BG Официален вестник на Европейския съюз C 118/18

Жалба, подадена на 14 февруари 2012 г. от Deutsche Post AG срещу решението, постановено от Общия съд (осми състав) на 8 декември 2011 г. по дело T-421/07, Deutsche Post AG/Европейска комисия

(Дело C-77/12 P)

2012/C 118/29

Език на производството: немски

Страни

Жалбоподател: Deutsche Post AG (представители: J. Sedemund и T. Lübbig, Rechtsanwälte)

Други страни в производството: Европейска комисия, UPS Europe NV/SA, UPS Deutschland Inc. & Co. OHG

Жалбоподателят иска от Съда

— да отмени изцяло Решението на Общия съд (осми състав) от 8 декември 2011 г. по дело T-421/07;

— да осъди Европейската комисия да заплати съдебните разноски.

Правни основания и основни доводи

Основният въпрос в настоящата жалба е дали и при какви условия решение на Комисията за започване на официална процедура по разследване съгласно член 108, параграф 2 ДФЕС и член 4, параграф 4 от Регламент № 659/1999/ЕО представлява решение, което подлежи на обжалване съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС. По-специално се поставя въпросът дали такова решение проявява самостоятелни и обвързващи страните правни последици, независимо от обстоятелството, че вече е постановено предходно решение за започване на процедура, като се твърди, че това по-ранно решение се отнася до същите мерки за помощ.

Общият съд е приел, че жалбата е недопустима, като по същество е установил, че в настоящия случай се обжалва решение от 2007 г. за започване на процедура (държавна помощ C 36/07 (ex NN 25/07), което се отнася до същите мерки, които вече са били предмет на предхождащото го по време решение от 1999 г. за започване на процедура (държавна помощ C 61/99 (ex NN 153/96). Обстоятелството, че още преди пет години в процедурата по разследване, предхождаща настоящата официална процедура по разследване, е постановено отрицателно решение по смисъла на член 7, параграф 5 от Регламент № 659/1999/ЕО, не можело да има значение за преценката в настоящия случай, тъй като в резултат на посоченото отрицателно решение процедурата по разследване е само частично прекратена.

Жалбоподателят излага четири правни основания:

1. С обжалваното решение Общият съд неправилно приел, че оспорваното решение за започване на процедура от 2007 г. проявявало самостоятелни правни последици. Всъщност това решение се отнасяла до мерки за помощ, които далеч надхвърляли мерките, оспорвани от Комисията с решението за започване на процедура от 1999 г. Освен това процедурата по разследване от 1999 г. била изцяло прекратена с постановено през 2002 г. отрицателно решение (2002/753/ЕО), поради което решението от 1999 г. за започване на процедура не можело да прояви повече каквито и да са правни последици. Като е преценил неправилно, че жалбата по настоящото дело е недопустима, Общият съд е нарушил член 263, четвърта алинея ДФЕС, тъй като всяко решение, което проявява самостоятелни правни последици, може да бъде обект на проверката съгласно тази разпоредба.

2. На второ място Общият съд допускал грешка в преценката на обстоятелството в каква степен Комисията нарушавала принципите на оправданите правни очаквания, на правната сигурност и на законосъобразността в административното производство и неправилно преценил какво е тяхното влияние върху настоящата процедура по разследване. Всъщност Общият съд не отхвърлял като погрешно решението на Комисията да разгледа впоследствие проведената през 1999 г. официална процедура по разследване като неокончателно прекратена, без да уведоми за това решение достатъчно ясно Федералното правителство и жалбоподателя, като пет години след официалното прекратяване на тази процедура я е възобновила.

3. На трето място обстоятелството, че Общият съд е препятствал всякаква пряка възможност на жалбоподателя да оспори решението от 2007 г. за започване на процедурата, представлявало отказ от съдебна защита, което коренно противоречало на гарантираното основното право на ефективна защита на жалбоподателя съгласно член 6, параграф 1 ДЕС, във връзка с член 47, параграф 1 от Хартата на основните права и съгласно член 6, параграф 3 ДЕС, във връзка с член 6, параграф 1, първо изречение от ЕКПЧ.