ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

M. WATHELET

представено на 11 януари 2018 година ( 1 )

Дело C‑673/16

Relu Adrian Coman

Robert Clabourn Hamilton

Asociaţia Accept

срещу

Inspectoratul General pentru Imigrări

Ministerul Afacerilor Interne

Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

(Преюдициално запитване, отправено от Curtea Constituţională (Конституционен съд, Румъния)

„Преюдициално запитване — Гражданство на Европейския съюз — Директива 2004/38/ЕО — Член 2, точка 2, буква a) — Понятието „съпруг“ — Право на гражданите на Съюза да се движат и да пребивават на територията му — Брак между лица от един и същ пол — Непризнаване на брака от приемащата държава членка — Член 3 — Понятието „други членове на семейството“ — Член 7 — Право на пребиваване за повече от три месеца — Членове 7 и 21 от Харта на основните права на Европейския съюз“

I. Въведение

1. Настоящото преюдициално запитване е относно член 2, точка 2, буква а), член 3, параграф 1 и параграф 2, букви а) и б) и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО ( 2 ).

2. То дава на Съда повод за първи път да се произнесе относно понятието „съпруг“ по смисъла на Директива 2004/38 във връзка с брак, сключен между двама мъже. Начинанието е деликатно, тъй като, макар да става въпрос за брака като правен институт, при това само и единствено във връзка със свободното движение на гражданите на Европейския съюз, определението на понятието „съпруг“ не може да не се отрази върху самата идентичност на засегнатите мъже и жени — а следователно и тяхното достойнство — но също и върху личната и обществена представа, която гражданите на Съюза имат за брака, а тя може да е различна при различните лица и в различните държави членки.

II. Правна уредба

А. Правото на Съюза

1. Хартата

3. Член 7 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), озаглавен „Зачитане на личния и семейния живот“, гласи: „Всеки има право на зачитане на неговия личен и семеен живот, на неговото жилище и тайната на неговите съобщения“.

4. Съгласно член 9 от Хартата „[п]равото на встъпване в брак и правото на създаване на семейство са гарантирани в съответствие с националните закони, които уреждат упражняването на тези права“.

5. От своя страна член 21, параграф 1 от Хартата забранява „всяка форма на дискриминация, основана по-специално на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имотно състояние, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация“.

2. Договор за функционирането на ЕС

6. Съгласно член 21 ДФЕС „[в]секи гражданин на Съюза има право свободно да се движи и да пребивава в рамките на територията на държавите членки при спазване на ограниченията и условията, предвидени в Договорите, и на мерките, приети за тяхното осъществяване“.

3. Директива 2004/38

7. Съображения 2, 5, 6 и 31 от Директива 2004/38 гласят: „(2) Свободното движение на хора представлява една от основните свободи на вътрешния пазар, който включва пространство без вътрешни граници и в който свободата се гарантира в съответствие с разпоредбите на Договора. […] (5) За да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и зачитане на достойнството, правото на всички граждани на Съюза да се движат и пребивават свободно на територията на държавите членки следва да бъде предоставено също така и на членовете на техните семейства, независимо от тяхната националност. По смисъла на настоящата директива в определението „член на семейството“ следва също да се включва регистрираният партньор, ако законодателството на приемащата държава членка третира регистрираното съжителство като равнозначно на брак. (6) За да се съхрани единството на семейството в по-широк смисъл и без да се засяга забраната на дискриминацията, основана на националност, положението на лица, които не са включени в определението за членове на семейство съгласно настоящата директива и които поради това нямат автоматично право на влизане и пребиваване в приемащата държава членка, следва да бъде разгледано от приемащата държава членка въз основа на националното ѝ законодателство, за да се реши, дали на тези лица може да се предостави право на влизане и пребиваване, като се отчита тяхното взаимоотношение с гражданина на Съюза или други обстоятелства, като финансова или физическа зависимост от гражданина на Съюза. […] (31) Настоящата директива спазва основните права и свободи и спазва принципите, признати по-конкретно от [Хартата]. В съответствие със забраната на дискриминацията, съдържаща се в Хартата, държавите членки следва да прилагат настоящата директива без дискриминация по отношение на бенефициентите на настоящата директива, основана на пол, раса, цвят, етнически или социален произход, генетични белези, език, религия или убеждения, политически или други мнения, принадлежност към национално малцинство, имущество, рождение, увреждания, възраст или сексуална ориентация“.

8. Член 2 от Директива 2004/38, озаглавен „Определения“, предвижда: „За целите на настоящата директива: […] 2) „Член на семейство“ означава: а) съпруга/съпругата; б) партньор, с когото гражданинът на Съюза е сключил регистрирано съжителство въз основа на законодателството на държава членка, ако законодателството на приемащата държава членка третира регистрираното съжителство като равносилно на брак и в съответствие с условията, посочени в приложимото за случая законодателство на приемащата държава членка; в) преки наследници, които са на възраст под 21 години или които са лица на издръжка, както и такива, които са наследници на съпруга/съпругата или партньора така, както е определен в буква б); г) преки роднини по възходяща линия на издръжка, както и такива преки роднини на съпруга/съпругата или партньора, така както е определен в буква б); […]“.

9. Член 3 от Директива 2004/38, озаглавен „Бенефициенти“, гласи следното: „1. Настоящата директива се прилага за всички граждани на Съюза, които се движат или пребивават в държава членка, различна от тази, на която са граждани, и за членовете на техните семейства[,] така, както са определени в член 2, точка 2, които ги придружават или се присъединяват към тях. 2. Без да се засягат правата на свободно движение и пребиваване, които въпросните лица могат да имат сами по себе си, приемащата държава членка в съответствие с нейното национално законодателство улеснява влизането и пребиваването на следните лица: а) всякакви други членове на семейството (независимо от тяхната националност), които не отговарят на определението, посочено в член 2, точка 2, и които в държавата, от която идват, са лица на издръжка или са членове на домакинството на гражданина на Съюза, който има основното право на пребиваване или в случаите, когато сериозни здравословни причини задължително изискват лична грижа за члена на семейството от страна на гражданина на Съюза; б) партньора, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено. Приемащата държава членка извършва подробен преглед на личните обстоятелства и аргументира всеки отказ на разрешение за влизане или пребиваване на тези лица“.

10. Член 7 от Директива 2004/38, озаглавен „Право на пребиваване за повече от три месеца“, предвижда в параграфи 1 и 2: „1. Всички граждани на Съюза имат право да пребивават на територията на друга държава членка за срок, по-дълъг от три месеца, ако те: а) са работници или самостоятелно заети лица в приемащата държава членка; или б) притежават достатъчно средства за себе си и за членовете на семейството си, с цел да не се превърнат в тежест за системата за социално подпомагане на приемащата държава членка през времето си на пребиваване и притежават пълно здравно застрахователно покритие в приемащата държава членка; или в) — са записани в частно или държавно учебно заведение, акредитирано или финансирано от приемащата държава членка въз основа на нейното законодателство или административна практика, с основната цел да преминат курс на обучение, включително професионално обучение, и — притежават пълно здравно застрахователно покритие в приемащата държава членка и убедят съответните национални власти, посредством декларация или други равностойни средства, избрани от тях, че притежават достатъчни финансови средства за себе си и за членовете на семейството си, с цел да не се превърнат в тежест за системата за социално подпомагане на приемащата държава членка през времето си на пребиваване; или г) са членове на семейството, придружаващи или присъединяващи се към гражданин на Съюза, който отговаря на условията, посочени в букви а), б) или в). 2. Правото на пребиваване, предвидено в параграф 1, обхваща и членове на семейството, които не са граждани на държава членка и които придружават или се присъединяват към гражданина на Съюза в приемащата държава членка, при условие че този гражданин на Съюза отговаря на условията, посочени в параграф 1, букви а), б) или в)“.

Б. Румънското право

11. Съгласно член 259, параграфи 1 и 2 от Гражданския кодекс: „1. Бракът е доброволен съюз между мъж и жена, сключен при предвидените в закона условия. 2. Мъжът и жената имат право да сключат брак, за да създадат семейство“.

12. Съгласно член 277, параграфи 1, 2 и 4 от Гражданския кодекс: „1. Забранява се бракът между лица от един и същ пол. 2. Браковете, сключени или договорени в чужбина между лица от един и същ пол, както от румънски граждани, така и от чуждестранни граждани, не се признават в Румъния. […] 4. Прилагат се законовите разпоредби за свободно движение на територията на Румъния на гражданите на държавите — членки на [Съюза] и Европейското икономическо пространство“.

III. Обстоятелства по спора в главното производство

13. Г‑н Relu Adrian Coman е румънски гражданин, който притежава и американско гражданство. Той се запознава с г‑н Robert Clabourn Hamilton, американски гражданин, през юни 2002 г. в Ню Йорк (САЩ). Там те живеят съвместно от май 2005 г. до май 2009 г. През май 2009 г. г‑н Coman се установява в Брюксел и започва работа в Европейския парламент като парламентарен сътрудник, а г‑н Hamilton остава в Ню Йорк. Двамата сключват брак в Брюксел на 5 ноември 2010 г.

14. През март 2012 г. г‑н Coman преустановява работа в Европейския парламент и остава в Брюксел. През декември 2012 г. г‑н Coman и съпругът му правят административни постъпки пред румънската администрация, за да се снабдят с необходимите документи, които да позволят на съпруга на г‑н Coman, който не е гражданин на Съюза, да работи и пребивава заедно с него законно в Румъния за срок, по-дълъг от три месеца.

