ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

H. SAUGMANDSGAARD ØE

представено на 8 септември 2016 година ( 1 )

Дело C‑275/15

ITV Broadcasting Limited

ITV2 Limited

ITV Digital Channels Limited

Channel Four Television Corp.

4 Ventures Limited

Channel 5 Broadcasting Limited

ITV Studios Limited

срещу

TVCatchup Limited (в производство по несъстоятелност)

TVCatchup (UK) Limited

Media Resources Limited

в присъствието на

Secretary of State for Business,

Innovation and Skills

Virgin Media Limited

(Преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Апелативен съд (Англия и Уелс) (гражданско отделение), Обединено кралство)

„Преюдициално запитване — Хармонизиране на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество — Директива 2001/29/ЕО — Член 9 — Понятия „кабел“ и „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“ — Препредаване на телевизионни предавания от трето лице чрез стрийминг по интернет в тяхната зона на приемане — Live streaming“

I – Въведение

1. Настоящото преюдициално запитване, отправено от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Апелативен съд (Англия и Уелс) (гражданско отделение), Обединено кралство), се отнася до тълкуването на член 9 от Директива 2001/29/ЕО относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество ( 2 ), съгласно който тази директива не засяга разпоредбите, приложими в някои други области. Запитващата юрисдикция по-специално иска от Съда да даде тълкуване на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, посочен в този член като една от областите, запазени от Директива 2001/29.

2. Преюдициалното запитване е отправено в рамките на съдебно производство, образувано по инициатива на регистрирани като търговци телевизионни оператори, които твърдят, че доставчиците на услуга по препредаване, позволяваща на потребителите да получават безплатно „на живо“ чрез стрийминг по интернет (т.нар. live streaming) телевизионни предавания, включително телевизионните предавания, излъчвани от ищците, нарушават техните авторски права върху телевизионните им предавания.

3. Съдът вече е бил сезиран с преюдициално запитване по същия спор. В решение от 7 март 2013 г. ITV Broadcasting и др. ( 3 ) Съдът е постановил, че препредаването, което извършват доставчиците на спорната услуга, представлява „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29.

4. След постановяване на последното решение първоинстанционният съд констатира, че доставчиците на спорната услуга нарушават авторските права на ищците. По отношение на някои от съответните предавания обаче тази юрисдикция приема, че доставчиците могат да се позовават на разпоредба, предвидена в британското право, която позволява препредаването по кабел на определени телевизионни предавания в тяхната зона на приемане.

5. Ищците обжалват това решение пред запитващата юрисдикция, която по същество пита Съда дали такава национална разпоредба, която ограничава предоставеното от Директива 2001/29 изключително право на притежателите на авторските права да разрешават или забраняват всяко публично разгласяване, е съвместима с тази директива. Безспорно е, че оспорваните препредавания не попадат в обхвата на нито едно от изключенията, предвидени в член 5 от тази директива.

6. По-конкретно, запитващата юрисдикция иска да установи дали въпросната разпоредба може да продължи да се прилага в съответствие с член 9 от Директива 2001/29 предвид факта, че тя може да се разглежда като отнасяща се до „достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги“. Посочената юрисдикция повдига и въпроси, свързани с тълкуването на понятието „кабел“, съдържащо се в този член, с цел да се определи дали правото на Съюза изключва прилагането на тази разпоредба по отношение на препредаванията, извършвани чрез стрийминг по интернет.

II – Правна уредба

А – Правото на Съюза

7. Съображение 60 от Директива 2001/29 гласи: „Закрилата, предвидена в настоящата директива, следва да не накърнява националните правни разпоредби или разпоредбите на Общността в други области като индустриалната собственост, защитата на данните, услугите за условен достъп, достъп до обществени документи и правилото за хронология на използване на медиите, което може да се отрази на закрилата на авторското право или на сродните му права“.

8. Съгласно член 1 („Обхват“), параграф 1 от Директива 2001/29 същата се отнася до „правната закрила на авторското право и на сродните му права в рамките на вътрешния пазар, като се поставя особено ударение върху информационното общество“.

9. Член 9 („Продължително прилагане на други правни разпоредби“) от Директивата предвижда: „Настоящата директива не засяга разпоредбите, отнасящи се по-специално до патентното право, търговските марки, правата върху дизайна, полезните модели, топографиите на полупроводникови изделия, печатарските шрифтове, условния достъп, достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги, опазването на националните съкровища, изискванията по отношение на правния депозит, законодателството в областта на ограничителните практики и нелоялната конкуренция, търговските тайни, сигурността, поверителността, защита на данните и на личния живот, достъпа до публични документи, договорното право“.

Б – Британското законодателство

10. Съгласно член 73, параграф 1, параграф 2, буква b) и параграф 3 от Copyright, Designs and Patents Act 1988 (Закон за авторското право, моделите и патентите от 1988 г., наричан по-нататък „CDPA“), озаглавен „Приемане на излъчвано предаване и препредаването му чрез кабел“, в приложимата му по делото в главното производство редакция: „1) Този член се прилага когато безжично предаване, излъчено от място в Обединеното кралство, е прието и незабавно препредадено чрез кабел. 2) Авторското право върху предаването не се нарушава: […] (b) ако и доколкото предаването е предназначено за приемане в зоната, в която се препредава чрез кабел, и представлява част от квалифицирана услуга. 3) Авторското право върху което и да е произведение, включено в предаването, не се нарушава, ако и доколкото предаването е предназначено за приемане в зоната, в която се препредава чрез кабел […]“.

11. От акта за преюдициално запитване е видно, че член 73, параграф 1, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, както е цитиран по-горе, е резултат от изменението на този закон през 2003 г. с оглед транспонирането на Директива 2001/29 в британското право.

III – Спорът по главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда

12. Ищците в главното производство, ITV Broadcasting Limited, ITV2 Limited, ITV Digital Channels Limited, Channel Four Television Corp., 4 Ventures Limited, Channel 5 Broadcasting Limited и ITV Studios Limited (наричани по-нататък заедно „ищците в главното производство“), са регистрирани като търговци телевизионни оператори със свободен достъп до тях, които съгласно британското законодателство имат авторски права върху своите телевизионни предавания, както и върху филмите и другите произведения и обекти, включени в предаванията им. Те се финансират от рекламата, излъчвана по време на предаванията.

