които с предходно влязло в сила решение на Комисията то вече е било наказано или е било установено, че не носи отговорност. Следователно прилагането на принципа non bis in idem предполага да е постановено решение по въпроса дали е извършено нарушение, или да е упражнен контрол за законосъобразност на решението по този въпрос. В този смисъл принципът non bis in idem забранява единствено преразглеждането на материалноправния въпрос за наличието на нарушение, което би довело или до налагането на повторна санкция, наред с първата, ако отново се приеме, че дружеството носи отговорност, или до налагането на санкция с второто решение, при положение че с първото е установено, че съответното дружество не носи отговорност.

Що се отнася до въпроса дали решението на национален орган по конкуренцията е пречка за Комисията отново да накаже или да преследва същото предприятие, прилагането на принципа non bis in idem зависи от наличието на три условия, а именно идентичност на деянията, един и същ извършител на нарушението и един и същ защитен правен интерес. Следователно този принцип забранява едно и също лице да се наказва повече от веднъж за едно и също противоправно поведение, за да се защити едно и също правно благо.

В това отношение, тъй като временното решение за освобождаване от глоба, взето от национален орган по конкуренция, не изчерпва окончателно възможностите за преследване поради извършеното нарушение на конкурентното право, няма пречка Комисията да установи и санкционира това нарушение.

Освен това, дори да се допусне, че в областта на конкурентното право на Съюза е възможно позоваване на член 54 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген като израз на принципа non bis in idem, който е общ принцип на правото на Съюза, пак ще трябва да се приеме, че временното решение за освобождаване от глоба, издадено от национален орган по конкуренция, при всички случаи не може да попадне в обхвата на тази разпоредба. Всъщност временното освобождаване от глоба не отговаря на едно от необходимите условия за прилагането на тази разпоредба, а именно окончателно да са изчерпани възможностите за преследване.

(вж. точки 158—161, 166, 167 и 174—176)

12. Когато с решение на Комисията се санкционира нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията след издаването от национални органи по конкуренция на временни решения за освобождаване от глоба, предприятието жалбоподател няма основание да се позовава на принципа за защита на оправданите правни очаквания, ако не е представило никакви доказателства, че от една страна, Комисията му е дала конкретни уверения, че актовете на тези органи преграждат пътя за преследването и наказването му, и от друга страна, че е получило конкретни уверения от тези органи, че приетите от тях актове ще са пречка за Комисията да установи и да санкционира посоченото нарушение.

Комисията не нарушава и принципа на добра администрация, когато не взема предвид издадените от национални органи по конкуренция временни решения за освобождаване от глоба. Всъщност при определянето на размера на глобата Комисията е длъжна съгласно принципа на справедливост да вземе предвид санкциите, които вече са понесени от същото предприятие за същите деяния, когато става въпрос за санкции, наложени за нарушения на картелното право на държава членка, които следователно са извършени на територията на Съюза, но това не е така, когато посочените национални органи не са наложили никаква санкция на предприятието жалбоподател.

(вж. точки 181, 185 и 186)

13. Тежестта на нарушенията на конкурентното право на Съюза трябва да се установява въз основа на голям брой фактори, като например обстоятелствата по случая, неговия контекст и възпиращото действие на глобите, без обаче да има установен обвързващ или изчерпателен списък с критерии, които задължително трябва да бъдат взети предвид. В това отношение обемът на съответния пазар по принцип не е задължителен критерий, а само един от релевантните критерии при преценката на тежестта на нарушението, като освен това Комисията не е длъжна да определя съответния пазар или да преценява обема му, когато разглежданото нарушение има антиконкурентна цел. Всъщност Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, не предвиждат размерът на глобите да се изчислява в зависимост от целия оборот или в зависимост от оборота на предприятията на съответния пазар. Насоките обаче не са и пречка, когато обстоятелствата го налагат, тези обороти да се вземат предвид при определянето на размера на глобата, за да се спазят общите принципи на правото на Съюза.

В този контекст, когато Комисията не е определила общия размер на глобата за нарушение в една държава членка въз основа на големината на засегнатия пазар, а е основала решението си на характера на нарушението и неговия географски обхват, съображението, че общият начален размер на глобата за картела в тази държава членка е трябвало да отразява ограничения, както се твърди, обем на съответния пазар, се основава на погрешна предпоставка, а решението на Комисията не е в разрез с принципа на пропорционалност.

Същото се отнася за неотчитането на отражението на нарушението върху пазара. Всъщност съгласно точка 1 A, първа алинея от посочените насоки при преценката на тежестта на нарушението Комисията трябва да провери действителното му отражение върху пазара само ако то видимо може да бъде определено. За да прецени това отражение, Комисията е компетентна да вземе предвид конкуренцията, която по принцип би съществувала, ако не беше извършено нарушение. Въпреки това, ако приеме, че е невъзможно да определи точно пазарните последици от нарушението, а заинтересованите предприятия не докажат противното, и ако основе решението си на сериозния характер на нарушението и географския му обхват, Комисията не превишава явно пределите на правото на преценка, с което разполага при определянето на глобите за нарушенията на правилата на конкуренция.

(вж. точки 193, 208—211, 215, 216, 218—220, 226—230, 239, 240 и 243)

14. Дори да се допусне, че когато с едно и също решение установява редица много сериозни нарушения, Комисията е длъжна да осигури известна съгласуваност между общите начални размери на глобите и обема на различните засегнати пазари, няма основание да се приеме, че общите начални размери за нарушенията в няколко държави членки не са съгласувани или се отклоняват от начина на изчисление, който се твърди, че е бил приложен, след като колкото по-голям е обемът на пазара, толкова по-висок е определеният от Комисията общ начален размер, без обаче тя да е използвала точна математическа формула, което при всички положения не е била длъжна да прави.

(вж. точки 235 и 236)

15. При изчисляването на размера на глобите, налагани на основание член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, диференцираният подход спрямо съответните предприятия е присъщ за упражняването на правомощията, предоставени на Комисията съгласно тази разпоредба. Всъщност в рамките на своето право на преценка Комисията е длъжна да индивидуализира санкцията в зависимост от поведението и особеностите на съответните предприятия, за да осигури във всеки отделен случай пълната ефективност на правилата на Съюза в областта на конкуренцията. В този смисъл Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, предвиждат, че когато извършители са няколко предприятия, например при картелите, може да е необходимо общият начален размер на глобата за нарушение с определена тежест да се претегли, така че да се определи специфичен начален размер с цел да бъде взета предвид специфичната тежест на нарушението и съответно действителното отражение на нарушението на всяко едно от предприятията върху конкуренцията, по-специално когато е налице значителна несъразмерност по отношение на големината на предприятията, извършили същия вид нарушения. В частност е необходимо да бъде взет предвид ефективният икономически капацитет на нарушителите за нанасяне на значителни вреди на други оператори, включително на потребителите.

Освен това съгласно точка 1 A, седма алинея от тези насоки не е необходимо диференциацията на предприятията да произтича от аритметично пресмятане. Всъщност принципите на пропорционалност и равно третиране не изискват началният размер на глобата за различните членове на картела да представлява един и същ процент от съответния им оборот. Ето защо, за да провери дали разпределянето на членовете на картела в категории е в съответствие с принципите на равно третиране и на пропорционалност, в рамките на контрола за законосъобразност на решението, с което Комисията е упражнила предоставеното ѝ право на преценка в тази област, Общият съд трябва да се ограничи до проверка дали разпределянето е последователно и обективно обосновано. Когато обаче предприятието е участвало само в част от картела, капацитетът му да причини значителни вреди за конкуренцията е по-малък. Затова не е дискриминационно решението на Комисията, с което за това предприятие се определя различен специфичен начален размер на глобата.

Освен това не е необходимо началният размер на глобата за различните членове на картела да представлява един и същ процент от съответния им оборот и това е характерна особеност на метода на категоризацията на предприятията, който води до стандартизиране на началния размер за предприятията от една и съща категория. Макар да не отчита разликите в големината на предприятията от една и съща категория, този подход по принцип не е недопустим.

Накрая, в правото на Съюза няма общоприложим принцип, изискващ санкцията да е съразмерна на значимостта на предприятиeто на пазара на стоките, предмет на нарушението.

(вж. точки 247, 248, 253, 254, 259, 260, 263, 274 и 277)

16. Необходимостта да се осигури сериозен възпиращ ефект на глобата, без да е основание за увеличаване на общия размер на глобите в рамките на политиката в областта на конкуренцията, изисква размерът на глобата да се адаптира съобразно търсеното въздействие върху санкционираното предприятие, така че глобата да не се окаже незначителна или, обратно, прекомерна — по-специално от гледна точка на финансовите възможности на въпросното предприятие — съгласно изискванията, изведени, от една страна, от необходимостта да се гарантира ефективността на глобата и от друга страна, от спазването на принципа на пропорционалност.