15. С писмо от 11 януари 2013 г. Inspectoratul General pentru Imigrări (Главен инспекторат за имиграцията, Румъния) отказва да уважи молбата им. Според инспектората продължаването на разрешението за временно пребиваване на американския гражданин при условията, предвидени от румънските имиграционни разпоредби, във връзка с останалите релевантни нормативни актове, не може да бъде извършено с цел събиране на семейството.

16. На 28 октомври 2013 г. г‑н Coman и г‑н Hamilton заедно с Asociaţia Accept подават жалба против решението на Inspectoratul General pentru Imigrări (Главен инспекторат за имиграцията) пред Judecătoria Sectorului 5 București (Първоинстанционен съд на пети район, Букурещ, Румъния).

17. В рамките на спора те повдигат възражение за противоконституционност на разпоредбите на член 277, параграфи 2 и 4 от Гражданския кодекс. Според тях непризнаването на сключени в чужбина бракове между лица от един и същ пол във връзка с правото на пребиваване съставлява нарушение на разпоредбите на румънската Конституция, закрилящи правото на личен, семеен и частен живот, както и на разпоредбите относно принципа на равенство.

18. На 18 декември 2015 г. Judecătoria Sectorului 5 București (Първоинстанционен съд на пети район, Букурещ) сезира Curtea Constituţională (Конституционен съд, Румъния), за да се произнесе по възражението. Последният счита, че настоящото дело се отнася единствено до признаването на последиците от законно сключен в чужбина брак между гражданин на Съюза и негов съпруг от същия пол, който е гражданин на трета държава, по отношение на правото на семеен живот и на свободно движение, разгледани във връзка със забраната за дискриминация, основана на сексуална ориентация. При тази обстановка той изпитва съмнения относно тълкуването, което следва да се направи на някои използвани в Директива 2004/38 понятия предвид Хартата и скорошната практика на Съда и на Европейския съд за правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) във връзка с правото на семеен живот. Поради това той спира производството и отправя преюдициално запитване до Съда.

IV. Преюдициалното запитване и производството пред Съда

19. С акт от 29 ноември 2016 г., постъпил в Съда на 30 декември 2016 г., Curtea Constituţională (Конституционен съд) поставя на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Включва ли понятието „съпруг/съпруга“, съдържащо се в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, във връзка с членове 7, 9, 21 и 45 от Хартата, съпруг от същия пол на гражданин на Съюза, с когото гражданинът е сключил законен брак в съответствие със законодателството на държава членка, различна от приемащата държава, като съпругът на гражданина на Съюза не е от държава — членка на Европейския съюз? 2) При положителен отговор на първия въпрос, изискват ли член 3, параграф 1 и член 7, параграф [2] ( 3 ) от Директива 2004/38, във връзка с членове 7, 9, 21 и 45 от Хартата, приемащата държава да издава разрешение за пребиваване на своя територия за срок, по-дълъг от три месеца, на съпруг на гражданин на Съюза от същия пол? 3) Ако отговорът на първия въпрос е отрицателен, може ли да се приеме, че съпругът от същия пол на гражданин на Европейския съюз, с когото гражданинът е сключил законен брак в съответствие със законодателството на държава членка, различна от приемащата държава, като съпругът на гражданина на Съюза е от държава, която не е членка на Европейския съюз, попада в обхвата на понятието „всякакви други членове на семейството […]“ по смисъла на член 3, параграф 2, буква а) от Директива 2004/38 или на „партньора, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено“ по смисъла на член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2004/38, със съответното задължение на приемащата държава да улеснява неговото влизане и пребиваване, дори и когато приемащата държава не признава браковете между лица от един и същи пол и не предвижда каквато и да било алтернативна форма на правно признаване от вида на регистрираното партньорство? 4) Ако отговорът на третия въпрос е положителен, изискват ли в този случай член 3, параграф 2 и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38, във връзка с членове 7, 9, 21 и 45 от Хартата, приемащата държава членка да издава разрешение за пребиваване на своя територия за срок, по-дълъг от три месеца, на съпруг на гражданин на Съюза от същия пол?“.

20. Писмени становища са представили жалбоподателите в главното производство, румънското, унгарското, нидерландското и полското правителство, както и Европейската комисия.

21. Освен това, с изключение на правителството на Нидерландия, всички те са изслушани в съдебното заседание, проведено на 21 ноември 2017 г. Латвийското правителство и Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării (Националeн съвет за борба с дискриминацията), които не са внесли писмени становища, също излагат доводите си в проведеното заседание.

V. Анализ

А. По приложимостта на Директива 2004/38

22. Член 3, параграф 1 от Директива 2004/38 определя нейните бенефициенти като „всички граждани на Съюза, които се движат или пребивават в държава членка, различна от тази, на която са граждани, и […] членовете на техните семейства[,] така, както са определени в член 2, точка 2, които ги придружават или се присъединяват към тях“ ( 4 ).

23. Следователно в рамките на спора, предмет на главното производство, г‑н Hamilton не може да черпи права от Директивата. Всъщност, както Съдът вече е постановил съвсем ясно, „[о]т буквалното, систематично и телеологично тълкуване на разпоредбите на Директива 2004/38 следва, че те не позволяват да се изведе производно право на пребиваване в полза на гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, в държавата членка, на която последният е гражданин“ ( 5 ).

24. Съдът обаче признава, че при определени обстоятелства е възможно на основание на член 21, параграф 1 ДФЕС да бъде изведено производно право на пребиваване и че в този контекст Директива 2004/38 трябва да се приложи по аналогия ( 6 ).

25. Ако гражданинът на трета страна, който е член на семейството на гражданин на Съюза, не разполага с право на пребиваване в държава членка, на която е гражданин гражданинът на Съюза, последният би могъл да бъде разубеден да напусне тази държавата, за да упражнява дейност на територията на друга държава членка, поради несигурността дали след завръщането си в държавата членка по произход ще може да продължи семейния живот, който евентуално е започнал в приемащата държава членка ( 7 ). За да може да се ползва от това производно право на пребиваване, пребиваването на гражданина на Съюза в приемащата държава членка трябва обаче да е достатъчно ефективно, за да му позволи да развие или да укрепи семеен живот в тази държава членка ( 8 ).

26. В момента вече се приема, че „[к]огато […] по повод на ефективно пребиваване на гражданина на Съюза в приемащата държава членка, по силата и при спазване на условията по член 7, параграфи 1 и 2 от Директива 2004/38, семеен живот е развит или укрепен в тази последна държава членка, полезното действие на правата, които въпросният гражданин на Съюза черпи от член 21, параграф 1 ДФЕС, налага семейният живот, който този гражданин е водил в приемащата държава членка, да може да бъде продължен при завръщането му в държавата членка, на която е гражданин, посредством предоставянето на производно право на пребиваване на члена на това семейство, гражданин на трета страна. Всъщност при липсата на подобно производно право този гражданин на Съюза може да бъде разубеден да напусне държавата членка, на която е гражданин, за да упражни своето право на пребиваване по силата на член 21, параграф 1 ДФЕС, в друга държава членка, поради несигурността дали ще може след завръщането си в държавата членка по произход да продължи семейния живот със своите близки роднини, който е развил или укрепил в приемащата държава членка“ ( 9 ).

27. В случая изглежда безспорно, че г‑н Coman и г‑н Hamilton са укрепили семейния си живот по време на действителното пребиваване в Белгия на г‑н Coman, който е гражданин на Съюза. Всъщност, след като са живели съвместно в продължение на четири години в Ню Йорк и така са започнали своя семеен живот ( 10 ), отношенията им безспорно са укрепнали със сключения на 5 ноември 2010 г. в Брюксел брак.

28. Обстоятелството, че г‑н Hamilton не живее непрекъснато с г‑н Coman в посочения град, според мен не може да отнеме действителния характер на връзката им. Не е рядкост в днешния глобализиран свят двама души, които са заедно, но единият работи в чужбина, да не живеят на едно и също място през повече или по-малко продължителни периоди от време заради разстоянието между двете държави, достъпността на средствата за транспорт, заетостта на другия съпруг или обучението на децата. Сама по себе си липсата на съжителство не би могла да има отражение върху съществуването на доказано стабилна връзка — както в случая — и следователно върху наличието на семеен живот ( 11 ).

29. Следователно поставените от запитващата юрисдикция въпроси запазват своята релевантност, тъй като тълкуването на разпоредбите, посочени в акта за преюдициално запитване, може да бъде полезно за произнасяне по делото, по което е сезиран Curtea Constituţională (Конституционен съд).

Б. По първия преюдициален въпрос

30. С първия въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали понятието „съпруг/съпруга“, използвано в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, във връзка с членове 7, 9, 21 и 45 от Хартата на основните права на Европейския съюз, включва съпруг от същия пол на гражданин на Съюза, с когото гражданинът е сключил законен брак в съответствие със законодателството на държава членка, различна от приемащата държава, като съпругът на гражданина на Съюза е гражданин на трета държава.