13. Ищците в главното производство предявяват пред High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение, Обединено кралство) иск срещу дружество TVCatchup Limited, като твърдят, че предоставяната от това дружество услуга, която позволява на потребителите да получават безплатно „на живо“ чрез стрийминг по интернет (т.нар. live streaming) телевизионни предавания, сред които излъчваните от ищците в главното производство, нарушава техните авторски права. Спорните услуги също се финансират с реклама.

14. Посочената юрисдикция сезира Съда с първо преюдициално запитване относно тълкуването на понятието „публично разгласяване“, предвидено в член 3, параграф 1 от Директива 2001/29.

15. С решение от 7 март 2013 г. по дело ITV Broadcasting и др. ( 4 ) Съдът постановява, че: „Понятието „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от [Директива 2001/29] трябва да се тълкува в смисъл, че обхваща препредаване на включени в наземно телевизионно излъчване произведения — което е извършвано от организация, различна от първоначалния оператор, — посредством интернет връзка на разположение на абонатите на тази организация, които могат да приемат това препредаване, като се свържат с нейния сървър, — въпреки че тези абонати се намират в зоната на приемане на посоченото наземно телевизионно излъчване и могат на законно основание да приемат сигнала му на телевизионен приемник“.

16. След постановяване на това решение High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Висш съд (Англия и Уелс), търговско отделение) констатира, че TVCatchup Limited нарушава авторските права на ищците в главното производство и прави разпореждане с цел да попречи на други нарушения на тези права.

17. По отношение на три телевизионни канала, а именно ITV, Channel 4 и Channel 5, тази юрисдикция обаче посочва, че дружество TVCatchup Limited може да се позове на защитна теза, построена на член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, тъй като излъчва тези канали посредством интернет до абонати, намиращи се в зоната на първоначално излъчване. Във връзка с това същата юрисдикция е приела, че изразът „се препредава чрез кабел“, съдържащ се в член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, е достатъчно широк, така че да обхване препредаването по интернет, но не и препредаването чрез мобилни устройства, които използват мобилните телефонни мрежи.

18. Ищците в главното производство подават въззивна жалба пред Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Апелативен съд (Англия и Уелс) (гражданско отделение). В хода на производството пред тази юрисдикция срещу TVCatchup Limited е открито производство по несъстоятелност. Търговската дейност, упражнявана преди това от TVCatchup Limited, се упражнява понастоящем от дружество TVCatchup (UK) Limited въз основа на лицензия, издадена от Media Resources Limited. Последните две дружества са поискали да встъпят във въззивното производство и искането им е уважено.

19. Тъй като счита, че член 73 от CDPA следва да се тълкува в светлината на член 9 от Директива 2001/29 и че настоящото дело повдига въпроси, свързани с обхвата на последния член, запитващата юрисдикция решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „Относно тълкуването на член 9 от [Директива 2001/29], по-конкретно на израза „[н]астоящата директива не засяга […] по-специално […] достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги“: 1) Позволява ли цитираният израз разпоредба от национално законодателство да продължи да се прилага, като се изхожда от обхвата на понятието „кабел“, както е определено в националното законодателство, или обхватът на тази част от член 9 се определя от значението на понятието „кабел“, дефинирано в правото на ЕС? 2) Ако понятието „кабел“ в член 9 е дефинирано в правото на ЕС, какво е неговото значение? По-конкретно: a) има ли специфично от технологична гледна точка значение, което се ограничава до традиционните кабелни мрежи, управлявани от доставчици на конвенционални кабелни услуги? б) евентуално, има ли неутрално от технологична гледна точка значение, което включва функционално сходни услуги, пренасяни чрез интернет? в) и в двата случая, включва ли пренос на микровълнова енергия между фиксирани наземни точки? 3) Прилага ли се цитираният израз към 1) разпоредби, които изискват кабелни мрежи да препредават определени телевизионни предавания, или към 2) разпоредби, които разрешават препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, а) когато препредаването е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, и/или б) когато се препредават телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга? 4) Ако обхватът на понятието „кабел“ по смисъла на член 9 е определен в националното законодателство, следва ли националната разпоредба да зачита принципите на ЕС за пропорционалност и справедлив баланс между правата на носителите на авторско право, собствениците на кабел и обществения интерес? 5) Прилага ли се член 9 само за националните разпоредби, действащи към датата на приемане на Директивата, датата, на която тя влиза в сила, или крайната дата за прилагането ѝ, или се прилага и по отношение на приети по-късно национални разпоредби, които се отнасят до достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги?“.

20. Писмени становища са представили ищците в главното производство, TVCatchup (UK) Limited, правителството на Обединеното кралство и Европейската комисия. В съдебното заседание от 25 май 2016 г. се явяват представители на ищците в главното производство, Virgin Media Limited, правителството на Обединеното кралство и Комисията.

IV – Правен анализ

А – Относно решение ITV Broadcasting и др. и относно предмета на настоящото преюдициално запитване

21. С решението си от 7 март 2013 г. по дело ITV Broadcasting и др. ( 5 ), на фона на което е отправено настоящото преюдициално запитване, Съдът е постановил, че препредаване като извършваното от ответниците в главното производство представлява „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 ( 6 ).

22. Следователно такова препредаване не може да се извърши без съгласието на носителя на авторското право, освен ако това препредаване не отговаря на условията по член 5 от въпросната директива ( 7 ).

23. По мое мнение разглежданата национална правна уредба, а именно член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, въвежда изключение от правото на разгласяване, установено в член 3 от Директива 2001/29, тъй като предвижда, че авторското право „не се нарушава“ при препредаване на определени телевизионни предавания в зоната, за която те са предназначени да бъдат приемани ( 8 ). Тази констатация се потвърждава от факта, че в националното законодателство, според запитващата юрисдикция, формално член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA се квалифицира именно като „изключение“ и „закрила срещу нарушаването на авторското право“.

