ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г-ЖА J. KOKOTT

представено на 22 май 2008 година ( 1 )

Дело C-251/07

Gävle Kraftvärme AB

срещу

Länsstyrelsen i Gävleborgs län

„Околна среда — Директива 2000/76/ЕО — Изгаряне на отпадъците — Квалифициране на централа за комбинирано производство на топлина и електрическа енергия — Понятия „инсталация за изгаряне“ и „инсталация за съвместно изгаряне““

I — Увод

1. Настоящият случай се отнася до тълкуването на Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците ( 2 ) (наричана по-нататък „Директивата относно изгарянето на отпадъците“). По-специално следва да се изясни дали дадена централа за производство на топлина и електрическа енергия (наричана по-нататък централа за комбинирано производство на топлина и електрическа енергия — ЦКПТЕЕ ( 3 )) трябва да се преценява в нейната цялост, или трябва да се разглеждат отделните котли, и как инсталациите за изгаряне трябва да се разграничават от инсталациите за съвместно изгаряне.

II — Правна уредба

2. Член 1 от Директивата относно изгарянето на отпадъците определя своите цели: „Настоящата директива има за цел да предотврати или да ограничи във възможно най-висока степен отрицателните въздействия от изгарянето и съвместното изгаряне на отпадъците върху околната среда и по-специално замърсяването, дължащо се на емисиите във въздуха, в почвата, в повърхностните води и в подземните води, както и рисковете за здравето на хората, произтичащи от това. Тази цел трябва да бъде постигната чрез налагането на условия за експлоатиране и строги технически изисквания, като се установяват норми за допустими емисии от инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне на отпадъци в Общността и като се удовлетворяват и изискванията на Директива 75/442/ЕИО.“

3. Инсталациите за изгаряне и инсталациите за съвместно изгаряне са дефинирани в член 3, точки 4 и 5: „За целите на настоящата директива 4. „инсталация за изгаряне“ всяко оборудване или техническа единица, стационарна или подвижна, предназначена за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина. Термичната обработка включва горенето чрез оксидляване или всеки друг процес, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни. Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне; 5. „инсталация за съвместно изгаряне“ стационарна или подвижна инсталация, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали, и — която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или — в която отпадъците биват подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване. Ако съвместното изгаряне е извършено така че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, инсталацията трябва да бъде оценена като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4. Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, включително всички линии за съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на съвместно изгаряне. […]“

4. Член 6, параграфи 1 и 2 определя различни условия, приложими към експлоатирането на инсталации за изгаряне и инсталации за съвместно изгаряне: „(1) Инсталациите за изгаряне биват експлоатирани така че да достигат равнище на изгаряне така че съдържанието на цялостен органичен въглерод (ЦОВ) на пепел и сгурии да бъде по-малко от 3 % от сухото тегло на тези материали или тяхната загуба в огъня да бъде по-малка от 5 % от това сухо тегло. Ако е необходимо, се използват пригодни техники за предварителна обработка на отпадъците. Инсталациите за изгаряне се създават, оборудват, конструират и използват така че, дори при най-неблагоприятни условия, които могат да се предвидят, газовете, произлизащи от процеса, да бъдат отведени след последното впръскване на въздух за горенето по хомогенен и контролиран начин при температура 850 °C за две секунди, измервани в близост до вътрешната преграда или от друга представителна точка на горивната камера, разрешена от компетентния орган. Ако става дума за опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, температурата трябва да бъде доведена до 1100 °C за най-малко две секунди. Всяка инсталационна линия за изгаряне бива оборудвана с най-малко един допълнителен горител, който трябва да се задейства автоматично, когато температурата на горивния газ падне под 850 °C или 1100 °C, според случая, след последното впръскване на въздух за горенето. Тези горители биват използвани също във фазата на задействане и при гасенето, за да обезпечат постоянна температура от 850 °C или 1100 °C, според случая, по време на посочените фази и за такава продължителност, за каквато неизгорелите отпадъци се намират в горивната камера. По време на задействането и на гасенето или когато температурата на горивния газ падне под 850 °C или 1100 °C, според случая, тези допълнителни горители не могат да бъдат захранвани с горива, които могат да предизвикат по-високи емисии от тези, които създава горенето на газьол по смисъла на член 1, параграф 1 на Директива 75/716/ЕИО на Съвета за течен газ или за природен газ. (2) Инсталациите за съвместно изгаряне се създават, оборудват, конструират и се използват така че дори при най-неблагоприятни условия газовете, произлизащи от съвместно изгаряне, да бъдат изведени след последното впръскване на въздух за горенето, по хомогенен и контролиран начин при температура 850 °C за две секунди. Ако става дума за опасни отпадъци, чието съдържание на халогенизирани органични вещества, изразено в хлор, е по-голямо от 1 %, температурата трябва да бъде доведена до 1100 °C за най-малко две секунди.“