В това отношение Комисията може да вземе предвид целия оборот на всяко предприятие от картела като релевантен критерий за определянето на възпиращия коефициент. В този смисъл големината и цялостните ресурси на предприятието са релевантни критерии предвид търсената цел, а именно да се гарантира ефективността на глобата чрез адаптиране на размера ѝ с оглед на цялостните ресурси на предприятието и способността му да си набави необходимите средства за заплащането на глобата. Всъщност процентът на увеличаване на началния размер на глобата с цел осигуряване на сериозен възпиращ ефект се определя повече за да се гарантира ефективността на глобата, отколкото за да се отчете вредата от нарушението за нормалната конкуренция и съответно тежестта на това нарушение.

Освен това е оправдано да се увеличи началният размер с цел постигането на възпиращ ефект на глобата, тъй като с това се разграничават участниците в един и същ картел, за да съобрази реалното въздействие на глобата върху всеки от тях. Подобно увеличение не води до нарушение на принципа на равно третиране само защото Комисията се е основала на целите обороти на участниците, а не на оборотите им в рамките на Съюза или пък в рамките на съответния национален пазар, за да оцени необходимостта от увеличаване на размера на глобите с оглед постигането на възпиращ ефект.

(вж. точки 285, 287, 292, 294 и 295)

17. Понятието за повторност на нарушението, уредено в някои национални правни системи, означава, че едно лице е извършило нови нарушения, след като е било санкционирано за подобни нарушения. Освен това в точка 2 от Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 от Договора за ЕОВС, повторното нарушаване от същия вид, извършвано от същото предприятие или от същите предприятия, изрично е споменато в примерното изброяване на отегчаващите вината обстоятелства, които обосновават увеличаване на основния размер на глобата.

В това отношение е недопустимо при преценката дали е налице отегчаващото обстоятелство повторност Комисията да приеме, че предприятието трябва да отговаря за предходно нарушение, за което не е било санкционирано с решение на Комисията и при констатирането на което не е било адресат на изложението на възражения и поради това не е получило възможност да представи становище в производството по издаването на решението, в което се констатира предходното нарушение, за да оспори евентуалното наличие на стопанска единица между него и останалите предприятия.

Има и допълнително основание да се направи извод в този смисъл, доколкото, макар наистина принципът на пропорционалност да изисква изтеклият период между съответното нарушение и предходното неспазване на правилата на конкуренцията да се вземе предвид при преценката на склонността на предприятието да се отклонява от тези правила, няма давностни срокове, с които Комисията да трябва да се съобразява при констатацията за повторност.

Също така, макар че наистина е допустимо да се смята, че дружеството майка в действителност е запознато с предходното решение на Комисията, адресирано до дъщерното му дружество, чийто капитал почти изцяло притежава, това не променя факта, че в предходното решение не е констатирано наличието на стопанска единица между дружеството майка и дъщерното дружество, така че дружеството майка също да носи отговорност за предходното нарушение и да може при следващо нарушение глобата му да бъде увеличена поради повторност.

(вж. точки 308, 319, 320 и 322)

18. Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели е акт, чието предназначение е при спазване на нормите от по-висш ранг да установи критериите, които Комисията ще прилага при упражняването на правото си на преценка, когато определя глобите за нарушения на правилата на Съюза в областта на конкуренцията. Следователно Комисията сама ограничава това право, което обаче не е несъвместимо със запазването на широката ѝ свобода на преценка.

Така Комисията разполага с широка свобода на преценка по въпроса дали доказателствата, предоставени от предприятието, което иска да ползва предимствата на процедурата по Известието относно сътрудничеството, имат съществена добавена стойност по смисъла на точка 21 от това известие.

Също така, след като установи, че доказателствата имат съществена добавена стойност по смисъла на точка 21 от Известието относно сътрудничеството, Комисията разполага със свобода на преценка, когато определя точното намаление на глобата за съответното предприятие. Всъщност точка 23, буква б), първа алинея от Известието относно сътрудничеството предвижда диапазони, в които да се намалява глобата за различните посочени в нея категории предприятия. Предвид тази свобода на преценка само явно превишаване на пределите на тази свобода може да бъде санкционирано от съда на Съюза.

При тези условия Комисията не допуска явна грешка в преценката, като намалява глобата по реда на Известието относно сътрудничеството с по-нисък от долната граница на диапазона процент, след като предоставените от съответното предприятие сведения вече са били на разположение на Комисията или пък не са се отнасяли до факти, които до този момент са ѝ били неизвестни, и макар да улесняват доказването на нарушението, нямат съществена добавена стойност. Предприятието няма право на допълнително намаляване на наложената му от Комисията глоба, поради това че ѝ е предоставило документ от времето на нарушението, след като Комисията вече е притежавала този документ и предприятието просто е дало допълнителни обяснения за значението му.

Освен това, когато преценява оказаното от участниците в картела сътрудничество, Комисията не бива да нарушава принципа на равно третиране. Такова нарушение не е налице, когато, от една страна, добавената стойност на заявлението по реда на Известието относно сътрудничеството се преценява в зависимост от доказателствата, с които Комисията вече разполага, и от друга страна, едно от засегнатите предприятия е представило документни доказателства със съществена добавена стойност, докато друго е представило само едно доказателство от времето на нарушението, поради което двете предприятия не се намират в сходно положение и съответно е оправдано да бъдат третирани различно.

(вж. точки 332, 333, 335, 337, 350, 355, 357, 361, 363 и 367—369)

19. Дружеството жалбоподател, санкционирано за нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, няма основание да се позовава на принципа in dubio pro reo, за да иска наложената му от Комисията глоба да бъде намалена с по-благоприятен за него процент, твърдейки, че съображенията на Комисията за определянето на този процент оставят място за съмнение. Всъщност посоченият принцип се прилага във връзка с доказването на нарушението и по него се преценява дали представените от Комисията доказателства подкрепят фактическите ѝ констатации в обжалваното решение.

(вж. точка 343)

20. За разлика от точка Г, подточка 2, второ тире от Известието от 1996 г. относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели, Известието от 2002 г. относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели не предвижда възможност за намаляване на глобата в полза на предприятията, които след получаването на изложението на възраженията не оспорят фактите, на които Комисията основава обвиненията си. Съгласно последното известие, за да има право на намаляване на глобата, предприятието трябва да предостави на Комисията доказателства за евентуалното нарушение, които да имат съществена добавена стойност спрямо доказателствата, с които тя вече разполага.

В това отношение съгласно точки 21 и 22 от Известието относно сътрудничеството от 2002 г., за да прецени добавената стойност на предоставените от предприятието доказателства, Комисията взема предвид не само вида и/или степента на подробност на доказателствата, но и това с какви доказателства вече е разполагала към датата на заявлението на съответното предприятие. Следователно Комисията преценява въпроса в зависимост както от качеството на сътрудничеството на съответното предприятие, така и от сравнението на тази добавена стойност спрямо доказателствата, с които вече разполага.

(вж. точки 378, 379, 382, 393 и 398)

21. Право да иска защита на оправданите правни очаквания притежава всяко лице в положение, при което администрацията на Съюза, като му е предоставила конкретни уверения, е породила у него основателни надежди. За сметка на това никой не може да се позовава на нарушение на принципа на защита на оправданите правни очаквания, ако администрацията не му е дала конкретни уверения. Такива уверения са конкретните, безусловни и непротиворечиви сведения, произтичащи от оправомощени и достоверни източници.

При определянето на размера на глобата за нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията посочването в изложението на възраженията, че Комисията възнамерява да предостави намаление на глобата извън предвиденото в Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели, не съставлява конкретно уверение, що се отнася до размера или процента на намалението, което евентуално ще получат съответните предприятия. Следователно подобно изявление в никакъв случай не може да породи оправдани очаквания по този въпрос.

Предходната практика на Комисията по вземане на решения също не би могла да служи за правна уредба на глобите в областта на конкуренцията.

(вж. точки 421—425)

22. Принципът на пропорционалност изисква актовете на институциите на Съюза да не надхвърлят границите на подходящото и необходимото за постигането на легитимните цели, следвани от разглежданата правна уредба, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с тези цели.

В това отношение Комисията не нарушава принципа на пропорционалност, когато поради неоспорването на фактите намалява размера на глобата само с 1 %, доколкото ползата от сътрудничеството след изложението на възраженията е ограничена, щом като това намаление се добавя към вече предоставените намаления въз основа на Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели.

(вж. точки 428, 432 и 449)

23. Когато преценява оказаното от участниците в картела сътрудничество, Комисията не бива да нарушава принципа на равно третиране. Въпреки това, освен че намаляването на глобите въз основа на Известието относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели и намаляването на глобите извън предвиденото в това известие са различни етапи от изчисляването на размера на глобите, предприятията, които са сътрудничили както въз основа на Известието, така и извън предвиденото в него, не се намират в сходно положение с предприятията, които са сътрудничили само извън предвиденото в Известието. Следователно Комисията има право с оглед на сътрудничеството извън предвиденото в Известието относно сътрудничеството както да намали направо общия размер на глобата на предприятията, които не са сътрудничили по реда на това известие, така и вече намаления поради сътрудничеството по реда на Известието размер на глобата на предприятията, които са сътрудничили и по реда на това известие.

