BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :158 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (втори състав)
9 декември 2010 година
Дело F-83/05
Kristine E z erniece Liljeberg и д р.
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Длъжностни лица — Назначаване — Юрист-лингвисти, включени в с писък 
с резерви преди влизането в с ила на но вия правилник — Дискриминация в с равнение с 
юрист-лингвистите, назначени в др уги институции и о ргани на Съюза“
Предмет:Жалба, подадена на основание членове 236 Е О и 152 A Е, с к оято г-жа Ezerniece 
Liljeberg и де вет др уги длъжностни лица, всички те юрист-лингвисти в К омисията, 
като гл авно о снование искат отмяната на ре шенията за тях ното назначаване от 
6 октомври 2004 г., тъй като с т ези ре шения длъжностните лица са класирани в 
степен A*6, когато би трябвало да бъдат класирани в с тепен A*7
Решение:Отхвърля ж албата. Комисията понася н аправените от н ея р азноски, както и 
половината о т р азноските, направени о т ж албоподателите. Ж албоподателите 
понасят п оловината от направените от тях р азноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Наемане на работа — Назначаване в с тепен — Въвеждане на нова 
кариерна структура с Ре гламент № 723/2004 — Преходни разпоредби за класиране в с тепен
(член 13, параграф 2 от п риложение XIII к ъм П равилника за длъжностните лица; Регламент 
№ 723/2004 н а Съвета )
2. Длъжностни лица — Наемане на работа — Назначаване в с тепен — Назначаване в 
по-висока к ариерна с тепен — Право н а п реценка н а о ргана п о н азначаване — 
Съдебен контрол — Граници
(член 13, параграф 2 от п риложение XIII к ъм П равилника за длъжностните лица; Регламент 
№ 723/2004 н а Съвета)
3. Длъжностни лица — Назначаване — Съответствие между степента и д лъжността — 
Назначаване на длъжност от п о-висока степен — Право на ново класиране — Липса
(член 7, параграф 1 от П равилника за длъжностните лица)
4. Длъжностни л ица — Равно т ретиране — Диференцирано т ретиране н а р азлични 
категории с лужители в о бластта на гаранциите съгласно П равилника за длъжностните 
лица — Липса на дискриминация
2 ECLI:EU:F:2010 :158РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-83/05
EZERNIECELILJEBERGИДР./КОМИСИЯ
5. Длъжностни лица — Принципи — Защита на оправданите правни очаквания — Условия
6. Длъжностни лица — Задължение на администрацията за полагане на грижа — Обхват — 
Граници
(член 13, параграф 2 от п риложение XIII к ъм Правилника за длъжностните лица)
1. Решенията за класиране в с тепен, приети о т институции, различни о т К омисията, на 
основание член 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника представляват мерки, на 
които не може да се извършва п озовава не в п одкрепа на правното основание, изведено о т 
нарушение от страна на Комисията на принципа на равно т ретиране.
Що се отнася до твърдението, че юрист-лингвистите, класирани от Комисията в с тепен A*6 , 
били дискриминирани в с равнение с у спешните кандидати от същия конкурс, класирани от 
другите институции в с тепен A*7, от член 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника 
следва, че в сяка и нституция и ма п раво д а о преде ли д али с ледва д а к ласира ед ни 
юрист-лингвист в с тепен A*7 . Следователно т рябва д а се счита, че длъжностните лица, които 
дадена институция е н азначила и к ласирала в т ази степен в п риложение на посочената 
разпоредба, са в п оложение, различно о т това н а длъжностните лица, назначени от др уга 
институция, която е и збрала да не прилага посочената разпоредба.
Всъщност фактът, че дадени лица фигурират в ед ин и с ъщ списък с ре зерви, не е ре левантен за 
прилагането на член 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника, при положение че, 
както бе напомнено, всяка институция сама ре шава д али да прибегне до тази разпоредба, за да 
класира даден ю рист-лингвист в с тепен A*7. Освен това с ъдебната практика, съгласно к оято 
всички успешни кандидати от ед ин и с ъщ конкурс са в ед но и с ъщо положение, се отнася до 
назначаването на длъжностните лица в ед на и с ъща институция, а н е в р азличните институции. 