5. Най-накрая, трябва да се посочи съображение 13, което засяга отношението към Директива 96/61/ЕО на Съвета от 24 септември 1996 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването ( 4 ): „Спазването на нормите за допустими емисии, установени от настоящата директива, би трябвало да бъде оценено като необходимо, но недостатъчно условие, за да се осигури спазването на условията на Директива 96/61/ЕО. Би могло да бъде необходимо, за целите на спазването на тези условия, да се ограничат още нормите за допустими емисии за вредни вещества, посочени в настоящата директива, да се налагат норми за допустими емисии за други вещества и други среди, и да се вземат други подходящи мерки.“

III — Фактическа обстановка и преюдициални въпроси

6. Gävle Kraftvärme AB е дружество от групата Gävle Energie — самата тя стопроцентово дъщерно дружество на акционерно дружество, което е собственост на община Gävle. Една от неговите задачи е производството на градско отопление за мрежата за градско отопление в Gävles.

7. Gävle Kraftvärme експлоатира ЦКПТЕЕ Johannes. Тя представлява основната производствена инсталация на мрежата за градско отопление, произвеждаща едновременно топлина и електричество. Централата се състои от един котел на твърдо гориво, котел № 1, който след своето все още незавършено изграждане ще има обща топлинна мощност от 85 MW. Производството на топлина се извършва посредством изгарянето преди всичко на биологични горива, включително на стара дървесина, а пробно — и посредством добавянето на определени отпадъчни горива.

8. Понастоящем Gävle Kraftvärme планира разширяване на ЦКПТЕЕ с един или два допълнителни котела с максимална обща топлинна мощност от 85 MW. Дружеството възнамерява да изгради най-напред нов работещ с отпадъци котел с максимална топлинна мощност от 50 MW — котел № 2, за изгаряне на битови и производствени отпадъци. При необходимост след това ще се изгради нов котел за биологични отпадъци — котел № 3, с топлинна мощност, покриваща бъдеща нужда до 85 MW. Не е изключено обаче Gävle Kraftvärme да реши да не изгражда нов котел, работещ с отпадъци. В този случай би могло да изгради нов по-голям котел, работещ с биогориво, с максимална топлинна мощност от 85 MW, който да покрива цялата бъдеща нужда.

9. Ето защо Gävle Kraftvärme подава молба за разрешително за експлоатиране на ЦКПТЕЕ Johannes, предполагаща максимална обща термична мощност от 170 MW. Тази молба се отнася, от една страна, до разрешаване продължаването на експлоатирането на действащия котел на твърдо гориво (котел № 1) с обща топлинна мощност от 85 MW, както и до разрешаване на инсталирането и въвеждането в експлоатация на нов котел, работещ с отпадъци (котел № 2) с максимална обща топлинна мощност от 50 MW, и от друга страна, до разрешаване на инсталирането и въвеждането в експлоатация на нов котел, работещ с биогориво (котел № 3), с максимална обща топлинна мощност от 85 MW. При всяко положение комбинираната мощност на двата нови котела общо не трябва да надхвърля 85 MW. Молбата се отнася и до разрешаване предприемането на други модификации и оборудвания, които разширяването на дейността налага.

10. В молбата се предвижда изгарянето на не повече от 150000 тона твърдо гориво от отпадъци за година в котел № 1 и котел № 2. Най-много 10000 тона от тези отпадъци ще се състоят от опасни отпадъци под формата на дърво с обработена повърхност или обработена с защита дърво.