24. От акта за преюдициално запитване е видно, че никоя от страните не твърди, че посочената правна уредба попада в обхвата на кое да е от изключенията, изброени в член 5 от Директива 2001/29.

25. Както посочва запитващата юрисдикция, следователно основният въпрос, който се поставя, е дали такава правна уредба попада в обхвата на член 9 от Директива 2001/29, доколкото може да се разглежда като отнасяща се до „достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги“ по смисъла на този член ( 9 ).

26. Поради това предлагам на Съда да се занимае на първо място с третия преюдициален въпрос, който по същество се отнася до този основен въпрос.

27. Видно от формулировката му, третият преюдициален въпрос визира както разпоредбите, които изискват препредаването на определени телевизионни предавания, така и тези, които разрешават препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, „a) когато препредаването е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, и/или б) когато се препредават телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга“ ( 10 ). От акта за преюдициално запитване обаче следва, от една страна, че разглежданата национална правна уредба не изисква каквото и да било препредаване, и от друга, че тя се прилага само в случаи, в които препредаването е ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени ( 11 ).

28. Ето защо считам, че отправеният трети въпрос трябва да бъде преформулиран като предназначен да установи дали член 9 от Директива 2001/29 трябва да се тълкува в смисъл, че в обхвата на тази разпоредба, и по-специално на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, попада правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, която разрешава препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, без съгласието на носителите на авторските права, когато препредаването е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, и когато се препредават телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга ( 12 ).

29. В анализа по-долу ще изложа причините, поради които считам, че правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA не попада в обхвата на резервата, предвидена в член 9 от Директива 2001/29 (раздел Б). Този извод се налага пряко предвид естеството и обхвата на член 9 (раздел Б.2), както и поради факта, че посочената правна уредба не се отнася до „достъпа до кабела на радио- и телевизионните услуги“ по смисъла на този член (раздел Б.3).

30. Видно от този анализ, липсва основание за произнасяне по другите въпроси, повдигнати от запитващата юрисдикция относно, от една страна, времевия обхват на член 9 от Директива 2001/29 (пети преюдициален въпрос), и от друга — тълкуването на понятието „кабел“, съдържащо се в този член (първи, втори и четвърти преюдициален въпрос). Въпреки това смятам, че ще е от полза да изложа някои съображения относно тълкуването на понятието „кабел“, за да отговоря на приведените във връзка с това доводи от страните (раздел В) ( 13 ).

31. Що се отнася до втория преюдициален въпрос, буква в), предназначен да установи дали това понятие включва пренос на микровълнова енергия между фиксирани наземни точки, запитващата юрисдикция не е дала никакво обяснение защо счита за нужно да постави този въпрос на Съда. Подобно обяснение не може да се изведе и от акта за преюдициално запитване или от становищата, представени на Съда, които не съдържат никаква информация в смисъл, че спорните препредавания предполагат пренос на микровълнова енергия между фиксирани наземни точки. Ето защо предлагам на Съда в съответствие с постоянната съдебна практика да констатира, че вторият въпрос, буква в) е недопустим ( 14 ).

Б – По тълкуването на член 9 от Директива 2001/29 и на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги “ (трети въпрос)

32. С третия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да прецени дали правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA попада в обхвата на член 9 от Директива 2001/29, и по-специално на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“.

1. Предложените тълкувания

33. Тъй като има съмнения относно смисъла на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29, в акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция представя три възможни тълкувания на този израз.

34. Според първия подход, съответстващ на позицията, защитавана от ищците в главното производство и Комисията, изразът „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“ се отнася само до разпоредбите, които изискват кабелните оператори да предоставят радио- и телевизионни услуги, т.е. разпоредбите, свързани със „задълженията за наложителен пренос“ („must carry“) по смисъла на член 31 от Директива 2002/22/ЕО ( 15 ), наричана по-нататък „Директивата за универсалната услуга“.

35. Според втория подход, съответстващ на позицията, защитавана от TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited и правителството на Обединеното кралство, член 9 от Директива 2001/29 се прилага както за разпоредбите, които изискват кабелните оператори да препредават определенo излъчвано съдържание, така и за тези, които позволяват, в интерес на обществената услуга, препредаването на определено съдържание в рамките на посочената им зона на приемане.

36. Съгласно третия подход, изразът „достъп до кабела“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29, визира не закрилата по отношение на нарушенията на авторското право, а по-скоро достъпа до физическата инфраструктура в държавите членки.

2. Относно резервата, въведена с член 9 от Директива 2001/29

37. Видно от заглавието и текста, член 9 от Директива 2001/29 се отнася до „[п]родължително[то] прилагане на други правни разпоредби“, като предвижда, че Директивата „не засяга“ разпоредбите в определени области. Съображение 60 от тази директива внася уточнението, че разпоредбите, посочени в член 9, са свързани с „други области“ и „може да се отраз[ят] на закрилата на авторското право или на сродните му права“ ( 16 ).

38. Така член 9 от Директива 2001/29 по никакъв начин не разрешава изключения от установените в членове 2—4 от тази директива права. Изключенията впрочем са предмет на изчерпателно хармонизиране по силата на член 5 от същата директива ( 17 ). Обратно, преследваната с член 9 цел е да се продължи действието на разпоредбите, приложими в някои други области — не областта, хармонизирана с посочената директива ( 18 ). Този прочит намира потвърждение в изброяването на областите в член 9, който наред с другото споменава търговските марки, правата върху дизайна, опазването на националните съкровища, законодателството в областта на ограничителните практики и нелоялната конкуренция, защита на данните и на личния живот, както и договорното право ( 19 ).

39. Тази констатация сама по себе си позволява да се изключи възможността правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, която предвижда изключение от закрепеното в член 3 от Директива 2001/29 изключително право на разгласяване, да попада в обхвата на член 9 от тази директива.

40. Този извод се налага независимо дали препредаването на закриляните произведения се извършва чрез кабел или стрийминг по интернет. От практиката на Съда е видно и че понятието „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 обхваща всяко предаване на закриляни произведения, независимо от използваните средства или технически способи ( 20 ), и че за всяко предаване или препредаване на произведение, при което се използва специфичен технически способ, авторът на съответното произведение трябва да даде по принцип индивидуално разрешение ( 21 ).