31. Страните, които са представили становища, предлагат два напълно противоположни отговора. Според жалбоподателите в главното производството, правителството на Нидерландия и Комисията член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 трябва да бъде тълкуван автономно и еднакво. Съгласно това тълкуване гражданинът на трета държава от същия пол като гражданина на Съюза, с когото е сключил законен брак в съответствие със законодателството на държава членка, попадал в обхвата на понятието „съпруг“. За разлика от това румънското, латвийското, унгарското и полското правителство считат, че това понятие не попада под действието на правото на Съюза, а трябва да се дефинира с оглед на законодателството на приемащата държава членка.

32. Според мен последната теза не може да се приеме. Напротив, считам, че се налага автономно тълкуване и в резултат от него понятието „съпруг“ по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 трябва да се разбира независимо от пола на лицето, сключило брак с гражданин на Съюза.

1. Автономно тълкуване на понятието „съпруг“

33. Ако член 2, точка 2, буква б) от Директива 2004/38 препраща към „условията, посочени в приложимото за случая законодателство на приемащата държава членка“ във връзка с регистрираното съжителство, то член 2, точка 2, буква а) от тази директива не съдържа никакво препращане към правото на държавите членки с оглед на определянето на качеството „съпруг“.

34. Съгласно постоянната практика на Съда както от изискването за еднакво прилагане на правото на Съюза, така и от принципа за равенство следва, че разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държава членка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, трябва по принцип да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза ( 12 ). Такова тълкуване трябва да се направи, като се отчетат не само текстът на разпоредбата, но и нейният контекст и целта на разглежданата правна уредба ( 13 ).

35. Този метод е бил използван изрично в рамките на Директива 2004/38; не виждам основание за отклонение от него при тълкуването на понятието „съпруг“ ( 14 ).

36. Действително безспорно е, че законодателството относно гражданското състояние е област от компетентността на държавите членки и правото на Съюза не засяга тази компетентност ( 15 ). В това отношение обаче са необходими две уточнения.

37. От една страна, съгласно постоянната и валидна във всички области на уредба съдебна практика, при упражняване на своите компетенции държавите членки трябва да спазват правото на Съюза ( 16 ). Въпросите, свързани с гражданското състояние на физическите лица, не представляват изключение от това правило, тъй като Съдът изрично е постановил, че при упражняването на тези компетенции трябва да се спазват разпоредбите относно принципа на недопускане на дискриминация ( 17 ).

38. От друга страна, юридическият проблем в основата на спора, предмет на главното производство, не е свързан със законодателството относно брака между лица от един и същ пол, а със свободното движение на гражданин на Съюза. Макар обаче държавите членки да разполагат със свободата да предвидят или да не предвидят брак между лица от един и същи пол в своя правен ред ( 18 ), Съдът постановява, че случай, който се урежда с нормативни актове, чието издаване по принцип е от компетентността на държавите членки, може да бъде„неразривно свързан[…] със свободата на движение на съответния гражданин на Съюза, което не допуска на […] граждани на трети страни да бъде отказано правото да влязат и пребивават в държавата членка, в която пребивава гражданинът на Съюза, [така че] да не бъде накърнена тази свобода“ ( 19 ).

39. Вписването на брака — схващан само като съюз между мъж и жена — в някои национални конституции ( 20 ) не може да измени този подход.

40. Действително, ако трябва да се приеме, че понятието за брака засяга националната идентичност на някои държави членки — което не се твърди изрично от никоя държава членка, представила писмено становище, а само от латвийското правителство в заседанието от 21 ноември 2017 г. — задължението за зачитане на тази идентичност, което се съдържа в член 4, параграф 2 ДЕС, не може да се тълкува изолирано от задължението за лоялно сътрудничество, записано в параграф 3 от същата разпоредба. В съответствие с последното държавите членки са задължени да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза.

41. В случая поставените от запитващата юрисдикция въпроси се вписват изцяло в приложното поле на Директива 2004/38. Следователно се налага единствено да се уточни обхватът на задължението, произтичащо от акт на Съюза. Ето защо тълкуването на понятието „съпруг“ в рамките на приложното поле на Директива 2004/38 относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки няма да постави под въпрос сегашната им свобода по отношение на законодателството за брака между лица от един и същ пол ( 21 ).

42. Освен това, както ще изложа в анализа на контекста и на целите на Директива 2004/38, основните права, свързани с понятието „съпруг“, също не допускат тълкуване, което може да попречи или да затрудни хомосексуален гражданин на Съюза да бъде придружен от лицето, с което е сключил/а брак.

2. По понятието „съпруг“ по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38

43. Ето защо понятието „съпруг“, използвано в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, следва да се тълкува, отчитайки текста на разпоредбата, нейния контекст и преследваната от Директивата цел.

а) По текста и структурата на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38

44. Директива 2004/38 не дефинира понятието „съпруг/съпруга“, използвано няколкократно, и по-специално в член 2, точка 2, буква а) от нея.

45. Все пак структурата на член 2, точка 2 от Директива 2004/38 във връзка с член 3, параграф 2, буква б) от нея позволява да се твърди, че понятието „съпруг“ препраща към понятието „брак“.

46. Действително освен преките низходящи и възходящи родственици, посочени в член 2, точка 2, букви в) и г) от Директива 2004/38, „членове на семейството“ по смисъла на Директива 2004/38 са съпругът и партньорът, с когото гражданинът на Съюза има регистрирано съжителство. Член 3, параграф 2, буква б) от Директива 2004/38 добавя към бенефициентите на Директивата „партньора, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено“.

47. Тъй като в противен случай биха се оказали ирелевантни, посочените три хипотези по необходимост се отнасят до различни положения, от най-силно обвързващото към най-гъвкавото от юридическа гледна точка. Тъй като в член 3 от Директива 2004/38 предмет на уредбата е самата връзка извън всякакво правоотношение, а съществуването на регистрирано съжителство е посочено в член 2, точка 2, буква б) от нея, това означава, че понятието „съпруг“ обхваща третата и последна юридически мислима хипотеза, тоест връзката, основана на брак ( 22 ).

48. Впрочем имплицитно, но сигурно Съдът вече свързва понятието „съпруг/съпруга“, използвано в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, с брака. В своето решение от 25 юли 2008 г., Metock и др. (C‑127/08, EU:C:2008:449), Съдът постановява, че член 3, параграф 1 от Директива 2004/38 трябва да се тълкува в смисъл, че „гражданин на трета страна, съпруг на гражданин на Съюза, пребиваващ в държава членка, на която не е гражданин, който придружава или се присъединява към този гражданин на Съюза, се ползва от разпоредбите на посочената директива независимо от мястото и от датата на сключването на техния брак, както и от начина, по който този гражданин на трета страна е влязъл в приемащата държава членка“ ( 23 ).

49. Следователно, макар да е сигурно, че понятието „съпруг/съпруга“, използвано в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, препраща към брака, то е джендър неутрално и не зависи от мястото на сключването му.

50. Липсата на значение на мястото на сключване на брака се потвърждава по аргумент за противното от избора на законодателя на Съюза да препрати изрично към правото на приемащата държава членка относно хипотезата на регистрираното съжителство. Тази разлика може лесно да се обясни с обстоятелството, че институтът на брака се отличава с известна универсалност — поне предполагаема — по отношение на правата и задълженията, които поражда за съпрузите, докато законодателната уредба относно „съжителството“ може да е най-различна и твърде разнообразна с оглед на приложното поле по отношение на лицата, на своя предмет, както и на правните последици, които урежда ( 24 ). Впрочем законодателят на Съюза предвижда, че член 2, точка 2, буква б) от Директива 2004/38 се прилага само за регистрираните съжителства, „равносилни на брак“ ( 25 ).

51. Подготвителните работи по Директива 2004/38 от своя страна позволяват да се потвърди преднамерено неутралният характер на избрания израз. Когато Комисията използва понятието „съпруг“ без други пояснения още в първоначалното си предложение ( 26 ), Парламентът иска да се упомене липсата на значение на пола на лицето, като се добави изразът „независимо от неговия пол в съответствие с приложимото в тази област национално законодателство“ ( 27 ). Съветът на Европейския съюз обаче изразява колебание при избора на дефиниция на понятието „съпруг“, което изрично би включвало съпрузите от един и същ пол, тъй като към момента само две държави членки имат прието законодателство, което разрешава брака между лица от един и същ пол, а Съдът също констатира, че общоприетото от държавите членки определение за брак към този момент се отнася за съюз между две лица от различен пол ( 28 ). Като черпи основание от съображенията на Съвета, Комисията предпочита „да ограничи предложение [си] до понятието „съпруг“, което по принцип се отнася за съпруг от различен пол, освен в случай на бъдещо развитие“ ( 29 ).

52. С оглед на това считам, че от подготвителните работи не може да се изведе аргумент в полза на едната или на другата теза. Със сигурност законодателят на Съюза си е давал ясна сметка за споровете, които може да породи тълкуването на понятието „съпруг“ без наличието на допълнително пояснение. Той обаче решава да не го уточнява, като нито го ограничава само до разнополовия брак, нито, обратно, предвижда брака между лица от един и същ пол, но все пак Комисията подчертава изрично възможността за развитие по този въпрос. Тази уговорка на Комисията има основно значение. Тя не допуска смисълът на понятието „съпруг“ да бъде окончателно установен и неподатлив на тенденциите в развитието на обществото ( 30 ).

53. От този първоначален преглед става ясно, че текстът на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 е неутрален. Този избор на законодателя допуска тълкуване на понятието „съпруг“ независимо от мястото на бракосъчетанието и въпроса за пола на съответните лица. Контекстът и целта на Директива 2004/38 потвърждават това тълкуване.