11. Според службата, която издава разрешителни, основната цел на инсталацията се състои в производството на енергия и поради това разрешава същата — съгласно молбата на Gävle Kraftvärme — като инсталация за съвместно изгаряне. Държавната областна администрация (Länsstyrelse i Gävleborgs) оспорва това решение, като изтъква, че котел № 2 трябва да бъде квалифициран като „инсталация за изгаряне“, а не като „инсталация за съвместно изгаряне“. Първоначално тази жалба има успех.

12. Gävle Kraftvärme подава жалба до препращащия съд, като оспорва, че котлите трябва да се квалифицират поотделно, още повече че цялото предприятие Johannes е една инсталация, която трябва да се прецени в нейната цялост.

13. Ето защо препращащият съд — Högsta domstolen, отправя преюдициално запитване относно следните въпроси: „1. В рамките на тълкуването на Директивата относно изгарянето на отпадъците, когато централа за комбинирано производство на енергия включва няколко елемента (котли), трябва ли всеки от тези елементи да бъде считан за инсталация, или преценката трябва да се отнася до централата за комбинирано производство на енергия в нейната цялост? 2. При тълкуването на Директивата трябва ли инсталация, изградена за изгаряне на отпадъци, но чиято основна цел е производството на енергия, да бъде квалифицирана като инсталация за изгаряне или като инсталация за съвместно изгаряне?“

14. В писмената фаза на производството взимат участие Република Австрия, Кралство Швеция и Комисията на Европейските общности. В устната фаза на производството на 17 април 2008 г. участва само Комисията.

IV — Правен анализ

A — По първия въпрос — относно понятието „инсталация“

15. Högsta domstolen иска най-напред да бъде установено дали при една ЦКПТЕЕ с няколко единици (котли) всяка единица трябва да се счита за инсталация, или ЦКПТЕЕ трябва да се разглежда в нейната цялост.

16. Директивата относно изгарянето на отпадъците прави разграничение между „инсталации за изгаряне“ и „инсталации за съвместно изгаряне“. Съгласно дефиницията в член 3, точка 4 от текста на немски език „инсталациите за изгаряне“ обхващат „всяка техническа единица или всяка инсталация“. Текстовете на други езици избягват двойната употреба на понятието „инсталация“. Така например текстът на френски език дефинира „installation“ като „équipement“ или „unité technique“, в текста на английски език „plant“ се обозначава като „technical unit“ или „equipment“. Текстът на шведски език следва текстовете на последните два упоменати езика, тъй като той дефинира „förbränningsanläggning“ като „teknisk enhet“ или „utrustning“.

17. Следователно „инсталациите за изгаряне“ са технически единици или оборудване.

18. От друга страна, текстовете на различните езици са уеднаквени при дефиницията за „инсталация за съвместно изгаряне“ в член 3, точка 5 от Директивата относно изгарянето на отпадъците: тя се дефинира винаги като „инсталация“. Това обаче не може да бъде разбрано по начин, че по отношение на една инсталация за съвместно изгаряне важи друго понятие за „инсталация“, различно от понятието за „инсталациите за изгаряне“. Тази дефиниция се гради по-скоро косвено върху дефиницията за „инсталации за изгаряне“.

19. Единното понятие за „инсталация“ се проявява най-вече в почти напълно съгласуваната в текста конкретизация на двата вида инсталации чрез член 3, точка 4, втора алинея и точка 5, трета алинея от Директивата относно изгарянето на отпадъците. Съгласно този член определението на понятията обхваща мястото и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне.

20. В тази конкретизация на понятието за „инсталация“ не става въпрос за множество котли, а само за един котел. Това е признак, че една инсталация се отнася обикновено само до един ( 5 ) котел.

21. Подобно тълкуване съответства на определени разпоредби за инсталациите за изгаряне в член 6, параграф 1 от Директивата относно изгарянето на отпадъците, тъй като те могат да се прилагат само по отношение на отделни котли. Член 6, параграф 1, първа алинея изисква равнище на изгаряне, така че съдържанието на цялостен органичен въглерод на пепел и сгурии да бъде по-малко от 3 % от сухото тегло на тези материали или тяхната загуба в огъня да бъде по-малка от 5 % от това сухо тегло. Съвместното разглеждане на няколко котли не би позволило да се правят изявления относно равнището на изгаряне.