(вж. точки 435—437)

24. Съгласно член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003 за всяко предприятие и сдружение на предприятия, което има участие в нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, санкцията не може да надвишава 10 % от общия размер на оборота му за предходната стопанска година. В тази разпоредба става дума за целия оборот на съответното предприятие. В този смисъл предвиденият в разпоредбата таван от 10 % от оборота трябва да се изчислява въз основа на съвкупния оборот на всички дружества в рамките на стопанския субект, който действа в качеството на предприятие по смисъла на член 81 ЕО.

(вж. точки 443 и 444)

25. Въз основа на принципа на пропорционалност, когато се определя размерът на глобите за нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, тези глобите не трябва да са несъразмерни по отношение на преследваните цели, тоест по отношение на спазването на правилата на конкуренцията, и размерът на наложената глоба на предприятие за нарушение в областта на конкуренцията трябва да бъде съразмерен на нарушението, преценено в неговата цялост, като се държи сметка по-специално за тежестта на нарушението. Освен това при определянето на размера на глобата Комисията може да вземе предвид необходимостта да осигури сериозен възпиращ ефект на тази глоба.

В това отношение, първо, картели, които съставляват преди всичко тайно споразумение между конкуренти с цел подялба на пазарите или замразяване на пазарните им дялове чрез разпределяне на проектите за продажба и монтаж на нови асансьори и/или ескалатори и с цел избягване на конкуренцията помежду им в сектора на поддръжката и модернизацията на асансьори и ескалатори, поради самото си естество са сред най-тежките нарушения на член 81 ЕО. В това отношение сравнително малкият обем на пазара на съответните продукти, дори да се приеме за установен, има по-малко значение в сравнение с всички останали обстоятелства, които сочат тежестта на нарушението.

Второ, правилото за пропорционалността на глобите спрямо големината и икономическата мощ на съответните стопански субекти, действащи като предприятия по смисъла на член 81 ЕО, не е нарушено, когато глобите не надхвърлят тавана по член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003, предназначен да предотврати риска от несъразмерност на глобите спрямо големината на предприятието.

Трето, при изчисляването на глобите Комисията може да вземе предвид в частност големината и икономическата мощ на стопанския субект, действащ като предприятие по смисъла на член 81 ЕО. Това предприятие обаче не съвпада с всяко отделно дъщерно дружество, участвало в констатираните нарушения, а с предприятията, образувани от дружеството майка и всичките му дъщерни дружества.

Четвърто, когато глобите се налагат на няколко предприятия, участвали в едно и също нарушение, при определянето на размера на глобите с оглед на тежестта и продължителността на съответното нарушение Комисията не е длъжна да следи окончателният размер на глобите за съответните предприятия съгласно изчисленията ѝ да е съобразен с всички разлики между оборотите им като цяло или между оборотите им на засегнатия от нарушението пазар. Всъщност окончателният размер на глобата поначало не е подходяща отправна точка за преценката дали евентуално глобата не е непропорционална спрямо големината на участниците в картела. Този окончателен размер на глобата се определя в зависимост от различни обстоятелства, свързани с личното поведение на съответното предприятие, а не с пазарния дял или оборота му, а именно в зависимост от продължителността на нарушението, наличието на отегчаващи или смекчаващи обстоятелства и степента на сътрудничество от страна на това предприятие.

(вж. точки 450—456)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (oсми състав)

13 юли 2011 година( )

„Конкуренция — Картели — Пазар на услугите за монтаж и поддръжка на асансьори и ескалатори — Решение, с което се констатира нарушение на член 81 ЕО — Манипулиране на процедури за възлагане на поръчки — Подялба на пазарите — Определяне на цените“

По дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07,

ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV, установено в Брюксел (Белгия), представлявано първоначално от адв. V. Turner и адв. D. Mes, впоследствие от адв. O. W. Brouwer и адв. J. Blockx, avocats,

жалбоподател по дело T‑144/07,

ThyssenKrupp Aufzüge GmbH, установено в Нойхаузен ауф ден Филдерн (Германия),

ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH, установено в Хамбург (Германия),

представлявани първоначално от адв. U. Itzen и адв. K. Blau-Hansen, впоследствие от адв. Itzen, адв. Blau-Hansen и адв. S. Thomas, и накрая от адв. Blau-Hansen и адв. Thomas, avocats,

жалбоподатели по дело T‑147/07,

ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl, установено в Ховалд (Люксембург), за което се явяват адв. K. Beckmann, адв. S. Dethof и адв. Itzen, avocats,

жалбоподател по дело T‑148/07,

ThyssenKrupp Elevator AG, установено в Дюселдорф (Германия), за което се явяват адв. T. Klose и адв. J. Ziebarth, avocats,

жалбоподател по дело T‑149/07,

ThyssenKrupp AG, установено в Дуизбург (Германия), представлявано първоначално от адв. M. Klusmann и адв. Thomas, avocats, впоследствие от адв. Klusmann,

жалбоподател по дело T‑150/07,

ThyssenKrupp Liften BV, установено в Кримпен ан дер Ейсел (Нидерландия), за което се явяват адв. Brouwer и адв. A. Stoffer, avocats,

жалбоподател по дело T‑154/07,

срещу

Европейска комисия, за която се явяват: по дела T‑144/07 и T‑154/07 — от г‑н A. Bouquet и г‑н R. Sauer, в качеството на представители, подпомагани от адв. F. Wijckmans и адв. F. Tuytschaever, avocats, по дела T‑147/07 и T‑148/07 — първоначално от г‑н Sauer и г‑н O. Weber, впоследствие от г‑н Sauer и г‑жа K. Mojzesowicz, в качеството на представители, и по дела T‑149/07 и T‑150/07 — от г‑н Sauer и г‑жа Mojzesowicz, в качеството на представители,

ответник,

с предмет искане за отмяна на Решение C (2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 г. относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/E‑1/38.823 — Асансьори и ескалатори) или при условията на евентуалност — за намаляване на размера на наложените на жалбоподателите глоби,

ОБЩИЯТ СЪД (осми състав),

състоящ се от: г‑жа M. E. Martins Ribeiro (докладчик), председател, г‑н N. Wahl и г‑н A. Dittrich, съдии,

секретар: г‑жа K. Andová, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебните заседания от 3, 7 и 10 септември 2009 г.,

постанови настоящото

Решение

1 В настоящите дела се иска отмяна на Решение C (2007) 512 окончателен на Комисията от 21 февруари 2007 г. относно производство по член 81 [ЕО] (дело COMP/E‑1/38.823 — Асансьори и ескалатори) (наричано по-нататък „обжалваното решение“), резюме от което е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз от 26 март 2008 г. (ОВ C 75, стр. 19), или при условията на евентуалност — намаляване на размера на наложените на жалбоподателите глоби.

2 В обжалваното решение Комисията на Европейските общности приема, че следните дружества са нарушили член 81 ЕО:

– Kone Belgium SA (наричано по-нататък „Kone — Белгия“), Kone GmbH (наричано по-нататък „Kone — Германия“), Kone Luxembourg Sàrl (наричано по-нататък „Kone — Люксембург“), Kone BV Liften en Roltrappen (наричано по-нататък „Kone — Нидерландия“) и Kone Oyj (наричано по-нататък „KC“) (наричани по-нататък, заедно или поотделно, „Kone“),

– Otis SA (наричано по-нататък „Otis — Белгия“), Otis GmbH & Co. OHG (наричано по-нататък „Otis — Германия“), General Technic-Otis Sàrl (наричано по-нататък „GTO“), General Technic Sàrl (наричано по-нататък „GT“), Otis BV (наричано по-нататък „Otis — Нидерландия“), Otis Elevator Company (наричано по-нататък „OEC“) и United Technologies Corporation (наричано по-нататък „UTC“) (наричани по-нататък, заедно или поотделно, „Otis“),

– Schindler SA (наричано по-нататък „Schindler — Белгия“), Schindler Deutschland Holding GmbH (наричано по-нататък „Schindler — Германия“), Schindler Sàrl (наричано по-нататък „Schindler — Люксембург“), Schindler Liften BV (наричано по-нататък „Schindler — Нидерландия“) и Schindler Holding Ltd (наричано по-нататък „Schindler Holding“) (наричани по-нататък, заедно или поотделно, „Schindler“),

– ThyssenKrupp Liften Ascenseurs NV (наричано по-нататък „TKLA“), ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (наричано по-нататък „TKA“), ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (наричано по-нататък „TKF“), ThyssenKrupp Elevator AG (наричано по-нататък „TKE“), ThyssenKrupp AG (наричано по-нататък „TKAG“), ThyssenKrupp Ascenseurs Luxembourg Sàrl (наричано по-нататък „TKAL“) и ThyssenKrupp Liften BV (наричано по-нататък „TKL“) (наричани по-нататък, заедно или поотделно, „ThyssenKrupp“),

– Mitsubishi Elevator Europe BV (наричано по-нататък „MEE“).