б) По контекста на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38

54. Когато е приета Директива 2004/38, само две държави — членки на Съюза, Кралство Нидерландия и Кралство Белгия, имат закони, които дават възможност за сключване на брак от лица от един и същ пол. Както вече посочих, това обстоятелство влияе върху избора на Съвета да не приеме предложението за изменение, направено от Парламента, в посока към по-експлицитна формулировка на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38.

55. Все пак ми се струва, че следва да се отчете развитието, предвидено навремето в измененото предложение на Комисията. Освен това понятието „съпруг“ е тясно свързано и с редица основни права; контекстуалното му тълкуване няма как да не ги вземе под внимание.

1) По еволюционното тълкуване на понятието „съпруг“

56. Както редица генерални адвокати вече са имали повод да твърдят, правото на Съюза трябва да се тълкува „в светлината на обстоятелствата в наши дни“ ( 31 ), тоест при отчитане на „съвременната действителност“ ( 32 ) на Съюза. Всъщност правото няма как да бъде „изолирано от обществената действителност и не би могло да не се адаптира възможно най-бързо към нея. В противен случай има опасност от налагане на отживели виждания и заемане на статични позиции“ ( 33 ). Без никакво съмнение това важи в особена степен в областите, които засягат обществото. Както изяснява генерален адвокат Geelhoed, „[а]ко Съдът пренебрегне тези тенденции в развитието, може да възникне риск съответните правни норми да не бъдат напълно ефективни“ ( 34 ). Както посочва самият Съд, разпоредбите от правото на Съюза трябва да се тълкуват с оглед на неговото развитие към момента на прилагане на съответната разпоредба ( 35 ).

57. Поради това позицията, възприета от Съда в решение от 31 май 2001 г., D и Швеция/Съвет (C‑122/99 P и C‑125/99 P, EU:C:2001:304), че „понятието „брак“ съгласно общоприетото в държавите членки определение се отнася до съюз между две лица от различен пол“ ( 36 ), днес ми се струва остаряла.

58. Действително, макар в края на 2004 г. само две държави членки да разрешават брака между лица от един и същ пол, впоследствие още единадесет държави членки изменят законодателството си в тази посока, като не по-късно от 1 януари 2019 г. еднополовият брак ще бъде възможен и в Австрия ( 37 ). Юридическото признаване на еднополовия брак единствено отразява общото развитие в обществото по този въпрос. Статистическите проучвания потвърждават констатацията ( 38 ); илюстрация за това положение е и разрешаването на брака между лица от един и същ пол след референдум в Ирландия ( 39 ). Макар въпросът все още да буди различни чувства, включително в рамките на Съюза ( 40 ), развитието е част от всеобхватна тенденция. Действително този вид брак е вече познат на всички континенти ( 41 ). Следователно не става дума за факт, свързан с определена култура или история, а тъкмо напротив, той съответства на всеобщото признаване на многообразието на семействата ( 42 ).

2) По основните права, свързани с понятието „съпруг“

59. Понятието „съпруг/съпруга“ по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 по необходимост се свързва със семейния живот, а следователно и със защитата на същия по силата на член 7 от Хартата. Поради това при контекстуалното тълкуване обхватът на този член трябва да бъде взет предвид ( 43 ). В това отношение развитието в практиката на ЕСПЧ не може да се пренебрегне.

60. Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата смисълът и обхватът на правата, съответстващи на права, гарантирани от ЕКПЧ, са същите като дадените им от посочената конвенция. Съгласно разясненията относно Хартата — които трябва да „се вземат надлежно под внимание от юрисдикциите на Съюза“ ( 44 ) — правата, гарантирани в член 7, съответстват на правата, гарантирани от член 8 от ЕКПЧ. Следователно първите имат същия смисъл и обхват като вторите ( 45 ).

61. Развитието на съдебната практика на ЕСПЧ във връзка с член 8 от ЕКПЧ е значително.

62. Действително, макар ЕСПЧ да потвърждава постоянно свободата на държавите да предоставят достъп на лицата от един и същ пол до брак ( 46 ), в началото на първото десетилетие на 21. век той приема, че изглежда „изкуствено да продължава да се приема, че за разлика от разнополовите двойки, еднополовите двойки не биха могли да водят „семеен живот“ по смисъла на член 8 [от ЕКПЧ]“ ( 47 ). Впоследствие това тълкуване се потвърждава няколкократно ( 48 ). ЕСПЧ също потвърждава, че член 8 от ЕКПЧ налага на държавите задължение да предоставят възможност на еднополовите двойки да получат юридическо признаване и правна защита ( 49 ).

63. Значението на това развитие в разбирането относно семейния живот за правото на пребиваване на гражданите на трети страни е безспорно. Действително, макар член 8 от ЕКПЧ да не съдържа общо задължение установяването на съпрузи, които не са граждани на страната, да бъде приемано или да бъде разрешавано събирането на семейството на територията на договаряща държава, решенията на държавите в областта на имиграцията в някои случаи могат да съставляват намеса в упражняването на правото на зачитане на личния и семейния живот, закриляно в член 8 от ЕКПЧ ( 50 ). Такава намеса по-специално е налице, когато в приемащата държава заинтересованите лица имат достатъчно силни лични или семейни връзки, които могат да бъдат сериозно застрашени при прилагане на въпросната мярка ( 51 ).

64. Според ЕСПЧ, макар „защитата на традиционното семейство при определени обстоятелства да [може] да съставлява законна цел […], [ЕСПЧ] счита, че в конкретната област, а именно предоставяне на разрешение за пребиваване поради семейни причини на чуждестранен партньор от същия пол, тази защита не може да съставлява „особено солидно и убедително“ съображение, което да може да обоснове при обстоятелствата по случая провеждането на дискриминация, основана на сексуалната ориентация“ ( 52 ).

65. Изглежда дори, че ЕСПЧ е склонен да счита просто за неприемлива от гледна точка на ЕКПЧ разликата в третирането, основаваща се единствено на — или за която са определящи — съображения, свързани със сексуалната ориентация на жалбоподателя ( 53 ). В друг контекст генералният адвокат Jääskinen изразява сходно становище. Според него е „очевидно, че целта, свързана с опазването на брака или семейството, не би могла да обоснове дискриминацията поради сексуална ориентация[, тъй като е т]рудно […] да си представим каква причинно-следствена връзка би могла да обедини този вид дискриминация, като средство, и закрилата на брака, като положителна последица, която би могла да се постигне с него“ ( 54 ).

66. При това положение очертаното развитие на правото на зачитане на семейния живот според мен води до тълкуване на понятието „съпруг“, което не трябва да зависи от пола на съответните лица, когато тълкуването се прави в приложното поле на Директива 2004/38.

67. Това тълкуване осигурява оптимално зачитането на семейния живот, гарантиран от член 7 от Хартата, като същевременно оставя свобода на държавите членки да разрешават или не брака между лица от един и същ пол. За сметка на това обратното тълкуване би съставлявало разлика в третирането между сключилите брак двойки в зависимост от това дали са от един и същ или от различен пол, тъй като нито една държава членка не забранява брака между лица от различен пол. Основана на сексуалната ориентация, подобна разлика в третирането би била неприемлива от гледна точка на Директива 2004/38, както и на Хартата, която трябва да се тълкува в светлината на ЕКПЧ.

в) По преследваната с Директива 2004/38 цел

68. Преследваната с Директива 2004/38 цел също потвърждава тълкуването на понятието „съпруг“ независимо от сексуалната ориентация.

69. От постоянната съдебна практика е видно, че Директива 2004/38 има за цел да улесни упражняването на основното и лично право на свободно придвижване и пребиваване на територията на държавите членки, което се предоставя на гражданите на Съюза пряко от член 21, параграф 1 ДФЕС, и да укрепи това право ( 55 ).

70. Тази цел е припомнена в съображение 1 от Директива 2004/38. Съображение 2 добавя, че свободното движение на хора представлява една от основните свободи на вътрешния пазар, която е закрепена и в член 45 от Хартата.

71. Освен това в съображение 5 от Директива 2004/38 се подчертава фактът, че за да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и зачитане на достойнството, правото на всички граждани на Съюза да се движат и пребивават свободно на територията на държавите членки, следва да бъде предоставено също така и на членовете на техните семейства, независимо от тяхната националност ( 56 ). Всъщност, както Съдът констатира няколкократно, ако на гражданите на Съюза не беше позволено да водят нормален семеен живот в приемащата държава членка, би било сериозно затруднено упражняването на свободите, които са им гарантирани с Договора ( 57 ).

72. Поради това, както припомних при разглеждането на приложимостта на Директива 2004/38 към настоящия случай, гражданите на Съюза могат да бъдат разубедени да напуснат държавата членка, чийто граждани са, за да се установят на територията на друга държава членка, ако не са сигурни, че след завръщането си в държавата членка по произход ще могат да продължат семейния живот, който евентуално са започнали по силата на брака или събирането на семейството в приемащата държава членка ( 58 ).

73. С оглед на тези цели Съдът трайно приема, че разпоредбите на Директива 2004/38 не могат да бъдат тълкувани стеснително и при всички случаи не трябва да бъдат лишавани от тяхното полезно действие ( 59 ). Съдът дори приема, че е налице принцип, съгласно който „уреждащите свободното движение на гражданите на Съюза разпоредби — каквито са тези на Директива 2004/38 — които са част от основите на Съюза, трябва да се тълкуват разширително“ ( 60 ).