22. Също така съгласно член 6, параграф 1, трета и четвърта алинея от Директивата относно изгарянето на отпадъците инсталациите за изгаряне трябва да притежават допълнителен горител ( 6 ). При това всеки котел се нуждае от собствен допълнителен горител.

23. Ето защо всеки отделен котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва принципно да се проверява по отношение на това дали той представлява съставна част от инсталация за изгаряне или от инсталация за съвместно изгаряне.

24. Доводите на правителствата на Австрия и Швеция поставят обаче въпроса доколко няколко котли могат да бъдат обобщени като една инсталация. В подкрепа на това становище е дефиницията за „пожарни инсталации“ в член 2, точка 7, трета алинея от Директива 2001/80/EО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година за ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации ( 7 ): Ако две или повече отделни нови инсталации са построени по такъв начин, че според компетентния орган и с оглед на техническите и икономическите фактори техните отпадъчни газове биха могли да бъдат изпускани от един общ комин, то съвкупността от тези инсталации се приема за една-единствена единица.

25. В действителност, както Комисията правилно приема, тази разпоредба се отнася до друга директива с други цели. Следователно прилагането по отношение на инсталации за изгаряне и инсталации за съвместно изгаряне е възможно само след внимателна проверка.

26. Така например принципно би било мислимо за целите на прилагането на стойностите на емисиите няколко инсталации за съвместно изгаряне да се разглеждат като една-единствена единица, тъй като тези стойности съгласно приложение II.2 се увеличават с нарастването на размера на инсталациите. В настоящия случай обаче не по този въпрос трябва да се вземе решение.

27. Във всеки случай разпоредбите относно опазването на околната среда не трябва да бъдат пренебрегвани при комбинирането на частични инсталации. Това би противоречило на залегналата в член 1 от Директивата относно изгарянето на отпадъци цел за намаляване замърсяването на околната среда и опасността за здравето. Следователно например действаща инсталация за изгаряне, състояща се от различни котли, трябва да притежава отделен допълнителен горител за всеки от тези котли.

28. Би се стигнало до недопустимо заобикаляне на разпоредбата за сигурност, когато инсталациите за изгаряне и инсталациите за съвместно изгаряне се комбинират по такъв начин, че произхождащата от комбинирането инсталация в своята цялост да подлежи само на частично по-малко строгите ( 8 ) изисквания, приложими към инсталация за съвместно изгаряне. Вследствие на това всички страни в производството оспорват обобщението за „инсталации за изгаряне“ и „инсталации за съвместно изгаряне“.

29. Следователно при прилагането на Директивата относно изгарянето на отпадъците по отношение на централа за комбинирано производство на топлина и електрическа енергия с няколко единици (котли) всяка единица, т.е. всеки котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва принципно да се оценява като една инсталация. Всъщност е възможно няколко свързани една с друга инсталации да се разглеждат като една инсталация с оглед прилагането на отделни разпоредби от Директивата относно изгарянето на отпадъците, ако с това не се заобикалят разпоредбите за намаляване отрицателното въздействие върху околната среда и рисковете за човешкото здраве.

Б — По втория въпрос — квалифицирането на инсталация

30. С втория си въпрос Högsta domstolen иска да бъде установено дали при тълкуването на Директивата инсталация, създадена за изгаряне на отпадъци, но с основна цел производство на енергия, трябва да се квалифицира като „инсталация за изгаряне“ или като „инсталация за съвместно изгаряне“.

31. Разграничаването на двата вида инсталации е от основно значение за Директивата относно изгарянето на отпадъците, тъй като тя поставя различни условия за двата вида инсталации. Поради това е изключено една инсталация да представлява едновременно инсталация за изгаряне и инсталация за съвместно изгаряне.