3 Жалбоподателите TKLA, TKA, TKF, TKAL, TKE, TKAG и TKL принадлежат към групата ThyssenKrupp, която извършва дейност в сектора на асансьорите, стоманата, автомобилната промишленост, технологиите и услугите. Дружество майка на групата е търгуваното на борсата дружество TKAG. TKE е изцяло притежавано дъщерно дружество на TKAG и е основното предприятие, което като междинно холдингово дружество ръководи дейността на групата в сектора на асансьорите (съображения 33—37 от обжалваното решение).

4 ThyssenKrupp извършва дейност в сектора на ескалаторите и асансьорите чрез национални дъщерни дружества. Сред тях са TKLA в Белгия, TKA и TKF в Германия, TKAL в Люксембург и TKL в Нидерландия (съображения 33—37 от обжалваното решение). За разлика от TKL, което не е дъщерно дружество на TKE, останалите упоменати по-горе дружества са пряко или косвено изцяло притежавани дъщерни дружества на TKE и TKAG.

Административното производство

1. Разследването на Комисията

5 През лятото на 2003 г. Комисията получава информация, че вероятно съществува картел между четиримата основни европейски производители на асансьори и ескалатори с търговска дейност в Съюза, а именно Kone, Otis, Schindler и ThyssenKrupp (съображения 3 и 91 от обжалваното решение).

Белгия

6 В периода след 28 януари 2004 г. и през март 2004 г. на основание член 14, параграфи 2 и 3 от Регламент № 17 на Съвета от 6 февруари 1962 година, Първи регламент за прилагане на членове [81 ЕО] и [82 ЕО] (ОВ 13, 1962 г., стр. 204; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 3) Комисията извършва проверки, включително в помещенията на дъщерните дружества на Kone, Otis, Schindler и ThyssenKrupp в Белгия (съображения 92, 93, 95 и 97 от обжалваното решение).

7 Kone, Otis, ThyssenKrupp и Schindler последователно подават заявления по реда на Известието на Комисията относно освобождаване от глоби и намаляване на техния размер по делата за картели (ОВ C 45, 2002 г., стр. 3) (наричано по-нататък „Известието относно сътрудничеството от 2002 г.“). Тези предприятия след това допълват заявленията си (съображения 94, 96, 98 и 103 от обжалваното решение).

8 На 29 юни 2004 г. на Kone е предоставено условно освобождаване от глоба съгласно точка 8, буква б) от Известието (съображение 99 от обжалваното решение).

9 Освен това между септември и декември 2004 г. на основание член 18 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 [ЕО] и 82 [ЕО] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167) Комисията изпраща искания за предоставяне на информация до предприятията, участвали в нарушението в Белгия, до редица клиенти в тази държава членка и до белгийското сдружение Agoria (съображения 101 и 102 от обжалваното решение).

Германия

10 След 28 януари 2004 г. и през март 2004 г. на основание член 14, параграф 3 от Регламент № 17 Комисията извършва проверки, включително в помещенията на дъщерните дружества на Otis и ThyssenKrupp в Германия (съображения 104 и 106 от обжалваното решение).

11 На 12 и 18 февруари 2004 г. Kone допълва с информация за Германия заявлението си с дата 2 февруари 2004 г., подадено за Белгия по реда на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. Между март 2004 г. и февруари 2005 г. Otis също допълва с информация за Германия подаденото си за Белгия заявление. На 25 ноември 2004 г. Schindler подава заявление по реда на посоченото известие, като заявлението съдържа информация за Германия и е допълнено между декември 2004 г. и февруари 2005 г. Последно, през декември 2005 г., също по реда на това известие, ThyssenKrupp подава до Комисията заявление за Германия (съображения 105, 107, 112 и 114 от обжалваното решение).

12 Освен това между септември и ноември 2004 г. на основание член 18 от Регламент № 1/2003 Комисията изпраща искания за предоставяне на информация до предприятията, участвали в нарушението в Германия, до редица клиенти в тази държава членка и до сдруженията VDMA, VFA и VMA (съображения 110, 111 и 113 от обжалваното решение).

Люксембург

13 На 5 февруари 2004 г. Kone допълва с информация за Люксембург подаденото си за Белгия заявление с дата 2 февруари 2004 г. Otis и ThyssenKrupp представят устни заявления за Люксембург по реда на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. По реда на същото известие заявление за Люксембург подава и Schindler (съображения 115, 118, 119 и 124 от обжалваното решение).

14 След 9 март 2004 г. на основание член 14, параграф 3 от Регламент № 17 Комисията извършва проверки, включително в помещенията на дъщерните дружества на Schindler и ThyssenKrupp в Люксембург (съображение 116 от обжалваното решение).

15 На 29 юни 2004 г. на Kone е предоставено условно освобождаване от глоба съгласно точка 8, буква б) от Известието относно сътрудничеството от 2002 г. във връзка с частта от заявлението му, която се отнася до Люксембург (съображение 120 от обжалваното решение).

16 През септември и октомври 2004 г. на основание член 18 от Регламент № 1/2003 Комисията изпраща искания за предоставяне на информация до предприятията, участвали в нарушението в Люксембург, до редица клиенти в тази държава членка и до Fédération luxembourgeoise des ascensoristes (Люксембургската федерация на асансьорните предприятия) (съображения 122 и 123 от обжалваното решение).

Нидерландия

17 През март 2004 г. Otis подава заявление за Нидерландия по реда на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. и впоследствие го допълва. През април 2004 г. ThyssenKrupp подава заявление по реда на това известие и впоследствие също неколкократно го допълва. Последно на 19 юли 2004 г. Kone допълва с информация за Нидерландия подаденото си за Белгия заявление с дата 2 февруари 2004 г. (съображения 127, 129 и 130 от обжалваното решение).

18 На 27 юли 2004 г. на Otis е предоставено условно освобождаване от глоба съгласно точка 8, буква a) от посоченото известие (съображение 131 от обжалваното решение).

19 В периода след 28 април 2004 г. на основание член 14, параграф 3 от Регламент № 17 Комисията извършва проверки, включително в помещенията на дъщерните дружества на Kone, Schindler, ThyssenKrupp и MEE в Нидерландия, както и в помещенията на сдружението Boschduin (съображение 128 от обжалваното решение).

20 През септември 2004 г. на основание член 18 от Регламент № 1/2003 Комисията изпраща искания за предоставяне на информация до предприятията, участвали в нарушението в Нидерландия, до редица клиенти в тази държава членка и до сдруженията VLR и Boschduin (съображения 133 и 134 от обжалваното решение).

2. Изложението на възраженията

21 На 7 октомври 2005 г. Комисията приема изложение на възраженията, адресирано до дружествата, посочени в точка 2 по-горе. Всички адресати на изложението на възраженията представят писмени становища в отговор на твърденията на Комисията за нарушения (съображения 135 и 137 от обжалваното решение).

22 Изслушване не се провежда, тъй като нито един от адресатите на изложението на възраженията не представя искане в този смисъл (съображение 138 от обжалваното решение).

3. Обжалваното решение

23 На 21 февруари 2007 г. Комисията приема обжалваното решение, в което установява, че дружествата, до които е адресирано, са участвали в четири отделни сложни и продължени нарушения на член 81, параграф 1 ЕО в четири държави членки, като са си поделяли пазарите чрез споразумения и съгласувани действия за разпределянето на поръчките и договорите за продажба, монтаж, поддръжка и модернизация на асансьори и ескалатори (съображение 2 от обжалваното решение).

24 Що се отнася до адресатите на обжалваното решение, Комисията приема, че за нарушенията на член 81 ЕО, извършени от дъщерните дружества на съответните предприятия в Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия, дружествата майки отговарят солидарно с дъщерните си дружества, тъй като са имали възможност да упражняват решаващо влияние върху търговската им политика през периода на нарушението и може да се презумира, че са използвали тази възможност (съображения 608, 615, 622, 627 и 634—641 от обжалваното решение). Комисията приема, че дружествата майки на MEE не следва да отговарят солидарно за поведението на дъщерното им дружество, тъй като не е установено, че са упражнявали решаващо влияние върху поведението му (съображение 643 от обжалваното решение).

25 При изчисляването на размера на глобите в обжалваното решение Комисията прилага методологията, изложена в Насоките относно метода за определяне размера на глобите, налагани съгласно член 15, параграф 2 от Регламент № 17 и член 65, параграф 5 [ВС] (ОВ C 9, 1998 г., стр. 3, Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 69, наричани по-нататък „Насоките от 1998 г.“). Освен това тя преценява дали и в каква степен съответните предприятия отговарят на условията, определени в Известието относно сътрудничеството от 2002 г.

26 Комисията квалифицира нарушенията като „много сериозни“ поради характера им и поради факта че всяко от тях обхваща цялата територия на една държава членка (Белгия, Германия, Люксембург или Нидерландия), въпреки че действителното им отражение не може да се определи (съображение 671 от обжалваното решение).

27 За да отчете ефективния икономически капацитет на съответните предприятия да причинят значителни вреди за конкуренцията, Комисията групира тези предприятия в няколко категории за всяка страна в зависимост от оборота им на пазара на асансьорите и/или ескалаторите, включително — в съответните случаи — оборота им от услугите за поддръжка и модернизация (съображения 672 и 673 от обжалваното решение).