41. Тази съдебна практика съответства на целта, преследвана с Директива 2001/29, а именно да се адаптира законодателството в областта на авторското право и сродните му права с оглед на технологичното развитие, довело до създаването на нови форми на използване ( 22 ), осигурявайки заедно с това високо равнище на закрила в полза на авторите, като им позволи да получат подходящо възнаграждение за използването на техните произведения, по-специално в случаите на публично разгласяване ( 23 ). Отбелязвам, че на носителите на авторските права не е изплатено никакво възнаграждение за препредаването, разрешено в член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA ( 24 ).

42. По мое мнение обратното тълкуване на член 9 от Директива 2001/29, което би довело до включването в неговия обхват на правна уредба като разглежданата в главното производство, би осуетило целта за хармонизиране, преследвана с членове 3 и 5 от тази директива.

43. Освен това тълкуването, което предлагам, не може да бъде оспорено с представените срещу него доводи, по-специално от правителството на Обединеното кралство.

44. Първо, изложеният от правителството на Обединеното кралство в хода на съдебното заседание довод, че националните законодателни режими относно разрешителните за кабелните оператори, тяхната инфраструктура и препредаването на техните предавания, представляват друга област, визирана в член 9 от Директива 2001/29, не намира никаква опора в тази директива. Въпреки че разпоредбите относно кабелната инфраструктура на държавите членки и условията за достъп до пазара за електронна комуникация действително попадат в обхвата на друга област — не тази, която е предмет на хармонизирането, извършено с тази директива ( 25 ), същото не важи за разпоредбите като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, които са същински пример за хармонизирането, предвидено в Директива 2001/29, а именно закрилата на авторското право ( 26 ).

45. Този извод не може да бъде повлиян от факта, че препредаването, което разглежданата правна уредба разрешава, се ограничава до излъчваното съдържание по каналите, за които са налице определени задължения за обществена услуга. При липсата изобщо на индикация в този смисъл в текста на Директива 2001/29 и в документите от подготвителните работи по нея не виждам никакво основание на подобно съдържание да се предостави по-слаба закрила от предвидената в член 3 от тази директива ( 27 ).

46. Второ, обратно на твърденията на правителството на Обединеното кралство, член 9 от Директива 2001/29 не представлява „пълно изключване на хармонизирането“. Докато член 1 от тази директива, озаглавен „Обхват“, изключва — по силата на параграф 2 от него — от хармонизирането, предвидено в посочената директива, някои разпоредби от достиженията на правото на Съюза, които при липсата на това изрично изключване щяха да попаднат в нейния обхват ( 28 ), член 9 няма за цел да очертае границите на обхвата на Директива 2001/29, а по-скоро да осигури правната сигурност ( 29 ), предотвратявайки неочаквани правни последствия от нейното приемане.

47. Трето, преследваните с член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA цели, а именно — според правителството на Обединеното кралство — увеличаване на избора на потребителите в областта на обществените радио- и телевизионни услуги, позволявайки им да получават това съдържание в зони, където телевизионният сигнал за наземно приемане е лош, и насърчаване на операторите на кабелни мрежи да изградят кабелни инфраструктури, не могат ни най-малко да повлияят върху тълкуването на обхвата на член 9 от Директива 2001/29 ( 30 ). Припомням във връзка с това, че в решение ITV Broadcasting и др. ( 31 ) Съдът изрично е изключил възможността спорните препредавания да бъдат разглеждани като обикновен технически способ, за да се гарантира или подобри приемането на първоначалното предаване в неговата зона на разпространение, в който случай, съгласно практиката на Съда, те не може да представляват „публично разгласяване“ по смисъла на член 3, параграф 1 от Директива 2001/29. В този смисъл представеният от правителството на Обединеното кралство довод на практика означава да се прикани Съдът да се отклони от посочената съдебна практика, без това да е обосновано.

48. В заключение, за мен няма никакво съмнение, че правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA не попада в обхвата на член 9 от Директива 2001/29.

49. Този извод се налага независимо от тълкуването на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директивата. По-нататък в изложението обаче ще докажа, че разглеждането на този израз води до същото заключение.

3. Относно тълкуването на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29

50. На пръв поглед изразът „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29, създава впечатлението, че се прави позоваване на добре позната правна фигура от достиженията на правото на Съюза. Моите проучвания обаче сочат, че това не е така.

51. Доколкото ми е известно, всъщност този израз се употребява само в документите от подготвителните работи и в съдебната практика, свързани с Директива 2001/29 ( 32 ), както и в Директива 2012/28 ( 33 ), тъй като в член 7 от Директива 2012/28 законодателят на Съюза е избрал почти дословно да възпроизведе член 9 от Директива 2001/29 ( 34 ).

52. Независимо от липсата на уточнения в посочените документи от подготвителните работи и съдебната практика относно значението на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“ ( 35 ), за мен няма никакво съмнение, че правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA не попада в обхвата на този израз.

53. Първо, въпреки някои езикови различия ( 36 ) за мен е безспорно, че посоченият израз се отнася до „достъпа“ до „кабел“. Ето защо не виждам никаква връзка между член 9 от Директива 2001/29, визиращ „достъпа до кабел“, и разглежданата британската правна уредба, съгласно която телевизионното предаване може да „се препредава чрез кабел“. Според мен в тези две правни уредби понятието „кабел“ се използва в различен контекст.

54. Докато член 9 от Директива 2001/29 визира „кабел“, до който се иска достъп, британската правна уредба визира „кабел“, който служи като средство за препредаване. С други думи, член 9 от тази директива не се отнася до обществения достъп до излъчвано съдържание, както изглежда твърдят TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited и правителството на Обединеното кралство, а по-скоро до достъпа до мрежа ( 37 ).

55. Второ, знакът за равенство, който TVCatchup (UK) Limited, Virgin Media Limited и правителството на Обединеното кралство поставят между изразите „достъп до кабела“ и „се препредава чрез кабел“, изглежда нелогичeн, при положение че Директива 2001/29 в член 1, параграф 2, буква в) вече съдържа разпоредба, която изрично третира „препредаването чрез кабел“ ( 38 ).