32. Немската, както и шведската формулировка на дефиницията за „инсталации за изгаряне“ в член 3, точка 4 от Директивата относно изгарянето на отпадъците са относително свободно формулирани: съгласно този член е налице „инсталация за изгаряне“, когато инсталацията се използва за термична обработка на отпадъци (текст на немски език ( 9 )) или е определена за това (текст на шведски език ( 10 )). На пръв поглед съгласно тези дефиниции инсталация, създадена за изгаряне на отпадъци, би била инсталация за изгаряне. Ето защо шведското правителство предлага инсталациите за изгаряне и инсталациите за съвместно изгаряне да бъдат разграничавани на основата на тази дефиниция. Инсталации за съвместно изгаряне по смисъла на Директивата биха били според това правителство инсталации, които не са инсталации за изгаряне.

33. Това обаче е противоречиво, тъй като подобна дефиниция за „инсталации за изгаряне“ не би разграничавала инсталациите една спрямо друга, а би включила непременно всички инсталации за съвместно изгаряне ( 11 ). Действително инсталациите за съвместно изгаряне са обозначени съгласно член 3, точка 5 от Директивата относно изгарянето на отпадъци чрез тяхната основна цел, а именно производството на енергия или производството на веществени продукти. Те обаче трябва непременно да се използват за термична обработка на отпадъци и поради това за изгаряне или да бъдат определени за това. В противен случай те няма да бъдат инсталации за съвместно изгаряне, а други пожарни инсталации.

34. Необходимото разграничаване на двата вида инсталации следва най-вече — както Комисията излага в становището си — от член 3, точка 5, втора алинея от Директивата относно изгарянето на отпадъците. Съгласно този член дадена инсталация представлява инсталация за изгаряне, ако съвместното изгаряне се извършва така, че основната цел на инсталацията да не се състои в производството на енергия или производството на материални продукти, а в термичната обработка на отпадъци.

35. Следователно двата вида инсталации трябва да се разграничават по тяхната основна цел: ако тя се състои в термичната обработка на отпадъци, става въпрос за инсталация за изгаряне, ако обаче основната цел е производство на енергия или веществени продукти, става въпрос за инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци.

36. Връзката с основната цел всъщност е видна ясно в текста на френски език на дефиницията за „инсталации за изгаряне“ съгласно член 3, точка 4 от Директивата относно изгарянето на отпадъците, за разлика от текста на немски или шведски език: според първата инсталацията трябва изрично да бъде определена за термична обработка на отпадъци („destiné spécifiquement“).

37. Тъй като различаващите се помежду си текстове на различни езици трябва да се тълкуват единно с помощта на общата систематика и целта на разпоредбата ( 12 ), член 3, точка 4 от Директивата относно изгарянето на отпадъците подобно на текста на френски език трябва да се тълкува така, че да се избегне противоречие с член 3, точка 5, втора алинея.

38. Както твърди австрийското правителство, ориентирането към основната цел съответства също така на съдебната практика за разграничаването между премахването и рециклирането на отпадъци. Според нея решаващият признак за мерки във връзка с рециклиране на отпадъци съгласно член 3, параграф 1, буква б) от Рамковата директива за отпадъците ( 13 ) и съгласно четвъртото съображение от нея се състои в това, че нейната основна цел е насочена към това отпадъците да изпълняват смислена задача, замествайки други материали, които е следвало да бъдат употребени за тази задача, чрез което могат да се получат естествени източници на суровини ( 14 ). Ето защо рециклирането представлява най-вече изгарянето на отпадъци, ако неговата основна цел е отпадъците да се използват за смислена цел, а именно за производство на енергия, и по този начин да се замени един първичен източник на енергия, който е следвало да се използва за тази цел ( 15 ).

39. Без това да би могло да доведе до друг извод, с право шведското правителство оспорва решението, тъй като то ограничава — както и Комисията излага в твърдението си — прилагането на по-строгите разпоредби за защита на околната среда по отношение на инсталациите за изгаряне. Разликите се състоят главно в ограничените до инсталациите за изгаряне разпоредби на член 6, параграф 1 от Директивата относно изгарянето на отпадъците. Те определят съдържанието на цялостен органичен въглерод на пепел и сгурии, както и тяхната загуба в огъня и изискват допълнителен горител ( 16 ). Съгласно член 6, параграф 4 са възможни обаче изключения най-малко по отношение на допълнителния горител, ако стойностите на Директивата все пак бъдат взети под внимание.