28 Що се отнася до картела в Белгия, Kone и Schindler са поставени в първата категория и за тях началният размер на глобата, определян в зависимост от тежестта на нарушението, е 40 000 000 EUR. Otis е поставено във втората категория с начален размер на глобата от 27 000 000 EUR. ThyssenKrupp е поставено в третата категория с начален размер на глобата от 16 500 000 EUR (съображения 674 и 675 от обжалваното решение). Началният размер на глобата на Otis е умножен с коефициент 1,7, а началният размер на глобата на ThyssenKrupp — с коефициент 2, за да се вземат предвид големината и цялостните им ресурси, поради което достига съответно 45 900 000 EUR и 33 000 000 EUR (съображения 690 и 691 от обжалваното решение). Тъй като нарушението е продължило седем години и осем месеца (от 9 май 1996 г. до 29 януари 2004 г.), Комисията увеличава със 75 % началния размер на глобата на съответните предприятия. По този начин основният размер на глобата е определен на 70 000 000 EUR за Kone, 80 325 000 EUR за Otis, 70 000 000 EUR за Schindler и 57 750 000 EUR за ThyssenKrupp (съображения 692 и 696 от обжалваното решение). Комисията приема, че ThyssenKrupp е действало в условията на повторност и увеличава размера на глобата му с 50 % поради наличието на това отегчаващо обстоятелство (съображения 697, 698 и 708—710 от обжалваното решение). Не е установено нито едно смекчаващо обстоятелство в полза на съответните предприятия (съображения 733, 734, 749, 750 и 753—755 от обжалваното решение). На основание на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. Kone изцяло е освободено от глоба. Глобата на Otis е намалена с 40 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, първо тире от посоченото известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на ThyssenKrupp е намалена с 20 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, второ тире от това известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на Schindler е намалена с 1 % поради неоспорване на фактите (съображения 760—777 от обжалваното решение).

29 Що се отнася до картела в Германия, Kone, Otis и ThyssenKrupp са поставени в първата категория с начален размер на глобата от 70 000 000 EUR. Schindler е поставено във втората категория с начален размер на глобата от 17 000 000 EUR (съображения 676—679 от обжалваното решение). Началният размер на глобата на Otis е умножен с коефициент 1,7, а началният размер на глобата на ThyssenKrupp — с коефициент 2, за да се вземат предвид големината и цялостните им ресурси, поради което достига съответно 119 000 000 EUR и 140 000 000 EUR (съображения 690 и 691 от обжалваното решение). Тъй като извършеното от Kone, Otis и ThyssenKrupp нарушение е продължило осем години и четири месеца (от 1 август 1995 г. до 5 декември 2003 г.), Комисията увеличава с 80 % началния размер на глобата на тези предприятия. Тъй като извършеното от Schindler нарушение е продължило пет години и четири месеца (от 1 август 1995 г. до 6 декември 2000 г.), Комисията увеличава с 50 % началния размер на глобата на това предприятие. По този начин основният размер на глобата е определен на 126 000 000 EUR за Kone, 214 200 000 EUR за Otis, 25 500 000 EUR за Schindler и 252 000 000 EUR за ThyssenKrupp (съображения 693 и 696 от обжалваното решение). Комисията приема, че ThyssenKrupp е действало в условията на повторност и увеличава глобата му с 50 % поради наличието на това отегчаващо обстоятелство (съображения 697—707 от обжалваното решение). Не е установено нито едно смекчаващо обстоятелство в полза на съответните предприятия (съображения 727—729, 735, 736, 742—744, 749, 750 и 753—755 от обжалваното решение). Глобата на Kone е намалена с 50 % — максимално допустимото намаление по точка 23, буква б), първа алинея, първо тире от Известието относно сътрудничеството от 2002 г. и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на Otis е намалена с 25 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, второ тире от посоченото известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на Schindler е намалена с 15 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, трето тире от това известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на ThyssenKrupp е намалена с 1 % поради неоспорване на фактите (съображения 778—813 от обжалваното решение).

30 Що се отнася до картела в Люксембург, Otis и Schindler са поставени в първата категория с начален размер на глобата от 10 000 000 EUR. Kone и ThyssenKrupp са поставени във втората категория с начален размер на глобата от 2 500 000 EUR (съображения 680—683 от обжалваното решение). Началният размер на глобата на Otis е умножен с коефициент 1,7, а началният размер на глобата на ThyssenKrupp — с коефициент 2, за да се вземат предвид големината и цялостните им ресурси, поради което достига съответно 17 000 000 EUR и 5 000 000 EUR (съображения 690 и 691 от обжалваното решение). Тъй като нарушението е продължило осем години и три месеца (от 7 декември 1995 г. до 9 март 2004 г.), Комисията увеличава с 80 % началния размер на глобата на съответните предприятия. По този начин основният размер на глобата е определен на 4 500 000 EUR за Kone, 30 600 000 EUR за Otis, 18 000 000 EUR за Schindler и 9 000 000 EUR за ThyssenKrupp (съображения 694 и 696 от обжалваното решение). Комисията приема, че ThyssenKrupp е действало в условията на повторност и увеличава размера на глобата му с 50 % поради наличието на това отегчаващо обстоятелство (съображения 697, 698 и 711—714 от обжалваното решение). Не е установено нито едно смекчаващо обстоятелство в полза на съответните предприятия (съображения 730, 749, 750 и 753—755 от обжалваното решение). На основание на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. Kone изцяло е освободено от глоба. Глобата на Otis е намалена с 40 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, първо тире от посоченото известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Единственото намаление на глобите на Schindler и ThyssenKrupp е намалението с 1 % поради неоспорване на фактите (съображения 814—835 от обжалваното решение).

31 Що се отнася до картела в Нидерландия, Kone е поставено в първата категория с начален размер на глобата от 55 000 000 EUR. Otis е поставено във втората категория с начален размер на глобата от 41 000 000 EUR. Schindler е поставено в третата категория с начален размер на глобата от 24 500 000 EUR. ThyssenKrupp и MEE са поставени в четвъртата категория с начален размер на глобата от 8 500 000 EUR (съображения 684 и 685 от обжалваното решение). Началният размер на глобата на Otis е умножен с коефициент 1,7, а началният размер на глобата на ThyssenKrupp — с коефициент 2, за да се вземат предвид големината и цялостните им ресурси, поради което достига съответно 69 700 000 EUR и 17 000 000 EUR (съображения 690 и 691 от обжалваното решение). Тъй като извършеното от Otis и ThyssenKrupp нарушение е продължило пет години и десет месеца (от 15 април 1998 г. до 5 март 2004 г.), Комисията увеличава с 55 % началния размер на глобата за тези предприятия. Тъй като извършеното от Kone и Schindler нарушение е продължило четири години и девет месеца (от 1 юни 1999 г. до 5 март 2004 г.), Комисията увеличава с 45 % началния размер на глобата за тези предприятия. Тъй като извършеното от MEE нарушение е продължило четири години и един месец (от 11 януари 2000 г. до 5 март 2004 г.), Комисията увеличава с 40 % началния размер на глобата за това предприятие. По този начин основният размер на глобата е определен на 79 750 000 EUR за Kone, 108 035 000 EUR за Otis, 35 525 000 EUR за Schindler, 26 350 000 EUR за ThyssenKrupp и 11 900 000 EUR за MEE (съображения 695 и 696 от обжалваното решение). Комисията приема, че ThyssenKrupp е действало в условията на повторност и увеличава размера на глобата му с 50 % поради наличието на това отегчаващо обстоятелство (съображения 697, 698 и 715—720 от обжалваното решение). Не е установено нито едно смекчаващо обстоятелство в полза на съответните предприятия (съображения 724—726, 731, 732, 737, 739—741, 745—748 и 751—755 от обжалваното решение). На основание на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. Otis изцяло е освободено от глоба. Глобата на ThyssenKrupp е намалена с 40 % в диапазона по точка 23, буква б), първа алинея, първо тире от посоченото известие и с още 1 % поради неоспорване на фактите. Глобата на Schindler и MEE е намалена с 1 % поради неоспорване на фактите (съображения 836—855 от обжалваното решение).

32 Разпоредителната част на обжалваното решение гласи:

„Член 1

1. В Белгия следните предприятия са нарушили член 81 [ЕО], като през посочените периоди чрез споразумения и съгласувани практики на национално равнище в сектора на асансьорите и ескалаторите редовно и колективно са се договаряли за подялба на пазарите, за разпределяне на обществените и частните поръчки и на други договори в съответствие с предварително уговорените дялове при продажбата и монтажа и за отказ от конкуренция при сключването на договори за поддръжка и модернизация:

– Kone: [KC] и [Kone — Белгия]: от 9 май 1996 г. до 29 януари 2004 г.,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Белгия]: от 9 май 1996 г. до 29 януари 2004 г.,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Белгия]: от 9 май 1996 г. до 29 януари 2004 г., и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] и [TKLA]: от 9 май 1996 г. до 29 януари 2004 г.