56. Трето, струва ми се, че в достиженията на правото на Съюза изразът „достъп до кабела“ се използва главно във връзка с въпроса за достъпа на доставчиците до кабелните мрежи ( 39 ), който е бил предмет на хармонизиране на равнище на Съюза, по-специално с Директива 2002/19/ЕО, наричана по-нататък „Директива за достъпа“ ( 40 ).

57. Съгласно член 1, параграф 1 от нея, тази директива има за цел да хармонизира „начина, по който държавите членки регулират достъпа до електронните съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях“ ( 41 ). От същия член е видно, че Директивата за достъпа е част от общата регулаторна рамка, определена от Директива 2002/21, наричана по-нататък „Рамковата директива“ ( 42 ), която според Комисията има за цел „да насърчи конкуренцията на пазарите за електронни комуникации, да подобри функционирането на вътрешния пазар и да защити основните интереси на потребителите, които не са защитени от пазарните сили“ ( 43 ).

58. Ето защо най-логичното тълкуване би било да се заключи, че изразът „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29, се позовава на посочената регулаторна рамка и по-специално на разпоредбите на Директивата за достъпа ( 44 ). Мимоходом отбелязвам, че законодателните процедури по приемането на Рамковата директива и на Директивата за достъпа се застъпват частично във времето с тази по приемането на Директива 2001/29 ( 45 ).

59. Считам обаче, че е достатъчно да се констатира, че правна уредба като член 73, параграф 2, буква b) и параграф 3 от CDPA, която не се отнася до достъпа до мрежа, не попада в обхвата на израза „достъп до кабела на радио- и телевизионните услуги“, съдържащ се в член 9 от Директива 2001/29, без да се налага Съдът да се произнася по точното значение на този израз.

60. С оглед на предходните съображения предлагам на Съда да отговори на третия преюдициален въпрос в смисъл, че правна уредба, която разрешава препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, без съгласието на носителите на авторските права, когато това препредаване е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, независимо дали препредаването се отнася или не до телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга, не попада в обхвата на член 9 от Директива 2001/29.

61. Предвид току-що предложения отговор на третия преюдициален въпрос, че член 9 от Директива 2001/29 не е приложим ratione materiae към разглежданата в главното производство национална правна уредба, според мен липсва основание за произнасяне по петия преюдициален въпрос, отнасящ се до времевия обхват на тази разпоредба.

62. От тази констатация следва също, че не е необходимо да бъдат разглеждани повдигнатите от запитващата юрисдикция въпроси относно тълкуването на понятието „кабел“, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29, а именно първият, вторият и четвъртият преюдициален въпрос. Въпреки това смятам, че ще е от полза в следващия раздел да изложа някои съображения във връзка с тълкуването на това понятие. Тези съображения позволяват да се отхвърли представеният от TVCatchup и Virgin Media Limited довод, че посоченото понятие е достатъчно широко, за да обхване преноса чрез стрийминг по интернет.

В – Относно понятието „кабел “, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29 (първи, втори и четвърти въпрос)

1. Относно самостоятелността на понятието „кабел“

63. С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали понятието „кабел“, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29, е самостоятелно понятие на правото на Съюза.

64. Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика както от изискването за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа за равенство следва, че разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държава членка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза ( 46 ).

65. Директива 2001/29 не препраща към националните правни системи, откъдето да бъде изведено значението на съдържащото се в член 9 от тази директива понятие „кабел“. Следователно за целите на прилагане на посочената директива това понятие трябва да се разглежда като самостоятелно понятие на правото на Съюза и да се тълкува еднакво на неговата територия.

66. При това положение не следва да се отговаря на четвъртия преюдициален въпрос, който се поставя единствено в хипотезата ако Съдът реши, че понятието „кабел“, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29, не представлява самостоятелно понятие на правото на Съюза.

2. Относно тълкуването на понятието „кабел“

67. С втория си преюдициален въпрос, букви a) и б), които следва да бъдат разгледани заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да установи дали понятието „кабел“, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29, е свързано с особена технология, като се ограничава до традиционните кабелни мрежи, управлявани от доставчици на конвенционални кабелни услуги, или по-скоро има неутрално от технологична гледна точка значение, което включва функционално сходни услуги, пренасяни по интернет.

68. По изложените по-нататък причини ще подкрепя позицията, представена от ищците в главното производство, правителството на Обединеното кралство и Комисията — че по смисъла на член 9 от Директива 2001/29 понятието „кабел“ се ограничава до традиционните кабелни мрежи.

69. На първо място е важно да се отбележи, че понятието „кабел“ се среща не само в член 9 от Директива 2001/29, но и в член 1, параграф 2, буква в), член 2, буква д) и член 3, параграф 2, буква г) от нея ( 47 ). То също така е използвано в някои от директивите, на които се основава Директива 2001/29 ( 48 ), а именно директиви 92/100/ЕИО ( 49 ), 93/83 и 93/98/ЕИО ( 50 ).

70. При тези условия и предвид изискванията за единство на правния ред на Съюза и за неговата последователност използваните от всички тези директиви понятия трябва да имат едно и също значение, освен ако в конкретно определен законодателен контекст законодателят на Съюза не е изразил различна воля ( 51 ).

71. Никоя от горепосочените директиви не дава дефиниция на понятието „кабел“. Ето защо то следва да се тълкува, като се отчитат контекстът, в който то се вписва, и преследваните с Директива 2001/29 цели ( 52 ).

72. Относно контекста, в който се вписва понятието „кабел“, следва да се посочи, че във всички разглеждани директиви понятието „кабел“ е използвано във връзка с други технологии, по-специално тази на излъчването чрез „спътник“ ( 53 ). Формулировката „по жичен път или по въздуха, включително чрез кабел или спътник“, съдържаща се в член 2, буква д) и в член 3, параграф 2, буква г) от Директива 2001/29 ( 54 ), впрочем създава впечатлението, че понятията „кабел“ и „спътник“ са съответно подкатегории на по-широките понятия „жичен път“ и „по въздуха“ ( 55 ).