Накрая, макар според п ринципа за ед инство на публичната служба, прогласен в ч лен 9, 
параграф 3 от Договора от Амстердам, за всички длъжностни лица от всички институции н а 
Съюза да се прилага ед инен правилник, такъв принцип не означава, че институциите трябва д а 
си служат по идентичен начин с п редоставеното им с П равилника право на преценка, при 
положение че, обратно, последните се ползват от „принципа на автономия“.
(вж. точки 55, 58 и 59)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 16 септември 1997 г., Gimenez/Комитет на ре гионите, T-220/95, Recueil FP, 
стp. I-A-275 и II-775, точка 72
2. Когато администрацията разполага с ш ироко право да ре ши дали следва д а използва д адена 
разпоредба, за да не лиши последната от всякакъв полезен ефект, като вземе предвид особените 
обстоятелства, пред к оито е и зправена, администрацията трябва д а прецени конкретно д али 
евентуално д а приложи съответната разпоредба.
Това н е променя факта, че съгласно ч лен 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника 
институциите м огат д а н азначават д лъжностни л ица, на к оито в ъзлагат ф у нкциите н а 
юрист-лингвисти, в с тепен A*7 и ли AD 7, което означава, че органът по назначаването не е 
длъжен да приложи тази разпоредба и ч е но воназначените длъжностни лица нямат субективно 
право на такова к ласиране.
Като се има предвид, че органът по назначаването разполага с ш ироко право на преценка дали 
да използва ч лен 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника, съдебният к онтрол 
относно ре шението за класиране в с тепен н е м оже да замести п реценката на органа по 
назначаването. Следователно с ъдът на Съюза следва д а се ограничи д о проверка дали не е
ECLI:EU:F:2010 :158 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-83/05
EZERNIECELILJEBERGИДР./КОМИСИЯ
 налице съществено п роцесуално н арушение, дали органът по назначаването не е о сновал 
решението си н а неточни и ли н епълни ф акти, дали ре шението н е е о порочено п оради 
злоупотреба с в ласт, грешка при прилагане на правото или не е м отивирано в д остатъчна 
степен, или още дали органът по назначаването не е у пражнил по явно н еправилен начин 
правото си на преценка.
(вж. точки 75—77)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 5 октомври 1995 г., Alexopoulou/Комисия, T-17/95, Recueil FP, стp. I-A-227 и II-683, 
точка 21; 26 октомври 2004 г., Brendel/Комисия, T-55/03, Recueil FP, стp. I-A-311 и II-1437 , точка 60; 
15 ноември 2005 г., Righini/Комисия, T-145/04, Recueil FP, стp. I-A-349 и II-1547 , точка 53
Съд на публичната служба — 26 април 2006 г., Falcione/Комисия, F-16/05, Recueil FP, стp. I-A-1-3 и II-A-1-7, 
точка 49; 20 септември 2007 г., Giannopoulos/Съвет, F-111/06, Сборник СПС, стp. I-A-1-253 и II-A-1-1415 , 
точка 52
3. Дори ако дадено д лъжностно л ице приеме да упражнява д лъжност, която отговаря на 
по-висока от неговата степен, принципът за съответствие между степента и д лъжността не дава 
на това д лъжностно л ице никакво право на но во класиране на неговата длъжност в п о-висока 
степен.
Във всички случаи в П равилника или в Ус ловията за работа на др угите служители липсва 
разпоредба, която да изисква о т администрацията, когато опреде ля в к оя степен да класира 
успешно и здържалите конкурс лица, да взема предвид предходното им положение.
(вж. точки 89 и 90)
Позовава не на:
Съд —12 юли 1973 г., Tontodonati/Комисия, 28/72, Recueil, стp. 779, точка 8
Първоинстанционен съд —7 май 1991 г., Jon gen/Комисия, T-18/90, Recueil, стp. II-187, точка 27; 6 юли 1999 г., 
Séché/Комисия, T-112/96 и T -115/96, Recueil FP, стp. I-A-115 и II-623, точка 182
Съд на публичната служба —12 март 2009 г., Arpaillange и др ./Комисия, F-104/06, Сборник СПС, стp. I-A-1-57 
и II-A-1-273, точка 106
4. Не може да се поставят п од въпрос разликите между отделните категории л ица, наети на 
работа в С ъюза, било като длъжностни лица в т есен смисъл, било в р азличните категории, 
обхванати от Ус ловията за работа на др угите служители, тъй като опреде лянето на всяка от 
тези категории с ъответства н а легитимни нужди на администрацията на Съюза и н а естеството 
на задачите, чието изпълнение ѝ е в ъзложено.