74. Следователно измежду тълкуването на понятието „съпруг“, което ограничава приложното поле на Директива 2004/38, и това, което при зачитане на текста на тълкуваната разпоредба и на нейния контекст благоприятства свободното движение на по-голям брой граждани, следва да се възприеме второто тълкуване.

75. Така избраното тълкуване се подкрепя допълнително и от това, че е в съответствие с друга цел на Директива 2004/38, закрепена в съображение 31, съгласно което държавите членки следва да прилагат Директива 2004/38 „без дискриминация по отношение на бенефициентите на настоящата директива, основана на […] сексуална ориентация“. Ако обаче определението на понятието „съпруг“ се ограничи само с брака между лица от различен пол, това неизбежно би довело до дискриминационни положения, основаващи се на сексуална ориентация ( 61 ).

76. Накрая, тълкуването на понятието „съпруг“ независимо от въпроса за пола на съответните лица може също да гарантира високо равнище на правна сигурност и прозрачност, тъй като сключилият законен брак гражданин на Съюза ще знае, че неговият съпруг, независимо от пола му, ще бъде считан за негов съпруг по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 в останалите 27 държави — членки на Съюза ( 62 ).

3. Междинно заключение

77. Текстуалното, контекстуално и телеологично тълкуване на понятието „съпруг/съпруга“, използвано в член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38, водят до автономно определение на това понятие, независещо от сексуалната ориентация ( 63 ).

78. Най-напред, еднаквото прилагане на правото на Съюза и принципът на равенство изискват понятията от разпоредба от правото на Съюза, за която няма дефиниция и чийто текст не съдържа никакво изрично препращане към правото на държавите членки с оглед на определяне на нейния смисъл и обхвата ѝ, да получат самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза.

79. На следващо място, действително структурата на член 2, точка 2 от Директива 2004/38 във връзка с член 3, параграф 2, буква б) от нея изисква понятието „съпруг/съпруга“ да се свърже с брака, но законодателят освен това съзнателно решава да използва неутрално понятие без допълнителни уточнения.

80. Накрая, както развитието на европейското общество — отразено в броя на законодателствата, разрешаващи брака между лица от един и същ пол, и в действащото понастоящем определение за семеен живот по смисъла на член 7 от Хартата — така и целта на Директива 2004/38 — да се улесни свободното движение на гражданите на Съюза при зачитане на сексуалната им ориентация — водят до това понятието „съпруг“ да се тълкува независимо от сексуалната ориентация ( 64 ).

В. По втория преюдициален въпрос

81. С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали член 3, параграф 1 и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38, във връзка с членове 7, 9, 21 и 45 от Хартата, изискват приемащата държава да издава разрешение за пребиваване на своя територия за срок, по-дълъг от три месеца, на съпруг на гражданин на Съюза от същия пол.

82. Член 7, параграф 2 от Директива 2004/38 е ясен: правото на гражданин на Съюза да пребивава повече от три месеца на територията на друга държава членка се разпростира по отношение на неговия съпруг, гражданин на трета държава, който го придружава или се присъединява към него в приемащата държава членка, при условие че първият отговаря на условията по член 7, параграф 1, букви а), б) или в) от Директива 2004/38.

83. Следователно правото възниква автоматично. Член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 потвърждава това.

84. Всъщност, както констатира Съдът, „и от текста на член 3, параграф 2 от Директива 2004/38, и от общата структура на Директивата следва, че законодателят на Съюза е направил разграничение между членовете на семейството на гражданин на Съюза, определени в член 2, точка 2) от Директива 2004/38, които при определените от тази директива условия се ползват от право на влизане и пребиваване в приемащата държава членка на посочения гражданин, и другите членове на семейството, предвидени в член 3, параграф 2, първа алинея, буква a) от [тази] директива, чието влизане и пребиваване […] тази държава членка трябва единствено да улеснява“ ( 65 ).

85. Вече посочих обаче, че в рамките на спора, предмет на главното производство, г‑н Hamilton не може да черпи права от Директивата, тъй като разпоредбите на Директива 2004/38 не позволяват да се изведе производно право на пребиваване в полза на гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, в държавата членка, на която последният е гражданин ( 66 ).

86. При все това би трябвало по принцип г‑н Hamilton да се ползва от производно право на пребиваване на основание член 21, параграф 1 ДФЕС и спрямо него да бъде приложена по аналогия Директива 2004/38 ( 67 ).

87. При тези обстоятелства, в съответствие с практиката на Съда, условията за предоставяне на производно право на пребиваване, приложими в държавата членка по произход на съпруга, по принцип не би трябвало да са по-стриктни от предвидените в посочената директива относно положението, при което съпругът упражнява правото си на свободно движение, като се установява в държава членка, различна от тази, на която е гражданин ( 68 ).

88. Конкретно, при прилагане по аналогия на Директива 2004/38 условията за предоставяне на право на пребиваване за срок, по-дълъг от три месеца, на гражданин на трета държава, съпруг от същия пол на гражданин на Съюза, по принцип не би трябвало да са по-стриктни от предвидените в член 7, параграф 2 от същата директива.

Г. По третия и четвъртия преюдициален въпрос

89. Запитващата юрисдикция поставя трети и четвърти въпрос само в хипотезата, че понятието „съпруг/съпруга“ по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 трябва да се тълкува като отнасящо се единствено до двойките от различен пол, сключили брак.

90. Тъй като според мен този извод е в противоречие с текста и контекста на разглежданата разпоредба, както и с преследваните от Директива 2004/38 цели, на тези въпроси не е необходимо да се дава отговор. Въпреки това поради съображения за изчерпателност ще ги разгледам накратко. Впрочем възможно е двата въпроса да бъдат разгледани заедно.

91. Всъщност с третия и четвъртия въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да установи дали гражданин на трета държава от същия пол като гражданин на Съюза, с когото е сключил брак в съответствие със законодателството на държава членка, различна от приемащата държава, може, ако не се счита за „съпруг“ по смисъла на Директива 2004/38, да бъде квалифициран като „друг член на семейството“ или като „партньор, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено“ по смисъла на член 3, параграф 2, буква а) или б) от посочената директива, и какви са последиците от такава евентуална квалификация.

92. Както разясних по-горе, днес вече изглежда изкуствено да се счита, че еднополовите двойки не биха могли да водят семеен живот по смисъла на член 7 от Хартата ( 69 ).

93. Ето защо е сигурно, че гражданин на трета държава от същия пол като гражданин на Съюза, с когото е сключил брак в съответствие със законодателството на държава членка, може да попадне в приложното поле на член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 в качеството си на „друг член на семейството“ или на партньор, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено.

94. Видно обаче от решение от 5 септември 2012 г., Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:519), член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 не задължава държавите членки да признаят право на влизане и на пребиваване в полза на лицата, които попадат в приложното поле на тази разпоредба. Тя само ги задължава да предоставят определено предимство — в сравнение с молбите за влизане и пребиваване на други граждани на трети държави — на молбите, подадени от лица, които попадат в нейното приложно поле ( 70 ).

95. Съдът уточнява, че за да изпълнят това задължение, държавите членки трябва „в съответствие с член 3, параграф 2, втора алинея от Директива 2004/38 да предвидят възможност посочените в параграф 2, първа алинея от същия член лица да получат решение по своята молба, което се основава на задълбочен анализ на тяхното лично положение и което в случай на отказ е мотивирано“ ( 71 ).

96. Съдът е стигнал и до извода, че държавите членки разполагат с „широко право на преценка във връзка с избора на подлежащите на отчитане фактори[, като се има предвид, че] приемащата държава членка трябва да следи нейното законодателство да съдържа критерии, които са в съответствие с обичайния смисъл на понятието „улеснява“ […], и които критерии не лишават тази разпоредба от нейното полезно действие“ ( 72 ).

97. Не се налага обаче тази свобода на преценка да се ограничава в описаната от запитващата юрисдикция хипотеза.

98. От една страна, отказът да се уважи молба за влизане и пребиваване на гражданин на трета държава от същия пол като гражданин на Съюза, с когото е сключил брак в съответствие със законодателството на държава членка, не би могъл да се основе само на сексуалната ориентация или тя да бъде определяща за него, тъй като би се стигнало до нарушение на членове 7 и 21 от Хартата ( 73 ). В това отношение „макар защитата на традиционното семейство при определени обстоятелства да може да съставлява законна цел с оглед на член 14 [от ЕКПЧ, който забранява дискриминацията,] [Европейският съд по правата на човека] счита, че в конкретната област, а именно предоставяне на разрешение за пребиваване поради семейни причини на чуждестранен партньор от същия пол, тази защита не би могла да съставлява „особено солидно и убедително“ съображение, което да може да обоснове при обстоятелствата по случая провеждането на дискриминация, основана на сексуалната ориентация“ ( 74 ).

99. От друга страна, задължението да се улеснят влизането и пребиваването на гражданин на трета държава от същия пол като гражданина на Европейския съюз, с когото е сключил брак, е толкова по-голямо, а свободата на преценка толкова по-малка, когато държавата членка не разрешава брака между лица от един и същ пол, нито пък дава възможност на двойките от един и същ пол да имат регистрирано съжителство. От член 8 от ЕКПЧ — а следователно и от член 7 от Хартата — следва позитивно задължение, на тези лица, подобно на лицата от различен пол, да се предостави възможност да получат юридическо признаване и правна защита на двойката си ( 75 ). Предоставянето на разрешение за пребиваване на съпруга на гражданин на Съюза представлява признаване и минимална гаранция, които могат да им бъдат предоставени.