40. Общностният законодател е предвидил тези разлики изрично по този начин. Всъщност той очевидно е изходил от това, че залегналите в Директивата относно изгарянето на отпадъците условия за инсталациите за съвместно изгаряне значително биха засилили защитата на околната среда. Така например от мотивите към предложението за Директивата относно изгарянето на отпадъците следва, че по мнение на Комисията инсталациите за съвместно изгаряне не са били обхванати от предишните директиви ( 17 ).

41. С Директивата относно изгарянето на отпадъците законодателят най-малкото е уеднаквил изискванията, приложими към инсталациите за съвместно изгаряне, с тези за инсталациите за изгаряне. Те имат за цел прилагането на едни и същи изисквания както за частта от отпадъци на горивото, така и за изгарянето на отпадъците като такова. Но също за другите горива са определени пределни стойности, които отчасти изглеждат по-строги от изискванията, залегнали в Директива 2001/80. Ако се изгарят необработени смесени селищни отпадъци или над 40 % опасни отпадъци, съгласно член 7, параграф 4, съответно параграф 2, втора алинея от Директивата относно изгарянето на отпадъците, се прилагат също така и пределните стойности за инсталациите за изгаряне.

42. Допълнително следва да се обърне внимание на това, че изискванията на Директивата относно изгарянето на отпадъците не са окончателни, тъй като съгласно съображение 13 от нея могат да бъдат предвидени по-строги изисквания на основание Директива 96/61. Освен това, по-специално когато Директива 96/61 не може да бъде приложена, съгласно член 176 ЕО държавите-членки могат да приемат по-строги разпоредби ( 18 ).

43. За да се установи дали действително почти всички инсталации, в които се изгарят отпадъци, могат да се квалифицират като „инсталации за съвместно изгаряне“, както шведското правителство се опасява, е необходима практическа проверка. В това отношение е от значение преди всичко как се идентифицира основната цел на дадена инсталация. Тя трябва да следва от обективни обстоятелства ( 19 ), особено когато не може да бъде проверена субективната цел на ползвателя.

44. Както шведското правителство излага в своите доводи, за квалификацията като „инсталация за съвместно изгаряне“ не е от значение само това дали при изгарянето на отпадъци се използва произвежданата енергия. По-скоро в Директивата относно изгарянето на отпадъците е заложено, дори двукратно, а именно в член 4, параграф 2, буква б) и в член 6, параграф 6, че също инсталации за изгаряне трябва да използват отпадъчна топлина, доколкото това е осъществимо или съответно възможно.

45. Ако техническото предназначение на дадена инсталация е само изгаряне на отпадъци, това обстоятелство е признак най-малко за това, че производството на енергия не е основната цел на изгарянето. Това важи на още по-голямо основание, когато ползвателите на инсталациите предвиждат евентуално прекъсване на производството на енергия, ако са останали подходящи отпадъци. Различно би било положението, ако инсталацията се използва по същество или от време на време дори изцяло с други горива ( 20 ).

46. Разбира се, от значение е също така разглеждането на изгарянето на отпадъци от икономическа гледна точка. Ако отпадъците трябва да се купуват и те заменят по-скъпите алтернативни горива, то следва да се приеме, че основната цел е производството на енергия. Определящ фактор при производството на топлина са също така инвестиционните разходи за изграждането на инфраструктура за разпределението на топлината, сравнени с разходите за изграждане на горивна инсталация.

47. Ако, обратно, за изгарянето се изискват такси, надхвърлящи приходите от производството на енергия, тогава трябва да се изходи по-скоро от това, че основната цел е изгарянето на отпадъците. Това важи с още по-голямо основание, когато инсталацията е част от инфраструктурата за обезвреждане на отпадъците.

48. Както и Комисията подчертава, и противно на опасенията на шведското правителство, спрямо изложените по-горе аспекти е от второстепенно значение дали инсталацията се използва от предприятие с основна цел обработка на отпадъци или производство на енергия. Тъй като въпросът се свежда до отделната инсталация, принципно дори до съответния котел и свързаните с него съоръжения, то основната цел на цялото предприятие не може да бъде определяща.