(вж. точка 93)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 17 ноември 2009 г., Palazzo/Комисия, F-57/08, Сборник СПС, стp. I-A-1-437 
и II-A-1-2371 , точка 38 и ц итираната съдебна практика
5. Правото да се иска защита на оправданите правни очаквания се предоставя на всяко лице в 
положение, от което е в идно, че като му предоставя конкретни и н епротиворечиви уверения, 
администрацията поражда у н его основателни надежди.
4 ECLI:EU:F:2010 :158РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-83/05
EZERNIECELILJEBERGИДР./КОМИСИЯ
Правото да се иска защита на оправданите правни очаквания предполага наличието на три 
условия. П ърво, администрацията трябва д а е п редоставила н а заинтересованото л ице 
конкретни, безусловни и н епротиворечиви у верения, произтичащи о т о правомощени и 
достоверни източници. Второ, тези уверения трябва д а са от естество да породят л егитимно 
очакване в с ъзнанието на този, до когото са адресирани. Трето, дадените уверения трябва д а 
съответстват н а разпоредбите на П равилника и н а общоприложимите но рми, или п оне 
евентуалното им несъответствие с п осочените правила да не е в идно з а разумно и п рилежно 
длъжностно л ице, като се вземе предвид информацията, с к оято разполага то, и с пособността 
му да извърши необходимите проверки.
Що се отнася до ре шенията за класиране в с тепен, евентуалните изказвания на началника на 
отдела не могат да се считат за информация, произтичаща от оправомощени и д остоверни 
източници, при п оложение ч е т ези ре шения с е в земат и зключително о т о ргана п о 
назначаването.
(вж. точки 98, 99 и 101)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 6 юли 1999 г., Forvass/Комисия, T-203/97, Recueil FP, стp. I-A-129 и II-705, 
точка 70; 11 юли 2002 г., W asmeier/Комисия, T-381/00, Recueil FP, стp. I-A-125 и II-677, точка 106; 
Righini/Комисия, посочено п о-горе, точки 130 и 131; 8 декември 2005 г., Reynolds/Парламент, T-237/00, Recueil 
FP, стp. I-A-385 и II-1731 , точка 146
Съд на публичната служба — 11 септември 2008 г., Bui Van/Комисия, F-51/07, Сборник СПС, стp. I-A-1-289 
и II-A-1-1533 , точка 55; 11 май 2010 г., Maxwell/Комисия, F-55/09, точка 87
6. Задължението з а п олагане н а грижа о тразява р авновесието н а н асрещните п рава и 
задължения в с ъздадените от Правилника отношения между публичния орган и с лужителите на 
публична длъжност. По-специално т ова з адължение изисква, когато п убличният о рган се 
произнася във връзка с п оложението на длъжностно л ице, той да вземе под внимание всички 
обстоятелства, които могат да предопреде лят ре шението му, както и в т ова о тношение да вземе 
предвид не само интересите на службата, но и т ези на съответното длъжностно л ице. Защитата 
на правата и и нтересите на длъжностните лица трябва винаги да бъде о граничена от спазването 
на действащите правила.
Задължението за полагане на грижа не може да води до преобразуване на предоставената в 
член 13, параграф 2 от приложение XIII к ъм П равилника възможност в з адължение за 
администрацията. Следователно с ам п о себе си ф актът, че органът по назначаване не е 
приложил п осочения ч лен 13, параграф 2, не м оже д а п редставлява н еизпълнение н а 
задължението за полагане на грижа.
(вж. точки 110 и 111)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — F orvass/Комисия, посочено п о-горе, точки 53 и 54 и ц итираната съдебна практика
Съд н а публичната служба — 28 юни 2006 г. Grünheid/Комисия, F-101/05, Recueil FP, стp. I-A-1-55 
и II-A-1-199, точка 149