VI. Заключение

100. С оглед на изложените по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Curtea Constituţională (Конституционен съд, Румъния) преюдициални въпроси по следния начин: „1) Член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, трябва да се тълкува в смисъл, че понятието „съпруг/съпруга“ включва гражданин на трета държава от същия пол като гражданин на Европейския съюз, с когото е сключил брак. 2) Член 3, параграф 1 и член 7, параграф 2 от Директива 2004/38 трябва да се тълкуват в смисъл, че съпруг от същия пол на гражданин на Съюза, който придружава последния на територията на друга държава членка, се ползва от право на пребиваване в нея за повече от три месеца, при условие че гражданинът на Съюза отговаря на условията по член 7, параграф 1, букви а), б) или в) от тази директива. Член 21, параграф 1 ДФЕС трябва да се тълкува в смисъл, че в положение, при което гражданин на Съюза е развил или укрепил семеен живот с гражданин на трета държава по повод на ефективно пребиваване в държава членка, различна от тази, на която е гражданин, разпоредбите на Директива 2004/38 се прилагат по аналогия, когато посоченият гражданин на Съюза се завърне с въпросния член на неговото семейство в държавата членка на произход. В тази хипотеза условията за предоставяне на право на пребиваване за срок, по-дълъг от три месеца, на гражданин на трета държава, съпруг от същия пол на гражданин на Съюза, по принцип не би трябвало да са по-стриктни от предвидените в член 7, параграф 2 от Директива 2004/38. 3) Член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 трябва да се тълкува в смисъл, че може да се прилага по отношение на гражданин на трета държава от същия пол като гражданин на Съюза, с когото е сключил брак в съответствие със законодателството на държава членка, както в качеството му на „друг член на семейството“, така и на „партньор, с когото гражданинът на Съюза има трайна връзка, което е надлежно удостоверено“. 4) Член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 трябва да се тълкува в смисъл, че: – не налага на държавите членки задължение да предоставят право на пребиваване на своя територия за срок, по-дълъг от три месеца, на гражданин на трета държава, сключил законен брак с гражданин на Съюза от същия пол, – държавите членки трябва обаче да следят тяхното законодателство да съдържа критерии, позволяващи на споменатия гражданин на трета държава да получи решение по молбата си за влизане и пребиваване, което се основава на задълбочено разглеждане на неговото лично положение и което в случай на отказ е мотивирано, – макар държавите членки да имат широко право на преценка при избора на посочените критерии, те трябва все пак да са в съответствие с обичайния смисъл на понятието „улеснява“ и да не лишават тази разпоредба от нейното полезно действие, и – при всички положения отказът по молбата за влизане и пребиваване не може да се основава на сексуалната ориентация на засегнатото лице“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: френски.

( 2 ) ОВ L 158, 2004 г., стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56.

( 3 ) Изглежда в текста на втория въпрос е допусната печатна грешка. Всъщност запитващата юрисдикция е посочила член 7, параграф 1 от Директива 2004/38. Тъй като обаче г‑н Hamilton е гражданин на трета държава, тази разпоредба е неприложима по отношение на него, за разлика от член 7, параграф 2 от посочената директива. Впрочем именно последната разпоредба е упомената в четвъртия въпрос.

( 4 ) Курсивът е мой.

( 5 ) Решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 37). Вж. също решения от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 53) и от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 33).

( 6 ) Вж. в този смисъл решения от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 50 и 61), от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 54 и 55), от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 46 и 61), както и във връзка с Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година относно свободното движение на работници в Общността (ОВ L 257, 1968 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 11), решение от 11 декември 2007 г., Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, т. 39).

( 7 ) Вж. в този смисъл решения от 11 декември 2007 г., Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, т. 35, 36 и 45); от 8 ноември 2012 г., Iida (C‑40/11, EU:C:2012:691, т. 70) и от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 46). Още през 1992 г. Съдът постановява, че правата на движение и на установяване, признати на гражданина на Съюза от Договорите, „няма да могат да породят пълното си действие, ако той може да бъде отклонен от тяхното упражняване поради създадените в страната му на произход пречки за влизане и пребиваване на негов съпруг. Поради това съпругът на гражданин [на Съюза], който е упражнил тези права, трябва при завръщане в страната си на произход да разполага най-малко със същите права на влизане и пребиваване, които правото [на Съюза] би му признало, ако неговият съпруг или съпруга реши да влезе и да пребивава в друга държава членка“ (решение от 7 юли 1992 г., Singh, C‑370/90, EU:C:1992:296, т. 23). За прилагането на тази съдебна практика вж. също решение от 11 юли 2002 г., Carpenter (C‑60/00, EU:C:2002:434, т. 38 и 39).

( 8 ) Вж. в този смисъл решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 51).

( 9 ) Решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 54).

( 10 ) Съгласно практиката на Съда „гражданите на трети страни, членове на семейството на гражданин на Съюза, черпят от Директива 2004/38 правото да се присъединят към гражданина на Съюза в приемащата държава членка, независимо дали последният се е установил в нея преди или след създаването на семейство“ (решение от 25 юли 2008 г., Metock и др., C‑127/08, EU:C:2008:449, т. 90; курсивът е мой).

( 11 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, 7 ноември 2013 г., Vallianatos и др. с/у Гърция (CE:ECHR:2013:1107JUD002938109, т. 73); ЕСПЧ, 21 юли 2015 г., Oliari и др. с/у Италия (CE:ECHR:2015:0721JUD001876611, т. 169), както и ЕСПЧ, 23 февруари 2016 г., Pajić с/у Хърватия (CE:ECHR:2016:0223JUD006845313, т. 65). Действителният съвместен живот на г‑н Coman и г‑н Hamilton преди „укрепването“ му в държава — членка на Съюза, позволява да се открои тяхното положение от това, което е в основата на решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135).

( 12 ) Вж., сред редица примери, решение от 18 октомври 2016 г., Nikiforidis (C‑135/15, EU:C:2016:774, т. 28 и цитираната съдебна практика).

( 13 ) Вж. относно примери за по-скорошно прилагане решения от 18 май 2017 г., Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, т. 22) и от 27 септември 2017 г., Nintendo (C‑24/16 и C‑25/16, EU:C:2017:724, т. 70).

( 14 ) Вж. относно израза „които са пребивавали законно“, използван в член 16, параграф 1, първо изречение от Директива 2004/38, решение от 21 декември 2011 г., Ziolkowski и Szeja (C‑424/10 и C‑425/10, EU:C:2011:866, т. 31—34). Вж. също заключението на генералния адвокат Bot по дело Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:174, т. 39) и заключението на генералния адвокат Mengozzi по дело Reyes (C‑423/12, EU:C:2013:719, т. 29).

( 15 ) Вж. в този смисъл решения от 10 май 2011 г., Römer (C‑147/08, EU:C:2011:286, т. 38), от 12 декември 2013 г., Hay (C‑267/12, EU:C:2013:823, т. 26), от 1 април 2008 г., Maruko (C‑267/06, EU:C:2008:179, т. 59) и от 24 ноември 2016 г., Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, т. 58).

( 16 ) В областта на гражданството относно имената на физическите лица вж. решение от 2 октомври 2003 г., Garcia Avello (C‑148/02, EU:C:2003:539, т. 25), в областта на прякото данъчно облагане — решение от 14 февруари 1995 г., Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, т. 21), както и в областта на наказателното право — решение от 19 януари 1999 г., Calfa (C‑348/96, EU:C:1999:6, т. 17).

( 17 ) Вж. в този смисъл решения от 1 април 2008 г., Maruko (C‑267/06, EU:C:2008:179, т. 59) и от 24 ноември 2016 г., Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, т. 58).

( 18 ) Вж. в този смисъл решение от 24 ноември 2016 г., Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, т. 59).

( 19 ) Решение от 8 ноември 2012 г., Iida (C‑40/11, EU:C:2012:691, т. 72). По делото става въпрос за правната уредба на правото на влизане и пребиваване на граждани на трети страни извън приложното поле на Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 година относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни (ОВ L 16, 2004 г., стр. 44; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 225) или извън това на Директива 2004/38.

( 20 ) Става дума за Република България, Република Латвия, Република Литва и Република Полша.

( 21 ) Съображенията, изложени от Silvia Pfeiff в задълбочено проучване относно „преносимостта на личното гражданско състояние“, могат да се приложат във връзка с правното действие на Директива 2004/38. Според авторката „[о]сновният довод против признаването на еднополовия брак произтича от желанието да се защити традиционният брак. Същевременно признаването на чуждестранен еднополов брак не засяга пряко традиционния брак в държавата на съда. То не е пречка за сключване на брак от разнополови двойки. То също не позволява на двойките от един и същ пол да сключват брак в приемащата държава. При това положение действието на признаването на чуждестранен еднополов брак поражда действие само за съответните двойки и не засяга устройството на системата извън този аспект“ (Pfeiff, S. La portabilité du statut personnel dans l’espace européen, Bruylant, Coll. Europe(s), 636/2017, р. 572; курсивът е мой).