49. Всъщност в отговор в устната фаза на производството Комисията с право излага довода, че основната цел на една инсталация не е определена завинаги, а така, че определящите аспекти да могат да се променят. Така например не може да се изключи възможността нов собственик да промени експлоатирането на дадена инсталация така, че нейната основна цел да се прецени по нов начин.

50. Следователно в обобщение трябва да се приеме, че квалификацията на инсталация, в която се изгарят отпадъци, зависи от това дали нейната основна цел е термичната обработка на отпадъци или производството на енергия, съответно на веществени продукти. Основната цел трябва да изхожда от обективни обстоятелства.

V — Заключение

51. Следователно предлагам отговорът на Съда на преюдициалното запитване да бъде следният: „1. При прилагането на Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците по отношение на централа за комбинирано производство на енергия с няколко единици (котела), всяка единица, т.е. всеки котел, както и свързаните с него съоръжения, трябва принципно да се разглежда като една инсталация. Все пак е възможно за целите на прилагането на отделни разпоредби на тази директива няколко свързани една с друга инсталации да се разглеждат като една инсталация, ако с това не се заобикалят разпоредбите относно намаляване отрицателното въздействие върху околнатата среда и рисковете за човешкото здраве. 2. Квалифицирането на една инсталация, в която се изгарят отпадъци, като „инсталация за изгаряне“ съгласно член 3, точка 4 от Директива 2000/76/ЕО или като „инсталация за съвместно изгаряне“ съгласно член 3, точка 5 от тази директива зависи от това дали нейната основна цел е термичната обработка на отпадъци или производството на енергия, съответно на материални продукти. Основната цел трябва да изхожда от обективни обстоятелства.“

( 1 ) Език на оригиналния текст: немски.

( 2 ) ОВ L 332, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 271.

( 3 ) Вж. дефиницията в член 3 от Директива 2004/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 година относно насърчаване на комбинираното производство на енергия, основаващо се на търсенето на полезна топлоенергия във вътрешния енергиен пазар и за изменение на Директива 92/42/ЕИО (ОВ L 52, стр. 50).

( 4 ) ОВ L 257, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 183.

( 5 ) Въпросът как трябва да се разглеждат инсталациите без собствен котел за изгаряне е предмет на дело C-317/07, Lahti Energia (вж. Съобщение, публикувано в ОВ C 211, 2007 г.,стр. 26), което следва да бъде разгледано от Съда.

( 6 ) Относно допълнителните горители като най-добра налична техника за инсталации за изгаряне на отпадъци вж. Reference Document on the Best Available Techniques for Waste Incineration, август 2006 г., стр. 269 и сл. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/wi_bref_0806.pdf). Комисията изготвя този документ съвместно с експерти от държавите-членки на основата на Директива 96/61.

( 7 ) ОВ L 309, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 210.

( 8 ) По-подробно във връзка с това вж. по-долу точка 39.

( 9 ) В този смисъл текстът на немски език очевидно е ориентирана към разграничаване от другите езикови текстове на член 2, точка 2 от Директива 94/67/ЕО на Съвета от 16 декември 1994 година за изгарянето на опасни отпадъци (ОВ L 365, стр. 34).

( 10 ) „Förbränningsanläggning: varje stationär eller mobil teknisk enhet eller utrustning avsedd för värmebehandling av avfall med eller utan återvinning av alstrad värme.“

( 11 ) Вж. заключението на генералния адвокат Jacobs от 26 септември 2002 г. по дело Комисия/Германия (Решение от 23 февруари 2003 г., C-228/00, Recueil, стр. I-1439, точка 80), който изхожда от това, че предходните директиви относно изгарянето на отпадъци, съдържащи подобна на текста на немски език на Директивата относно изгарянето на отпадъци дефиниция за „инсталации за изгаряне“, са се прилагали и по отношение на инсталации за рециклиране на отпадъци. В конкретния случай става въпрос за Директива 89/369/ЕИО на Съвета от 8 юни 1989 година за предотвратяването на замърсяването на въздуха от нови инсталации за изгаряне на битови отпадъци (ОВ L 163, стр. 32), Директива 89/429/ЕИО на Съвета от 21 юни 1989 година за намаляването на атмосферното замърсяване от съществуващи пречиствателни инсталации за изгаряне на битови отпадъци (ОВ L 203, стр. 50) и Директива 94/67 (посочена в бележка под линия 9).