2. В Германия следните предприятия са нарушили член 81 [ЕО], като през посочените периоди чрез споразумения и съгласувани практики на национално равнище в сектора на асансьорите и ескалаторите редовно и колективно са се договаряли за подялба на пазарите, за разпределяне на обществените и частните поръчки и на други договори в съответствие с предварително уговорените дялове при продажбата и монтажа:

– Kone: [KC] и [Kone — Германия]: от 1 август 1995 г. до 5 декември 2003 г.,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Германия]: от 1 август 1995 г. до 5 декември 2003 г.,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Германия]: от 1 август 1995 г. до 6 декември 2000 г., и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] и [TKF]: от 1 август 1995 г. до 5 декември 2003 г.

3. В Люксембург следните предприятия са нарушили член 81 [ЕО], като през посочените периоди чрез споразумения и съгласувани практики на национално равнище в сектора на асансьорите и ескалаторите редовно и колективно са се договаряли за подялба на пазарите, за разпределяне на обществените и частните поръчки и на други договори в съответствие с предварително уговорените дялове при продажбата и монтажа и за отказ от конкуренция при сключването на договори за поддръжка и модернизация:

– Kone: [KC] и [Kone — Люксембург]: от 7 декември 1995 г. до 29 януари 2004 г.,

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis — Белгия], [GTO] и [GT]: от 7 декември 1995 г. до 9 март 2004 г.,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Люксембург]: от 7 декември 1995 г. до 9 март 2004 г., и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] и [TKAL]: от 7 декември 1995 г. до 9 март 2004 г.

4. В Нидерландия следните предприятия са нарушили член 81 [ЕО], като през посочените периоди чрез споразумения и съгласувани практики на национално равнище в сектора на асансьорите и ескалаторите редовно и колективно са се договаряли за подялба на пазарите, за разпределяне на обществените и частните поръчки и на други договори в съответствие с предварително уговорените дялове при продажбата и монтажа и за отказ от конкуренция при сключването на договори за поддръжка и модернизация:

– Kone: [KC] и [Kone — Нидерландия]: от 1 юни 1999 г. до 5 март 2004 г.,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Нидерландия]: от 15 април 1998 г. до 5 март 2004 г.,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Нидерландия]: от 1 юни 1999 г. до 5 март 2004 г.,

– ThyssenKrupp: [TKAG] и [TKL]: от 15 април 1998 г. до 5 март 2004 г., и

– [MEE]: от 11 януари 2000 г. до 5 март 2004 г.

Член 2

1. За нарушенията в Белгия, посочени в член 1, параграф 1, се налагат следните глоби:

– Kone: [KC] и [Kone — Белгия], солидарно: 0 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Белгия], солидарно: 47 713 050 EUR,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Белгия], солидарно: 69 300 000 EUR, и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] и [TKLA], солидарно: 68 607 000 EUR.

2. За нарушенията в Германия, посочени в член 1, параграф 2, се налагат следните глоби:

– Kone: [KC] и [Kone — Германия], солидарно: 62 370 000 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Германия], солидарно: 159 043 500 EUR,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Германия], солидарно: 21 458 250 EUR, и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE], [TKA] и [TKF], солидарно: 374 220 000 EUR.

3. За нарушенията в Люксембург, посочени в член 1, параграф 3, се налагат следните глоби:

– Kone: [KC] и [Kone — Люксембург], солидарно: 0 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC], [Otis — Белгия], [GTO] и [GT], солидарно: 18 176 400 EUR,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Люксембург], солидарно: 17 820 000 EUR, и

– ThyssenKrupp: [TKAG], [TKE] и [TKAL], солидарно: 13 365 000 EUR.

4. За нарушенията в Нидерландия, посочени в член 1, параграф 4, се налагат следните глоби:

– Kone: [KC] и [Kone — Нидерландия], солидарно: 79 750 000 EUR,

– Otis: [UTC], [OEC] и [Otis — Нидерландия], солидарно: 0 EUR,

– Schindler: Schindler Holding […] и [Schindler — Нидерландия], солидарно: 35 169 750 EUR,

– ThyssenKrupp: [TKAG] и [TKL], солидарно: 23 477 850 EUR, и

– [MEE]: 1 841 400 EUR.

[…]“.

Производство и искания на страните

33 Жалбите, по които е образувано настоящото дело, са подадени в секретариата на Общия съд на 7 май 2007 г. (по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 и T‑150/07) и на 8 май 2007 г. (по дело T‑154/07).

34 Въз основа на доклада на съдията докладчик Общият съд (осми състав) открива устната фаза на производството по настоящите дела и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от Процедурния правилник, поставя на страните писмени въпроси и ги приканва да представят определени документи. Страните отговарят на въпросите и представят документите в определения срок.

35 По дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд устни въпроси са изслушани в съдебните заседания от 3, 7 и 10 септември 2009 г. С това приключва устната фаза на производството по дела T‑144/07 и T‑148/07.

36 По искания на Общия съд, отправени в съдебните заседания, жалбоподателите по дела T‑147/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 представят определени документи.

37 С писма от 14 и 15 септември 2009 г. жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 подават в секретариата „поправка“ на жалбите, която се отнася до правното основание, изведено от неправилност на констатацията за повторност.

38 С определения от 20 октомври 2009 г. е възобновена устната фаза на производството по дела T‑144/07 и T‑148/07.

39 „Поправките“ на жалбите са приложени към преписката по посочените в точка 37 по-горе дела. В становището си по поправките Комисията повдига възражение за недопустимост на същите. Жалбоподателите също представят становища по този въпрос и с това приключва устната фаза на производството по тези дела.

40 След като в съдебното заседание изслушва становищата на страните по този въпрос, Общият съд съединява настоящите дела за целите на съдебното решение на основание член 50 от Процедурния правилник.

41 Жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 молят Общия съд:

– да отмени обжалваното решение в частта, в която се отнася до тях,

– при условията на евентуалност — да намали размера на наложените глоби,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

42 По всяко дело Комисията моли Общия съд:

– да отхвърли жалбата,

– да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.

По съществото на спора

1. Предварителни бележки

43 Жалбите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 са с двоен предмет, а именно — главно искане за отмяна на обжалваното решение и евентуално искане за отмяна или намаляване на размера на наложените на жалбоподателите глоби.

44 В подкрепа на исканията си жалбоподателите посочват десет правни основания. Първите две правни основания, изведени съответно от липса на компетентност на Комисията и от неправилно установяване на солидарна отговорност за нарушението, се отнасят до исканията за отмяна на обжалваното решение.

45 Останалите осем правни основания на жалбоподателите се отнасят до определянето на размера на глобите и следователно до исканията за отмяна или намаляване на размера на глобите. Първото правно основание, посочено от жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07, е изведено от нарушение на принципа non bis in idem. Второто правно основание, посочено от жалбоподателите по дела T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07, е изведено от нарушение на Насоките от 1998 г., на принципите на пропорционалност и равно третиране и на правото на защита при определянето на началния размер на глобите с оглед на тежестта на нарушението. Третото правно основание, посочено от всички жалбоподатели, е изведено от нарушение на Насоките от 1998 г., на принципа на пропорционалност, на член 253 ЕО и на принципа на равно третиране при прилагането на груповия коефициент за постигането на възпиращ ефект при определянето на началния размер на глобите. Четвъртото правно основание, посочено от всички жалбоподатели, е изведено от нарушение на Насоките от 1998 г., на принципа на пропорционалност и правото на защита при увеличаването с 50 % на основния размер на глобите поради повторност. Петото правно основание, посочено от всички жалбоподатели, е изведено от нарушение на Известието относно сътрудничеството от 2002 г. и на принципите за защита на оправданите правни очаквания и равно третиране при преценката на оказаното от тях сътрудничество. Шестото правно основание, посочено от всички жалбоподатели, е изведено от нарушение на принципите на защита на оправданите правни очаквания, равно третиране, пропорционалност и добра администрация при определянето на размера на намалението на глобите поради оказаното сътрудничество извън предвиденото в Известието относно сътрудничеството от 2002 г. Седмото правно основание, посочено от всички жалбоподатели, е изведено от нарушение на член 23, параграф 2 от Регламент № 1/2003. Последното, осмо правно основание, посочено от жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07, е изведено от нарушение на принципа на пропорционалност при изчисляването на окончателния размер на глобите.

2. По исканията за отмяна на обжалваното решение

По правното основание, изведено от липса на компетентност на Комисията

46 Настоящото правно основание ще бъде разгледано в две части. В първата си част правното основание е изведено от нарушение на член 81, параграф 1 ЕО, доколкото съответните картели не засягали търговията между държавите членки. Във втората си част това правно основание е евентуално и е изведено от нарушение на Регламент № 1/2003, на Известието на Комисията относно сътрудничеството в рамките на мрежата от органите по конкуренция (ОВ C 101, 2004 г. стр. 43; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 111) (наричано по-нататък „Известие относно сътрудничеството в рамките на мрежата“) и на принципите на равно третиране и защита на оправданите правни очаквания, тъй като Комисията била длъжна да остави на националните органи задачата за преследване на нарушенията.