( 22 ) За изчерпателност, би било възможно да се разграничи свободният съюз от положението, при което двойката сключва частноправен договор, за да уреди отношенията си (в този смисъл, Francq, St. Nouvelles formes de relation de couple, mariage entre personnes de même sexe, partenariat enregistré, pacs, etc.“ — In: Actualités du contentieux familial international, Larcier, 2005, р. 253—281, р. 255 et 256). Все пак според мен в рамките на Директива 2004/38 тези две хипотези попадат в приложното поле на член 3, параграф 2, буква б).

( 23 ) Точка 99 и точка 2 от диспозитива на решението, курсивът е мой. Вж. също решение от 17 април 1986 г., Reed (C‑443/85, EU:C:1986:157). В това решение във връзка с тълкуването на понятието „съпруг“ по смисъла на текста, предхождащ Директива 2004/38 (тоест Регламент (ЕИО) № 1612/68) Съдът постановява, че „използвайки думата „съпруг/съпруга“, регламентът само визира връзка, основана на брак“, изключвайки връзката с „партньор в рамките на стабилни отношения“ (т. 15).

( 24 ) Тези критерии позволяват да се разграничат най-малко пет категории регистрирани съжителства в Съюза. В този смисъл вж. Goossens, E. Different regulatory regimes for registered partnership and marriage: out-dated or indispensable? — In: Confronting the frontiers of family and succession law: liber amicorum Walter Pintens, vol. 1, Intersentia, Slp edition, 2012, р. 633—650, р. 634—638.

( 25 ) Все пак възниква въпрос относно валидността към днешна дата на това препращане към правото на приемащата държава членка, още повече че то без съмнение е обвързано с ограничаването на приложното поле на член 2, точка 2, буква б) от Директива 2004/38 само по отношение на регистрираните съжителства, равносилни на брак. ЕСПЧ постановява съвсем ясно, че член 8 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), задължава държавите — страни по нея, да осигурят на еднополовите двойки възможност за признаване на техния статут и за правна закрила. Това конкретно означава, че държава, ограничаваща брака само до разнополови двойки, без да е въвела възможност еднополовите двойки да се ползват от регистрирано съжителство, нарушава член 8 от ЕКПЧ, а следователно и член 7 от Хартата (вж. в този смисъл ЕСПЧ, 21 юли 2015 г., Oliari и др. c/у Италия, CE:ECHR:2015:0721JUD001876611). Съгласно член 52, параграф 3 от Хартата смисълът и обхватът на правата, съответстващи на права, гарантирани от ЕКПЧ, са същите като дадените им от ЕКПЧ. С оглед на разясненията относно Хартата — които трябва да „се вземат надлежно под внимание от юрисдикциите на Съюза“ съгласно член 52, параграф 7 от Хартата — правата, гарантирани в член 7, съответстват на правата, гарантирани в член 8 от ЕКПЧ. Следователно първите имат същия смисъл и обхват като вторите.

( 26 ) Вж. член 2, точка 2, буква а) от Предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на граждани на Съюза и членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (COM(2001) 257 окончателен, ОВ С 270 Е, 2001 г., стр. 150).

( 27 ) Вж. доклад на Европейския парламент от 23 януари 2003 година относно предложението за директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на гражданите на Съюза и членовете на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (A5‑0009/2003).

( 28 ) Вж. Обща позиция (ЕО) № 6/2004, приета от Съвета на 5 декември 2003 г., във връзка с приемането на Директива 2004/.../ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно правото на граждани на Съюза и членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент № 1612/68 и отменяща Директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (ОВ C 54 Е, 2004 г., стр. 28). Макар Съветът да не уточнява кои съдебни решения има предвид, в измененото си предложение за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на граждани на Съюза и членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (COM(2003) 199 окончателен) Комисията се позовава на решение от 31 май 2001 г., D и Швеция/Съвет (C‑122/99 P и C‑125/99 P, EU:C:2001:304, т. 34).

( 29 ) Вж. Изменено предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на граждани на Съюза и членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (COM(2003) 199 окончателен, стр. 11). Курсивът е мой.

( 30 ) Този риск и по-общото затруднение да се определи намерението на законодателя, впрочем са причина на историческото тълкуване да се отреди второстепенна роля. Вж. в този смисъл Titshaw, Sc. Same-sex Spouses Lost in Translation? How to Interpet „Spouse“ in the E.U. Family Migration Directives. — Bodson University International Law Journal, 2016, vol. 34:45, р. 45—112, р. 76—78.

( 31 ) Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Wahl по дело Haralambidis (C‑270/13, EU:C:2014:1358, т. 52).

( 32 ) Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Szpunar по дело McCarthy и др. (C‑202/13, EU:C:2014:345, т. 63).

( 33 ) Заключение на генералния адвокат Tesauro по дело P./S. (C‑13/94, EU:C:1995:444, т. 9).

( 34 ) Заключение на генералния адвокат Geelhoed по дело Baumbast и R (C‑413/99, EU:C:2001:385, т. 20).

( 35 ) Вж. решение от 6 октомври 1982 г., Cilfit и др. (283/81, EU:C:1982:335, т. 20).

( 36 ) Точка 34, курсивът е мой.

( 37 ) Всъщност с решение от 4 декември 2017 г. австрийският Конституционен съд отмени разпоредбите на Гражданския кодекс, ограничаващи правото на сключване на брак до разнополовите двойки и освен това постанови, че бракът между лица от един и същ пол ще бъде възможен, считано от 1 януари 2019 г., освен ако законодателят не приеме друго. В хронологичен ред държавите членки, които са изменили законодателството си, са: Кралство Нидерландия, Кралство Белгия, Кралство Испания, Кралство Швеция, Португалската република, Кралство Дания, Френската република, Обединено кралство Великобритания (с изключение на Северна Ирландия), Великото херцогство Люксембург, Ирландия, Република Финландия, Федерална република Германия и Република Малта.

( 38 ) Докато през 2006 г. 44 % от участниците в допитването от държавите членки подкрепят брака между лица от един и същ пол (вж. Standard Eurobarometer 66 от есента на 2006 г., стр. 43), процентът достига 61 % след по-малко от 10 години (вж. Special Eurobarometer 437, „Discrimination in the EU in 2015“, стр. 12).

( 39 ) Въпросът дали трябва да се измени конституцията, като в нея бъде записано, че две лица, без значение от техния пол, могат да сключат брак в съответствие със закона, е зададен в Ирландия на референдум, проведен на 22 май 2015 г. От гласувалите 1935907 души 1201607, тоест 62,07 %, подкрепят предложението (вж. резултатите, публикувани в Iris Oifigiúil от 26 май 2015 г., бр. 42, стр. 1067—1069: www.irisoifigiuil.ie/archive/2015/may/Ir260515.PDF).

( 40 ) За разлика от Ирландия бракът между лица от един и същ пол е отхвърлен на референдум например в Хърватия на 1 декември 2013 г.

( 41 ) Ако не греша, към днешна дата по законодателен ред бракът между лица от един и същ пол е разрешен най-малко в Канада (Civil Marriage Act, S.C. 2005 г., c. 33); Нова Зеландия (Marriage (Definition of Marriage) Amendment Act 2013, 2013 No 20); Южна Африка (Civil Union Act, 2006 г., Act No 17 of 2006); Аржентина (Ley 26.618 (Ley de Matrimonio Igualitario); Уругвай (Ley No 19.075, Matrimonio Igualitario) или още в Бразилия (Resolução no 175, de 14 de maio de 2013 do Conselho Nacional de Justiça), а въз основа на съдебната практика — в Мексико (решение на Върховния съд № 155/2015 от 3 юни 2015 г.), САЩ (решение на Върховния съд от 26 юни 2015 г., „Obergefell и др. с/у Hodges, Director, Ohio Department of Health, et al“, 576 U.S. (2015), Колумбия (решение на Конституционния съд SU‑214/16 от 28 април 2016 г., дело T 4167863 AC) и Тайван (решение на Конституционния съд на Китайската република (Тайван) от 24 май 2017 г., J.Y. Interpretation No 748, по съединени дела, образувани по исканията на Huei-Tai-12674 и Huei-Tai-12771).

( 42 ) Освен тринадесетте държави членки, които узаконяват еднополовия брак, в още девет държави членки е уредено регистрираното съжителство на две лица от един и същ пол. Това са Чешката република, Република Естония, Република Гърция, Република Хърватия, Италианската република, Република Кипър, Република Унгария, Република Австрия (както бе посочено по-горе еднополовият брак в тази държава ще бъде разрешен не по-късно от 1 януари 2019 г.) и Република Словения. Въпреки позитивното задължение, произтичащо от член 8 от ЕКПЧ — а следователно и от член 7 от Хартата — да се даде възможност на еднополовите двойки да получат юридическо признаване и правна защита (вж. ЕСПЧ, 21 юли 2015 г., Oliari и др. c/у Италия, CE:ECHR:2015:0721JUD001876611, т. 185), в шест държави членки няма никаква форма на официално и юридическо признаване на двойките от един и същ пол (Република България, Република Латвия, Република Литва, Република Полша, Румъния и Словашката република).