73. Относно преследваните с Директива 2001/29 цели припомням, че тази директива е приета с цел да се отговори, на равнището на Съюза, на предизвикателствата, свързани със закрилата на авторското право и на сродните му права, каквито се явяват новите услуги на информационното общество, станали възможни чрез интернет ( 56 ). В този контекст следва да се предположи, че законодателят на Съюза е бил съвсем наясно с избора на използваната в тази директива терминология. С други думи, ако законодателят на Съюза е искал да даде на понятието „кабел“ по смисъла на Директива 2001/29 неутрално от технологична гледна точка значение, следва да се приеме, че той щеше да избере по-общо понятие, например понятието „жичен път“, или поне щеше да уточни, че понятието „кабел“ включва други технологии, като излъчването по интернет ( 57 ).

74. Всички гореизложени съображения подкрепят извода, че понятието „кабел“, съдържащо се в член 9 от Директива 2001/29, се ограничава до традиционните кабелни мрежи, управлявани от доставчици на конвенционални кабелни услуги. Впрочем този извод е в съответствие с разграничението, което правят Рамковата директива и Директивата за достъпа между различните видове електронни съобщителни мрежи ( 58 ).

V – Заключение

75. С оглед на изложените дотук съображения предлагам на Съда да отговори по следния начин на поставените от Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Апелативен съд (Англия и Уелс) (гражданско отделение), Обединено кралство) преюдициални въпроси: „Член 9 от Директива 2001/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество трябва да се тълкува в смисъл, че правна уредба, която разрешава препредаването чрез кабел на телевизионни предавания, без съгласието на носителите на авторските права, когато това препредаване е едновременно и ограничено до зоните, за които телевизионните предавания са предназначени да бъдат приемани, независимо дали препредаването се отнася или не до телевизионни предавания по канали, за които се прилагат определени задължения за обществена услуга, не попада в обхвата на тази разпоредба“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: френски.

( 2 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 г. (ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).

( 3 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 4 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 5 ) C‑607/11, EU:C:2013:147.

( 6 ) Относно понятието „публично разгласяване“ вж. съображение 23 от Директива 2001/29 и решение от 31 май 2016 г., Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, т. 35—52).

( 7 ) Вж. в този смисъл решение от 16 юли 2009 г., Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, т. 52).

( 8 ) По делото в главното производство изглежда е безспорно, че препредаваните от ответниците произведения са част от „квалифицирана услуга“ по смисъла на член 73, параграф 2, буква b) от CDPA. Вж. точка 10 от настоящото заключение.

( 9 ) Отбелязвам, че на Съда не са предоставени никакви индикации в смисъл, че някоя от другите области, посочени в член 9 от Директива 2001/29, е послужила като основа за разглежданата национална уредба.

( 10 ) Курсивът е мой.

( 11 ) Вж. точка 10 от настоящото заключение.

( 12 ) Припомням, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда, последният може да преформулира зададените му въпроси, за да даде на запитващата юрисдикция полезен отговор, който да ѝ позволи да реши спора, с който е сезирана. Вж. решения от 26 ноември 2015 г., Aira Pascual и др. (C‑509/14, EU:C:2015:781, т. 22) и от 17 декември 2015 г., Viamar (C‑402/14, EU:C:2015:830, т. 29).

( 13 ) Вж. точки 63—74 от настоящото заключение.

( 14 ) Решение от 10 март 2016 г., Safe Interenvíos (C‑235/14, EU:C:2016:154, т. 115 и 116).

( 15 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно универсалната услуга и правата на потребителите във връзка с електронните съобщителни мрежи и услуги (Директива за универсалната услуга) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 51; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 213).

( 16 ) Курсивът е мой. От посоченото съображение е видно, че член 9 от Директива 2001/29 визира както националните разпоредби, така и разпоредбите на правото на Съюза. Изразът „по-специално“, съдържащ се в този член, показва, че изброяването на областите, незасегнати от Директивата, не е изчерпателно.

( 17 ) Вж. съображение 32 от Директива 2001/29.

( 18 ) Този вид законова мярка съвсем не е изключение. Вж. член 13 от Директива 96/9/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 1996 година за правна закрила на базите данни (ОВ L 77, 1996 г., стр. 20; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 17, стр. 102), а що се отнася до Директива 2012/28/ЕС — точка 51 от настоящото заключение. Относно обхвата на Директива 2001/29 вж. член 1, параграф 1 от нея.

( 19 ) Член 9 от Директива 2001/29 споменава освен това патентното право, полезните модели, топографиите на полупроводникови изделия, печатарските шрифтове, условния достъп, изискванията по отношение на правния депозит, търговските тайни, сигурността, поверителността и достъпа до публични документи.

( 20 ) Решение от 31 май 2016 г., Reha Training (C‑117/15, EU:C:2016:379, т. 38 и цитираната съдебна практика). Вж. и член 11bis, параграф 1, подточка ii) от Бернската конвенция за закрила на литературните и художествените произведения, изменена на 28 септември 1979 г., и член 8 от Договора на Световната организация за интелектуална собственост (СОИС) за авторското право, приет в Женева на 20 декември 1996 г.

( 21 ) Решение от 7 март 2013 г., ITV Broadcasting и др. (C‑607/11, EU:C:2013:147, т. 24).

( 22 ) Вж. съображения 5 и 31 от Директива 2001/29, глава 2 от изложението на мотивите в предложението на Комисията, представено на 21 януари 1998 г., довело до приемането на Директива 2001/29 (COM(97) 628 окончателен), и Зелена книга „Авторското право и сродните му права в информационното общество“, представена от Комисията на 19 юли 1995 г. (COM(95)382 окончателен, глава 1, II, A).

( 23 ) Решение от 4 октомври 2011 г., Football Association Premier League и др. (C‑403/08 и C‑429/08, EU:C:2011:631, т. 186). Вж. също съображения 4, 9, 10, 31 и 35 от Директива 2001/29 и решение от 12 септември 2006 г., Laserdisken (C‑479/04, EU:C:2006:549, т. 57).