По първата част, изведена от нарушение на член 81, параграф 1 ЕО, доколкото съответните картели не засягали търговията между държавите членки

47 В съображение 602 от обжалваното решение Комисията поддържа, че „прилагането и осъществяването от четиримата основни производители на асансьори и ескалатори (включително [MEE] в Нидерландия) на схема за разпределяне на проекти във всяка съответна държава членка наред с политиката им за препращане на клиенти могат да доведат до отклоняване на търговските потоци от посоката, която биха следвали без тази схема“. В това отношение Комисията се основава на следните факти и съображения.

48 На първо място, Комисията установява, че „в Съюза се извършват определени трансгранични сделки за продажба и монтаж на асансьори и ескалатори и за предоставяне на услуги за поддръжка и модернизация“ (съображение 86 от обжалваното решение; вж. също съображение 596 от обжалваното решение).

49 Според Комисията в преписката „има редица примери за трансгранична търговска дейност, участници в която са предимно МСП [малки и средни предприятия], но и поне едно голямо предприятие — [MEE, което] снабдява и белгийския пазар чрез дъщерното си дружество в Нидерландия“ (съображение 87 от обжалваното решение). Освен това Комисията констатира, че „четиримата основни производители понякога участват в трансгранични процедури за възлагане на поръчки в рамките на Съюза“, като посочва няколко примера в подкрепа на това твърдение (съображение 88 от обжалваното решение; вж. също съображение 78 от обжалваното решение). Според Комисията „клиентите все по-често използват източници на снабдяване извън националните граници“ (съображение 596 от обжалваното решение).

50 Освен това според Комисията съществува „тенденция, която сочи, че големите (многонационални) предприятия и групите от предприятия с дейност в няколко държави членки като международните хотелиерски вериги предпочитат да сключват договори, обхващащи няколко държави членки“ (съображение 89 от обжалваното решение).

51 На второ място, Комисията разглежда политиката за препращане на клиенти, водена от четиримата най-големи производители на асансьори и ескалатори в Европа. Според Комисията „[б]роят на трансграничните сделки би бил по-висок, ако [тези] […] производители […] не прилагаха целенасочена политика да отказват почти всички трансгранични запитвания за цени и да насочват клиентите към съответното национално дъщерно дружество“ (съображение 90 от обжалваното решение; вж. също съображение 596 от обжалваното решение).

52 На трето място, в правните си съображения Комисията подчертава, че „макар хоризонталният картел да обхваща само една държава членка, това не означава, че незаконните споразумения не могат да засегнат търговията между държавите членки“ (съображение 595 от обжалваното решение). Освен това тя напомня, че съгласно постоянната съдебна практика „[в]ъздействието, което споразумението може да окаже върху търговията между държавите членки, се преценява в частност с оглед на положението и значимостта на участниците в него на пазара на съответните продукти [Решение на Съда от 28 април 1998 г. по дело Javico, C‑306/96, Recueil, стр. I‑1983, точка 17]“ (съображение 600 от обжалваното решение). Също така според Комисията „[като се има предвид, че] четиримата основни производители на асансьори и ескалатори реализират голяма част от оборота си в сектора на продажбата, монтажа, поддръжката и модернизацията на асансьори и ескалатори и че са установили и прилагат — наред с политиката си за препращане на клиенти — и схема за разпределяне на проекти, която обхваща цялата територия съответно на Белгия, Люксембург, Германия и Нидерландия, има основания да се смята, че чуждестранните предприятия са имали ограничени възможности да продават своите стоки и услуги в съответните страни, тъй като в тези страни е трябвало да противодействат на група производители, осигуряващи по-голямата част от предлагането на пазара“ (съображение 600 от обжалваното решение).

53 Жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 по същество поддържат, че нарушенията не са засегнали значително търговията между държавите членки, поради което всъщност не съставляват нарушение на член 81 ЕО.

54 Както следва от текста на членове 81 ЕО и 82 ЕО, предпоставка за прилагането на правилата на Съюза в областта на конкуренцията спрямо определен картел или определена злоупотреба е картелът или злоупотребата да могат да засегнат търговията между държавите членки (Решение на Съда от 13 юли 2006 г. по дело Manfredi и др., C‑295/04—C‑298/04, Recueil, стр. I‑6619, точка 40).

55 Тази предпоставка относно последиците за търговията между държавите членки трябва да се тълкува и прилага с оглед на нейната цел, а именно да се определи в кои случаи в областта на конкуренцията се прилага правото на Съюза и в кои — правото на държавите членки. В този смисъл в приложното поле на правото на Съюза попадат картелите и практиките, които биха могли да създадат пречки за свободната търговия между държавите членки, така че да се застраши осъществяването на целите на единния пазар между държавите членки, в частност като се разделят пазарите на национален принцип или се измени структурата на конкуренцията на общия пазар (Решение на Съда по дело Manfredi и др., точка 54 по-горе, точка 41, Решение на Съда от 23 ноември 2006 г. по дело Asnef-Equifax и Administración del Estado, C‑238/05, Recueil, стр. I‑11125, точка 33 и Решение на Съда от 25 януари 2007 г. по дело Dalmine/Комисия, C‑407/04 P, Сборник, стр. I‑829, точка 89).

56 За да може да засегне търговията между държавите членки, съответното решение, споразумение или съгласувана практика трябва въз основа на съвкупност от фактически и правни обстоятелства да позволява с достатъчна степен на вероятност да се предвиди, че може да упражни пряко или непряко, действително или потенциално въздействие върху търговските потоци между държавите членки, и то по начин, който поражда опасения, че може да възпрепятства осъществяването на единния пазар между държавите членки. Трябва освен това въздействието да не е незначително (Решение по дело Javico, точка 52 по-горе, точка 16, Решение на Съда от 21 януари 1999 г. по дело Bagnasco и др., C‑215/96 и C‑216/96, Recueil, стр. I‑135, точка 47, Решение по дело Manfredi и др., точка 54 по-горе, точка 42, Решение по дело Asnef-Equifax и Administración del Estado, точка 55 по-горе, точка 34 и Решение по дело Dalmine/Комисия, точка 55 по-горе, точка 90).

57 В този смисъл засягането на вътреобщностната търговия по правило е резултат от общото действие на множество фактори, които поотделно невинаги са определящи (Решение по дело Bagnasco и др., точка 56 по-горе, точка 47, Решение по дело Manfredi и др., точка 54 по-горе, точка 43 и Решение по дело Asnef-Equifax и Administración del Estado, точка 55 по-горе, точка 35).

58 Според жалбоподателите нарушенията, посочени в член 1 от обжалваното решение, не засягат търговията между държавите членки, тъй като дейностите в сектора на асансьорите и ескалаторите са организирани на национално и дори на местно равнище, в частност поради факта че монтажът и поддръжката на асансьори и ескалатори са работа за опитни специалисти и икономическата ефективност предполага да се извършват само на местно равнище поради необходимостта да се реагира в кратки срокове и поради наличието на национални правила. Затова международните сделки били изключение. Комисията сама приела, че картелите са национални.

59 Следва да се констатира, че жалбоподателите не оспорват факта, че четирите картела, установени в член 1 от обжалваното решение, обхващат цялата територия на Белгия, Германия, Люксембург и Нидерландия (съображения 595 и 600 от обжалваното решение).

60 Съгласно постоянната съдебна практика обаче картел, който обхваща цялата територия на държава членка, поради самото си естество води до засилване на националното разделяне на пазарите, като така възпрепятства търсеното с Договора взаимно икономическо обвързване (Решение на Съда от 17 октомври 1972 г. по дело Vereeniging van Cementhandelaren/Комисия, 8/72, Recueil, стр. 977, точка 29, Решение на Съда от 19 февруари 2002 г. по дело Wouters и др., C‑309/99, Recueil, стр. I‑1577, точка 95, Решение по дело Manfredi и др., точка 54 по-горе, точка 45 и Решение по дело Asnef-Equifax и Administración del Estado, точка 55 по-горе, точка 37, Решение на Общия съд от 22 октомври 1997 г. по дело SCK и FNK/Комисия, T‑213/95 и T‑18/96, Recueil, стр. II‑1739, точка 179 и Решение на Общия съд от 14 декември 2006 г. по дело Raiffeisen Zentralbank Österreich и др./Комисия, T‑259/02—T‑264/02 и T‑271/02, Recueil, стр. II‑5169, точка 180).

61 От тази съдебна практика следва, че съществува най-малкото силна презумпция, съгласно която всяка ограничаваща конкуренцията практика, прилагана на цялата територия на държава членка, може да допринесе за националното разделяне на пазарите и да засегне вътреобщностната търговия. Тази презумпция може да бъде оборена само ако анализът на характеристиките на споразумението и на икономическия му контекст доказва обратното (Решение по дело Raiffeisen Zentralbank Österreich и др./Комисия, точка 60 по-горе, точка 181).

62 Най-напред, обратно на поддържаното от жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07, Комисията не се основава само на тази съдебна практика, за да приеме в обжалваното решение, че картелите могат да засегнат търговията между държавите членки по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО. Всъщност от точки 47—52 по-горе следва, че в посоченото решение Комисията се е основала и на наличието на определени трансгранични сделки за продажба и монтаж на асансьори и ескалатори и за предоставяне на услуги за поддръжка и модернизация, в които сделки са участвали и четиримата основни производители, до които се отнася обжалваното решение (съображения 87, 88 и 596 от обжалваното решение).