( 43 ) Съображение 31 от Директива 2004/38 напомня изрично, че Директивата спазва основните права и свободи, признати от Хартата. Запитващата юрисдикция се позовава също на членове 9 (Право на встъпване в брак и право на създаване на семейство), 21 (Недискриминация) и 45 (Свободно движение и пребиваване) от Хартата. Според мен член 9 от Хартата е ирелевантен. От една страна, изложението в разясненията относно Хартата на основните права (ОВ C 303, 2007 г., стр. 17), посветено на този член, уточнява, че макар „[р]едакцията на този член [да е била] модернизирана [в сравнение с член 12 от ЕКПЧ], за да обхване случаите, при които националните законодателства признават други механизми, различни от брака, за създаване на семейство[, т]ози член нито забранява, нито налага предоставянето на брачен статус на съюзи между лица от един и същи пол“ (курсивът е мой). Свободата на държавите членки в това отношение се потвърждава в практиката на Съда (вж. в този смисъл решение от 24 ноември 2016 г., Parris, C‑443/15, EU:C:2016:897, т. 59) и на ЕСПЧ (вж. по-специално ЕСПЧ, 9 юни 2016 г., Chapin и Charpentier c/у Франция, CE:ECHR:2016:0609JUD004018307, т. 38 и 39). От друга страна, г‑н Coman и г‑н Hamilton в случая са имали възможност да упражнят това право в Белгия. На свой ред свободата на движение, закрепена в член 45 от Хартата, е уточнена в Директива 2004/38. Ще разгледам значението на това право за тълкуването на понятието „съпруг“, когато разглеждам преследваната с Директива 2004/38 цел.

( 44 ) Член 52, параграф 7 от Хартата.

( 45 ) Вж. в този смисъл Разясненията относно Хартата на основните права, „Разяснения по член 7 — Зачитане на личния и семейния живот“ (ОВ C 303, 2007 г., стр. 20).

( 46 ) Вж. в този смисъл относно неотдавнашно потвърждение и припомняне на предходната съдебна практика, ЕСПЧ, 9 юни 2016 г., Chapin и Charpentier c/у Франция (CE:ECHR:2016:0609JUD004018307, т. 38 и 39) (що се отнася до член 12 от ЕКПЧ) и точка 48 (що се отнася до член 8 във връзка с член 14 от ЕКПЧ, който забранява дискриминацията).

( 47 ) ЕСПЧ, 24 юни 2010 г., Schalk и Kopf c/у Австрия (CE:ECHR:2010:0624JUD003014104, т. 94).

( 48 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, 7 ноември 2013 г., Vallianatos и др. c/у Гърция (CE:ECHR:2013:1107JUD002938109, т. 73), ЕСПЧ, 23 февруари 2016 г., Pajić c/у Хърватия (CE:ECHR:2016:0223JUD006845313, т. 64), ЕСПЧ, 14 юни 2016 г., Aldeguer Tomás c/у Испания (CE:ECHR:2016:0614JUD003521409, т.75) и ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 58).

( 49 ) Вж. ЕСПЧ, 21 юли 2015 г., Oliari и др. c/у Италия (CE:ECHR:2015:0721JUD001876611, т. 185).

( 50 ) Вж. в този смисъл, ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 56).

( 51 ) Вж. в този смисъл, ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 56).

( 52 ) ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 93). Относно липсата на „солидно и убедително съображение“, включващо защитата на семейството „в традиционния смисъл на понятието“, за да се обоснове разлика в третирането, основана на сексуалната ориентация, вж. също ЕСПЧ, 7 ноември 2013 г., Vallianatos и др. с/у Гърция (CE:ECHR:2013:1107JUD002938109). В последния случай двойките от един и същ пол са изключени от закона за регистрираното съжителство, при положение че Република Гърция не предоставя на тези двойки никакво друго официално и юридическо признаване за разлика от двойките от различен пол.

( 53 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, 23 февруари 2016 г., Pajić c/у Хърватия (CE:ECHR:2016:0223JUD006845313, т. 59 и 84), както и ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 89).

( 54 ) Заключение на генералния адвокат Jääskinen по дело Römer (C‑147/08, EU:C:2010:425, т. 175).

( 55 ) Вж. в този смисъл решения от 25 юли 2008 г., Metock и др. (C‑127/08, EU:C:2008:449, т. 82), от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 35), от 18 декември 2014 г., McCarthy и др. (C‑202/13, EU:C:2014:2450, т. 31) и от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 31).

( 56 ) Вж. в този смисъл решения от 18 декември 2014 г., McCarthy и др. (C‑202/13, EU:C:2014:2450, т. 33) и от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 31).

( 57 ) Вж. в този смисъл решение от 25 юли 2008 г., Metock и др. (C‑127/08, EU:C:2008:449, т. 62), а преди Директива 2004/38, решение от 11 юли 2002 г., Carpenter (C‑60/00, EU:C:2002:434, т. 38 и 39).

( 58 ) Вж. в този смисъл решения от 7 юли 1992 г., Singh (C‑370/90, EU:C:1992:296, т. 19, 20 и 23), от 11 юли 2002 г., Carpenter (C‑60/00, EU:C:2002:434, т. 38), от 11 декември 2007 г., Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, т. 35 и 36), от 25 юли 2008 г., Metock и др. (C‑127/08, EU:C:2008:449, т. 64), от 8 ноември 2012 г., Iida (C‑40/11, EU:C:2012:691, т. 70) и от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 46).

( 59 ) Вж. решения от 25 юли 2008 г., Metock и др. (C‑127/08, EU:C:2008:449, т. 84) и от 18 декември 2014 г., McCarthy и др. (C‑202/13, EU:C:2014:2450, т. 32).

( 60 ) Решение от 16 януари 2014 г., Reyes (C‑423/12, EU:C:2014:16, т. 23). За прилагането на този принцип към текстове, предхождащи Директива 2004/38, вж. решения от 17 септември 2002 г., Baumbast и R (C‑413/99, EU:C:2002:493, т. 74) и от 11 декември 2007 г., Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, т. 43).

( 61 ) Вж. в този смисъл Titshaw, Sc. Same-sex Spouses Lost in Translation? How to Interpet „Spouse“ in the E.U. Family Migration Directives. — Bodson University International Law Journal, 2016, vol. 34:45, р. 45—112, р. 106.

( 62 ) Като пример за отчитането на правната сигурност и прозрачността при тълкуването на разпоредба от Директива 2004/38 вж. решения от 15 септември 2015 г., Alimanovic (C‑67/14, EU:C:2015:597, т. 61) и от 25 февруари 2016 г., García-Nieto и др. (C‑299/14, EU:C:2016:114, т. 49).

( 63 ) Вж. в този смисъл Titshaw, Sc. Same-sex Spouses Lost in Translation? How to Interpret „Spouse“ in the E.U. Family Migration Directives. — Bodson University International Law Journal, 2016, vol. 34:45, стр. 45—112, р. 83—111.

( 64 ) Като цяло в научните разработки значението на свободното движение, на правото на зачитане на семейния живот и на забраната за дискриминация за понятието „съпруг/съпруга“ по смисъла на член 2, точка 2, буква а) от Директива 2004/38 се счита за определящо. Разгледаните автори достигат до подобен на моя извод. Вж. по-специално Tryfonidou, A. EU Free Movement Law and the Legal Recognition of Same-Sex Relationships: the Case for Mutual Recognition. — Columbia Journal of European Law, 2015, vol. 21, р. 195—248; Bell, Chl. et Bačić Selanec, N. Who is a „spouse“ under the Citizens’ Rights Directive? The prospect of mutual recognition of same-sex marriages in the EU. — European Law Review, 5/2016, vol. 41, р. 655—686; Borg-Barthet, J. The Principled Imperative to Recognise Same-Sex Unions in the EU. — Journal of Private International Law, 2/2012, vol. 8, р. 359—388; както и Bonini Baraldi, M. EU Family Policies Between Domestic „Good Old Values“ and Fundamental Rights: The Case of Same-Sex Families. — Maastricht Journal of European and Comparative Law, 4/2008, vol. 15, р. 517—551.

( 65 ) Решение от 5 септември 2012 г., Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:519, т. 19).

( 66 ) Вж. в този смисъл решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 37). Вж. също решения от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 53) и от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 33).

( 67 ) Вж. в този смисъл решения от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 50 и 61), от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 54 и 55) и от 14 ноември 2017 г., Lounes (C‑165/16, EU:C:2017:862, т. 46 и 61). Вж. също изложеното в дял V, А., „По приложимостта на Директива 2004/38“, от настоящото заключение.

( 68 ) Вж. в този смисъл решение от 12 март 2014 г., O. и B. (C‑456/12, EU:C:2014:135, т. 61).

( 69 ) Вж. изложеното в дял V, Б., буква б), точка 2, „По основните права, свързани с понятието „съпруг“, от настоящото заключение.

( 70 ) Вж. в този смисъл решение от 5 септември 2012 г., Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:519, т. 21).

( 71 ) Решение от 5 септември 2012 г., Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:519, т. 22 и 26).

( 72 ) Решение от 5 септември 2012 г., Rahman и др. (C‑83/11, EU:C:2012:519, т. 24 и 26).

( 73 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, 23 февруари 2016 г., Pajić c/у Хърватия (CE:ECHR:2016:0223JUD006845313, т. 59 et 84) и ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 89).

( 74 ) ЕСПЧ, 30 юни 2016 г., Taddeucci и McCall c/у Италия (CE:ECHR:2016:0630JUD005136209, т. 93). Курсивът е мой.

( 75 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, 21 юли 2015 г., Oliari и др. c/у Италия (CE:ECHR:2015:0721JUD001876611, т. 185).