( 24 ) Вж. във връзка с това член 5, параграф 5 от Директива 2001/29, който цели прилагането на международните задължения на държавите членки и на Съюза (съображение 15 от Директива 2001/29 и точка 38 от Обща позиция (EO) № 48/2000 от 28 септември 2000 година, приета от Съвета, ОВ C 344, 2000 г., стр. 1). Що се отнася до съответствието на въпросната британска правна уредба със задълженията по силата на Бернската конвенция, вж. Discussion Paper „Broadcasting and copyright in the internal market“, подготвен от Комисията през ноември 1990 г., III/F/5263/90‑EN, т. 4.2.27.

( 25 ) Така лесно бихме могли да си представим, че разпоредбите, определящи условията, които трябва да спазват доставчиците на електронни съобщителни мрежи, включително разпоредбите, налагащи им задължения за наложителен пренос („must carry“), съгласно член 31, параграф 1 от Директивата за универсалната услуга, попадат в обхвата на член 9.

( 26 ) Що се отнася до обхвата на Директива 2001/29, вж. член 1, параграф 1 от нея.

( 27 ) Относно степента на хармонизирането, предвидена в член 3 от Директива 2001/29, вж. решение от 13 февруари 2014 г., Svensson и др. (C‑466/12, EU:C:2014:76, т. 33—41).

( 28 ) Член 1, параграф 2, буква a)—e) от Директива 2001/29 споменава по-специално разпоредбите, отнасящи се до правната закрила на компютърните програми, право на отдаване под наем, право на отдаване в заем и някои права, отнасящи се до авторското право в областта на интелектуалната собственост, авторското право и сродните му права, приложими към излъчването на програми чрез спътник и препредаване чрез кабел, срока на закрила на авторското право и някои сродни права и правната закрила на бази данни.

( 29 ) Вж. точка 50 от Обща позиция № 48/2000 (op.cit.) и Съобщение от Комисията от 20 октомври 2000 г. до Европейския парламент съгласно член 251, параграф 2, втора алинея от Договора за ЕО относно общата позиция на Съвета във връзка с приемането на директива на Европейския парламент и на Съвета относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (SEC/2000/1734 окончателен). Член 9 не е бил част нито от първоначалното предложение, представено на 21 януари 1998 г. (op.cit.), нито от измененото предложение, представено на 25 май 1999 г. (COM(1999) 250 окончателен), завършило с приемането на Директива 2001/29. Този член е добавен от Съвета на Европейския съюз в хода на законодателната процедура (вж. Обща позиция № 48/2000 (op.cit.).

( 30 ) Както са изтъкнали ищците в главното производство, правителството на Обединеното кралство признава в консултативен документ, публикуван на 26 март 2015 г., че замисълът за обществена политика на член 73 от CDPA е загубил актуалност (Consultation Paper „The balance of payments between television platforms and public service broadcasters“, Department for Culture, Media & Sport, point 10, www.gov.uk/government/consultations/the‑balance‑of‑payments‑between‑television‑platforms‑and‑public‑service‑broadcasters‑consultation‑paper).

( 31 ) Решение от 7 март 2013 г. (C‑607/11, EU:C:2013:147, т. 28—30 и цитираната съдебна практика).

( 32 ) Вж. решение от 29 януари 2008 г., Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, т. 11), т. 10 от заключението на генералния адвокат Kokott по дело Promusicae (C‑275/06, EU:C:2007:454,) и т. 6 от заключението на генералния адвокат Sharpston по дело Peek & Cloppenburg (C‑456/06, EU:C:2008:21).

( 33 ) Директива 2012/28/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно някои разрешени начини на използване на осиротели произведения (ОВ L 299, 2012 г., стр. 5).

( 34 ) Член 7 от Директива 2012/28/ЕС посочва освен това „правилата относно свободата на печата и свободата на изразяване в медиите“.

( 35 ) В своето Съобщение до Парламента от 20 октомври 2000 г. относно общата позиция на Съвета (op.cit.), Комисията посочва, че член 9 „е в съответствие с достиженията на общностното право в областта на авторското право и сродните му права“. Възможно е тук Комисията да се позовава на обстоятелството, че други актове на Съюза съдържат сходни разпоредби. Що се отнася до член 13 от Директива 96/9, вж. бележка под линия 18 от настоящото заключение.

( 36 ) Текстът на член 9 от Директива 2001/29 на някои езици визира кабел, който принадлежи към радио- и телевизионните услуги (радио- и телевизионни организации) или който се използва от тях. Вж. по-специално текстовете на немски („Zugang zum Kabel von Sendediensten“) и на английски („access to cable of broadcasting services“), които изглежда са в този смисъл. Вж. и текстовете на български, чешки, датски, естонски, латвийски, унгарски, нидерландски, португалски и словашки език. Текстовете на други, значително по-малко на брой езици, визират по-скоро достъпа до кабела от радио- и телевизионните услуги. Вж. по-специално текстовете на испански, гръцки, хърватски, литовски, румънски и фински език. Обратно, текстовете на италиански и полски език изглежда визират достъпа по кабел до радио- и телевизионните услуги. Не е ясно какъв смисъл е текстът на френски език („l’accès au câble des services de radiodiffusion“).

( 37 ) Вж. във връзка с това разграничението, което прави Комисията между „регулирането на преноса и регулирането на съдържанието“ в своето Съобщение от 26 април 2000 г.„Резултати от общественото допитване на прегледа на съобщителния сектор за 1999 г. и насоки за нова регулаторна рамка“ (COM(2000) 239 окончателен, стр. 7).

( 38 ) Всъщност член 1, параграф 2, буква в) косвено препраща към разпоредбите на Директива 93/83/ЕИО на Съвета от 27 септември 1993 година относно координирането на някои правила, отнасящи се до авторското право и сродните му права, приложими към спътниковото излъчване и кабелното препредаване (ОВ L 248, 1993 г., стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 134), като почти дословно възпроизвежда заглавието на последната. Вж. съображение 20 от Директива 2001/29 и точка 8 от изложението на мотивите в Обща позиция № 48/2000 (op.cit.). Директива 93/83 обхваща единствено препредаването чрез кабел на предавания от други държави членки, което е видно от член 1, параграф 3 от съображение 27 от нея, както и от решение от 7 декември 2006 г., SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, т. 30).