( 12 ) Решение от 12 ноември 1969 г. по дело Stauder (29/69, Recueil стр. 419, точка 3), Решение от 24 октомври 1996 г. по дело Kraaijeveld и др. (C-72/95, Recueil, стр. I-5403, точка 28), Решение от 23 ноември 2006 г. по дело ZVK (C-300/05, Recueil, стр. I-11169, точка 16) и Решение от 14 юни 2007 г. по дело Euro Tex (C-56/06, Recueil, стр. I-4859, точка 27).

( 13 ) Тази съдебна практика се позовава на Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година за отпадъците (ОВ L 194, стр. 39), изменена с Директива 91/156/ЕИО на Съвета от 18 март 1991 година (ОВ L 78, стр. 32) и с Решение 96/350/ЕО на Комисията от 24 май 1996 година (ОВ L 135, стр. 32). Тази директива е отменена с Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година за отпадъците (ОВ L 114, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45) и заменена без изменение на съдържанието с новата редакция.

( 14 ) Решение от 27 февруари 2002 г. по дело ASA (C-6/00, Recueil, стр. I-1961, точка 69), Решение от 19 юни 2003 г. по дело Mayer Parry Recycling (C-444/00, Recueil, стр. I-6163, точка 63) и Решение от 7 октомври 2004 г. по дело Комисия/Италия (C-103/02, Recueil, стр. I-9127, точка 62).

( 15 ) Решение от 13 февруари 2003 г. по дело Комисия/Германия (C-228/00, Recueil, стр. I-1439, точка 46) и Решение по дело Комисия/Люксембург (C-458/00, Recueil, стр. I-1553, точка 37), както и Решение от 3 април 2003 г. по дело SITA (C-116/01, Recueil, стр. I-2969, точка 53).

( 16 ) Относно това вж. по-горе точки 4 и 21 и сл.

( 17 ) СOM (1998) 558 окончателен., стр. 7 и 13. Вж. също противното становище в заключението на генералния адвокат Jacobs по дело C-228/00 (цитирано в бележка под линия 11), който най-малкото в случаите на рециклиране на отпадъци е изходил от приложимостта на тези директиви. Съдът не е взел становище по този въпрос.

( 18 ) Вж. Решение от 14 април 2005 г. по дело Deponiezweckverband Eiterköpfe (C-6/03, Recueil, стр. I-2753).

( 19 ) Относно определянето на неправомерни цели вж. Решение от 21 февруари 2006 г. по дело Halifax и др. (C-255/02, Recueil, стр. I-1609, точка 75) и Решение от 8 ноември 2007 г. по дело Ing. Auer (C-251/06, все още непубликувано в Сборника, точка 46), относно определянето на вътрешнообщностна доставка във връзка с данък добавена стойност вж. Решение от 27 септември 2007 г. по дело Teleos и др. (C-409/04, Recueil, стр. I-7797, точки 39 и сл.), относно избора на право при една общностна мярка вж. Решение от 26 март 1987 г. по дело Комисия/Съвет (45/86, Recueil, стр. 1493, точка 11), Решение от 11 юни 1991 г. по дело Комисия/Съвет (Titandioxid, C-300/89, Recueil, стр. I-2867, точка 10) и Решение от 23 октомври 2007 г. по дело Комисия/Съвет (C-440/05, все още непубликувано в Сборника, точка 61), както и относно целта на обработката на данни моето заключение от 8 май 2008 г. по дело Satakunnan Markkinapörssi и Satamedia (Определение от 12 септември 2007 г., C-73/07, Recueil, стр. I-7075).

( 20 ) Доводите относно съвместното изгаряне в Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, юли 2006 г., стр. 489 сл. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf), се позовават на възприемането, че отпадъците представляват само една незначителна част от употребените горива. Комисията изготви този документ съвместно с експерти от държавите-членки на основата на Директива 96/61.