63 По-нататък следва да се приеме за установено, че доводите на жалбоподателите за особеностите на съответния пазар, а именно че той бил по естеството си национален и дори местен, не засягат доказателствената сила на документите, посочени в обжалваното решение (съображения 88 и 90 от обжалваното решение) и удостоверяващи наличието на търговия между държавите членки на разглеждания в обжалваното решение пазар. Същото се отнася и за доводите, че международните сделки били изключение, доколкото с тези доводи се отрича единствено значителното засягане на търговията между държавите членки, а не самото ѝ наличие.

64 Накрая, както следва от обжалваното решение, водената от Kone, Otis, Schindler и ThyssenKrupp политика за препращане на клиенти „сама по себе си сочи, че клиентите проявяват известен интерес към възможността да ползват доставчици извън националните граници“ (съображение 596 от обжалваното решение). Нещо повече, Комисията констатира участието на чуждестранни предприятия в национални процедури за възлагане на поръчки (съображение 78 от обжалваното решение), както и наличието на международни процедури за възлагане на поръчки (съображение 89 от обжалваното решение). Допустимо е да се приеме, че както посочва Комисията в съображение 90 от обжалваното решение, броят на трансграничните сделки би бил по-висок, ако четиримата гореупоменати големи производители не прилагаха целенасочена политика да отказват почти всички трансгранични запитвания за цени и да насочват клиентите към съответното национално дъщерно дружество.

65 В това отношение трябва да се отхвърли доводът на жалбоподателите, че политиката на препращане на клиенти е продиктувана от естеството на тяхната дейност. Всъщност този довод намира опровержение в самото наличие на трансгранични сделки на съответния пазар.

66 Ето защо следва да се установи, че въз основа на фактическите констатации, изяснени в предходните точки, и въз основа на постоянната съдебна практика (вж. точка 60 по-горе) Комисията правилно приема, че картелите, посочени в член 1 от обжалваното решение, могат да засегнат търговията между държавите членки.

67 Що се отнася до въпроса дали засягането може да се окачестви като значително, следва да се напомни, че въздействието, което споразумението или съгласуваната практика може да оказва върху търговията между държавите членки, се преценява в частност с оглед на положението и значимостта на участниците в него/нея на пазара на съответните продукти (Решение на Съда от 10 юли 1980 г. по дело Lancôme и Cosparfrance Nederland, 99/79, Recueil, стр. 2511, точка 24 и Решение по дело Javico, точка 52 по-горе, точка 17, Решение на Общия съд от 14 юли 1994 г. по дело Parker Pen/Комисия, T‑77/92, Recueil, стр. II‑549, точка 40).

68 Посочените в обжалваното решение производители обаче „осигуряват по-голямата част от предлагането на пазара“ (съображение 600 от обжалваното решение), а именно около 81 % от продажбите на асансьори и ескалатори в Европа (данни за обема на продажбите през 2004 г.) (съображение 83 от обжалваното решение). Следователно тези производители са достатъчно големи и с достатъчна икономическа мощ, за да може посочените в обжалваното решение техни практики значително да засегнат търговията между държавите членки (вж. в този смисъл Решение на Съда от 1 февруари 1978 г. по дело Miller International Schallplatten/Комисия, 19/77, Recueil, стр. 131, точка 10 и Решение по дело SCK и FNK/Комисия, точка 60 по-горе, точка 181).

69 Освен това, противно на твърденията на жалбоподателите, Комисията не е била длъжна да докаже, че спорните споразумения на практика са имали значителни последици за търговията между държавите членки или че след преустановяването на нарушенията е налице ръст на търговията между тези държави. Всъщност единственото изискване по член 81, параграф 1 ЕО е ограничаващите конкуренцията споразумения и съгласувани практики да могат да засегнат търговията между държавите членки (Решение по дело Asnef-Equifax и Administración del Estado, точка 55 по-горе, точка 43 и Решение на Общия съд от 13 декември 2006 г. по дело FNCBV и др./Комисия, T‑217/03 и T‑245/03, Recueil, стр. II‑4987, точка 68).

70 От всичко изложено по-горе следва, че Комисията правилно е приела, че картелите, посочени в член 1 от обжалваното решение, са засегнали значително търговията между държавите членки по смисъла на член 81, параграф 1 ЕО.

71 Следователно правното основание трябва да бъде отхвърлено в първата му част.

По втората част, изведена от нарушение на Регламент № 1/2003, на Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата и на принципите на равно третиране и защита на оправданите правни очаквания, доколкото Комисията била длъжна да остави на националните органи задачата за преследване на нарушенията

72 В съображение 543 от обжалваното решение Комисията излага следните съображения, поради които намира, че е компетентна да приложи член 81 ЕО към посочените в това решение картели:

„[…] Регламент № 1/2003 запазва общностния режим на успоредна компетентност за прилагането на член 81, параграф 1 [ЕО]. По-конкретно с него не са изменени правомощията на Комисията да разследва всяко евентуално нарушение и да постановява решения на основание член 81 [ЕО], включително за нарушенията, чиито основни последици настъпват само в една държава членка. Известието [относно сътрудничеството в рамките на мрежата] определя насоките за разпределянето на задачите между Комисията и националните органи по конкуренцията на държавите членки. Нито Регламент № 1/2003, нито Известието [относно сътрудничеството в рамките на мрежата] създават права или пораждат очаквания за предприятията, че делата им ще бъдат разгледани от определен орган по конкуренцията, а и извън това няма хипотеза, в която Комисията да не може да предприеме действия във връзка с евентуално нарушение на член 81 [ЕО], включително когато е извършено само на територията на една държава членка […]“.

73 Жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 по същество твърдят, че дори ако член 81 ЕО е приложим, Комисията не е компетентна да образува производство и да налага глоби. Комисията образувала производството в нарушение на Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата и принципа на защита на оправданите правни очаквания. Съгласно членове 5 и 35 от Регламент № 1/2003 и точки 8 и 14 от Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата съответните национални органи по конкуренция били в най-добра позиция да преследват нарушенията. Жалбоподателите по дела T‑147/07, T‑148/07, T‑149/07 и T‑150/07 също така твърдят, че Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата имало задължителна сила за органите по конкуренция, като това следвало от принципите на законност в административния процес, на равно третиране и защита на оправданите правни очаквания. Накрая жалбоподателите по дела T‑147/07 и T‑149/07 подчертават, че преследването на нарушенията от националните органи по конкуренция би дало по-добри резултати, като се има предвид „езиковата неподготвеност“ на длъжностните лица на Комисията, работили по случая.

74 Жалбоподателите твърдят, че Комисията е оставила на австрийските органи по конкуренцията задачата да преследват паралелно нарушение на член 81 ЕО на австрийския пазар на асансьорите и ескалаторите и че този факт илюстрира произволното прилагане на принципите за разпределяне на правомощията съгласно Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата. В това отношение жалбоподателите по дела T‑144/07, T‑148/07, T‑149/07, T‑150/07 и T‑154/07 поддържат, че са поставени в по-неблагоприятно положение, отколкото ако делата им бяха разгледани от компетентните органи съгласно Известието относно сътрудничеството в рамките на мрежата, тъй като белгийският, люксембургският и нидерландският орган по конкуренцията са издали в тяхна полза решения за освобождаване от глоба.

75 На първо място, трябва да се напомни, че що се отнася до разпределянето на правомощията между Комисията и националните органи по конкуренция, Регламент № 1/2003 слага край на предходния централизиран режим и съобразно принципа на субсидиарност предвижда по-широко участие на националните органи по конкуренция. Именно за тази цел член 35 от Регламент № 1/2003 предвижда, че държавите членки са длъжни да определят органа или органите по конкуренция, отговорни за прилагането на членове 81 ЕО и 82 ЕО, а член 5 от Регламент № 1/2003 овластява тези органи да прилагат конкурентното право на Съюза (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 8 март 2007 г. по дело France Télécom/Комисия, T‑339/04, Сборник, стр. II‑521, точка 79).

76 Все пак въведеното с Регламент № 1/2003 сътрудничество между Комисията и националните органи по конкуренция не дава основание да се счита, че в случая Комисията е трябвало да остави на националните органи по конкуренция задачата за преследване на различните нарушения. Напротив, видно от разпоредбите на Регламент № 1/2003, водещата роля за разкриването и констатирането на нарушенията на правилата на Съюза в областта на конкуренцията принадлежи на Комисията и не се влияе от успоредната компетентност на националните органи по конкуренция съгласно посочения регламент. Всъщност член 11, параграф 6 от Регламент № 1/2003 овластява Комисията да образува производство за постановяване на решение дори когато съответното дело вече се разглежда от национален орган, при условие че преди това се е допитала до него. Освен това съгласно същата разпоредба с образуването на производство пред Комисията националните органи изгубват правомощията си да прилагат по съответния случай правилата на Съюза в областта на конкуренцията.

77 Що се отнася до Известието о