( 39 ) Вж. по-специално Съобщение на Комисията от 10 ноември 1999 г.„Към нова рамка за електронната съобщителна инфраструктура и свързаните с нея услуги — преглед на комуникациите за 1999 г.“ (COM(1999) 539 окончателен), точка 4.2.4, озаглавена „Достъп до кабела и задължения за задължителен пренос“. Вж. и доклад на Комисията до Европейския парламент и Съвета „Оценка за прилагането на Директива 98/34/ЕО, в областта на услугите на информационното общество“ (COM(2003) 69 окончателен, бележка под линия 56). Що се отнася до „достъпа до инфраструктурата“, вж. съобщение на Комисията от 26 април 2000 г. (op.cit.).

( 40 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно достъпа до електронни съобщителни мрежи и тяхната инфраструктура и взаимосвързаността между тях (Директива за достъпа) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 169).

( 41 ) Съгласно член 1, параграф 1, целта на Директивата за достъпа „е да се създаде регулаторна рамка в съответствие с принципите на вътрешния пазар за взаимоотношенията между доставчиците на мрежи и услуги, което ще доведе до устойчива конкуренция, оперативна съвместимост на електронните съобщителни услуги и полза за потребителите“.

( 42 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 7 март 2002 година относно общата регулаторна рамка за електронните съобщителни мрежи и услуги (Рамкова директива) (ОВ L 108, 2002 г., стр. 33; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 35, стр. 195). Директивата за универсалната услуга е част от същата регулаторна рамка.

( 43 ) Съобщение на Комисията от 15 декември 2003 г. до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите „Бъдещето на европейската регулаторна политика в аудио-визуалната област“ (COM(2003)784 окончателен, стр. 10).

( 44 ) Фактът, че в хода на законодателната процедура по приемането на Директива 2001/29 Комисията и държавите членки са знаели, както изтъква правителството на Обединеното кралство, за въпросната британска правна уредба, не може според мен да повлияе върху тълкуването на член 9 от Директива 2001/29.

( 45 ) Предложенията, довели до приемането на Директивата за достъпа и Рамковата Директива, са предадени съответно на Съвета и на Европейския парламент на 25 и на 23 август 2000 г. И двете директиви са приети на 7 март 2002 г. За сравнение, предложението за Директива 2001/29 е представено на 21 януари 1998 г., а същата е приета на 22 май 2001 г.

( 46 ) Решения от 26 април 2012 г., DR и TV2 Danmark (C‑510/10, EU:C:2012:244, т. 33 и цитираната съдебна практика) и от 9 юни 2016 г., EGEDA и др. (C‑470/14, EU:C:2016:418, т. 38).

( 47 ) Впрочем понятието „кабел“ се съдържа и в бележка под линия 4 от Директива 2001/29, свързана със съображение 20 от нея, която повтаря заглавието на Директива 93/83 (вж. публикувания текст на Директивата, ОВ L 167, 2001 г., стр. 11).

( 48 ) Вж. съображение 20 от Директива 2001/29.

( 49 ) Директива 92/100/ЕИО на Съвета от 19 ноември 1992 година относно правото на отдаване под наем и в заем и относно някои права, сродни на авторското право в областта на интелектуалната собственост (ОВ L 346, 1992 г., стр. 61; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 120).

( 50 ) Директива 93/98/ЕИО на Съвета от 19 октомври 1993 година за хармонизиране на срока за закрила на авторското право и някои сродни права (ОВ L 290, 1993 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 141).

( 51 ) Решение от 4 октомври 2011 г., Football Association Premier League и др. (C‑403/08 и C‑429/08, EU:C:2011:631, т. 188).

( 52 ) Вж. в този смисъл решение от 16 юни 2016 г., Kreissparkasse Wiedenbrück (C‑186/15, EU:C:2016:452, т. 30).

( 53 ) Вж. член 2, буква д) и член 3, параграф 2, буква г) от Директива 2001/29; член 6, параграф 2 от Директива 92/100, както и съображение 19 и член 3, параграф 4 от Директива 93/98. По същия начин член 1, параграф 3 от Директива 93/83 разграничава препредаването „чрез кабел“ от това, което се извършва „чрез свръхчестотна система“.

( 54 ) Вж. член 6, параграф 2 от Директива 92/100 и съображение 19 и член 3, параграф 4 от Директива 93/98, с много сходен текст.

( 55 ) Първоначалното предложение, представено на 21 януари 1998 г. (op.cit.), и измененото предложение, представено на 25 май 1999 г. (op.cit.), довело до приемането на Директива 2001/29, не са съдържали понятието „sans fil“, а по-скоро понятието „voie hertzienne“. Това понятие език е изменено (най-малкото в текста на френски език) по искане на Съвета, който е избрал по-общото понятие „sans fil“, което се съдържа в приетата директива. Вж. Обща позиция № 48/2000 (op.cit.).

( 56 ) Вж. точка 41 и бележка под линия 22 от настоящото заключение.

( 57 ) Действително към момента на приемане на Директива 2001/29 понятието „интернет“ не е било непознато в достиженията на правото на Съюза. Вж. например член 4, параграф 2 от Директивата за универсалната услуга и съображения 2, 14, 19, 20 и 32 от Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2000 година за някои правни аспекти на услугите на информационното общество, и по-специално на електронната търговия на вътрешния пазар (Директива за електронната търговия) (ОВ L 178, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 29, стр. 257).

( 58 ) Вж. съображение 1 от Директивата за достъпа, което прави разграничение между „фиксираните мобилни далекосъобщителни мрежи“, „кабелните телевизионни мрежи“, „мрежите за наземно радио- и телевизионно разпръскване“, „сателитните мрежи“ и „мрежите в Интернет“. Вж. и член 2, буква а) от Рамковата директива. Припомням, че законодателната процедура по приемането на тези директиви се застъпва частично с тази по приемането на Директива 2001/29. Вж. бележка под линия 45 от настоящото заключение.