BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2011 :9 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
(втори състав)
8 февруари 2011 година
Дело F-95/09
Carina Sk areby
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Длъжностни лица — Психически тормоз от страна на ръководител — 
Членове 12а и 24 о т Правилника — Молба за съдействие — Разумен срок — Начален момент — 
Продължителност“
Предмет:Жалба на основание членове 236 Е О и 152 А Е, с к оято г-жа Skareby иска по 
същество да се отмени отказът на Комисията от 4 март 2009 г. за образуване на 
административна проверка по твърденията за психически тормоз, упражнен от 
един от бившите ѝ р ъководители в с лужбата
Решение:Отменя отказа на Комисията от 4 март 2009 г. да образува а дминистративна 
проверка по твърденията за психически тормоз, упражнен от ед ин от бившите 
ръководители на жалбоподателката. Комисията понася всички съдебни разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Иск/Жалба — Правен интерес
(член 91 от П равилника за длъжностните лица)
2. Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — 
Прилагане във в ръзка с п сихически то рмоз — Подаване н а м олба з а съдействие — 
Спазване на разумен срок
(член 12а, член 24 и чл ен 90, параграф 1 от П равилника за длъжностните лица)
3. Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — 
Прилагане във в ръзка с п сихически то рмоз — Подаване н а м олба з а съдействие — 
Начален момент на срока, който с ледва да се спазва
(член 12а от П равилника за длъжностните лица)
4. Длъжностни лица — Задължение на администрацията за оказване на съдействие — 
Прилагане във в ръзка с п сихически то рмоз — Подаване н а м олба з а съдействие — 
Спазване на разумен срок — Продължителност на срока
(член 46 от С татута на Съда; член 24 от П равилника за длъжностните лица)
2 ECLI:EU:F:2011 :9РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-95/09
SKAREBY/КОМИСИЯ
1. Когато става д ума за толкова сериозен въпрос като психическия тормоз, трябва д а се приеме, 
че длъжностното лице, което твърди, че е ж ертва н а психически тормоз, и о бжалва п о съдебен 
ред о тказа на институцията да разгледа по същество молбата му за съдействие, по принцип има 
правен интерес, чието наличие съгласно с ъдебната практика е п редпоставка за допустимост на 
иска или жалбата, въпреки че не е п оискало нито да му се заплати обезщетение за евентуално 
причинените поради тормоза вреди, нито да бъде о бразувано д исциплинарно п роизводство 
срещу извършителя и в ъпреки че според д анните тормозът от години е б ил преустановен.
Този п одход се налага преди всичко п оради самата тежест на нарушението п сихически 
тормоз — п рактика, която може да има изключително н егативни последици за здравословното 
състояние на лицето. Лицето, което твърди, че е ж ертва н а психически тормоз, запазва п равния 
си интерес, независимо дали тормозът продължава и н езависимо дали това л ице е п редявило 
други и скания в ъв в ръзка с п сихическия т ормоз, н апример з а о безщетение. А ко 
администрацията евентуално п ризнае наличието на психически тормоз, самият т ози факт може 
да и ма бл агоприятно в ъздействие в т ерапевтичния п роцес п о в ъзстановяването н а 
пострадалото от тормоза лице.
(вж. точки 23, 25 и 26)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 30 ноември 2009 г., Wenig/Комисия, F-80/08, точка 35
2. Спазването на срок, който да е „разумен“, се изисква в ъв всички случаи, когато при липса на 
изрична уредба принципите на правна сигурност или н а защита на оправданите правни 
очаквания не допускат институциите на Съюза и ф изическите или юридически лица да действат 
без никакво ограничение във времето, като по този начин рискуват по-специално д а поставят в 
опасност стабилността на установените правни положения.
Доколкото с м олбата за съдействие във връзка с т върдения за психически тормоз всъщност се 
иска да се установи наличието на виновно п ротивоправно п оведение от страна на длъжностно 
лице или служител и д околкото не е и зключено у пражнилото тормоза лице да е де йствало при 
изпълнение на службата си и т ова д а е о снование за евентуално ре ализиране на отговорността 
на съответната институция, молбата за съдействие, в к оято се твърди такова п оведение, е 
сродна юридически с и сканията за обезщетение, които длъжностните лица могат да подават до 
администрацията н а основание член 90, параграф 1 о т П равилника. При и сканията за 
обезщетение обаче съдебната практика изисква д а се спазва о преде лен срок, който да е 
„разумен“. Съответно и ма основание да се приеме, че длъжностното лице следва д а спазва 
такъв срок и п ри подаването на молба за съдействие във връзка с п сихически тормоз.
(вж. точки 41, 43 и 44)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 6 юли 2004 г., Huygens/Комисия, T-281/01, точки 42 и 46—48; 5 октомври 2004 г., 
Eagle и др ./Комисия, T-144/02, точки 57 и 66
Съд на публичната служба — 11 май 2010 г., Nanopoulos/Комисия, F-30/08, точка 117, в м омента обжалвано 
пред О бщия съд на Европейския съюз, дело T-308/10 P ; 9 юли 2010 г., Marcuccio/Комисия, F-91/09, точка 32, 
в момента обжалвано п ред О бщия съд на Европейския съюз, дело T-450/10 P
3. Съгласно ч лен 12а, параграф 3 от Правилника психическият т ормоз се осъществява п рез 
опреде лен период от време, многократно и ли систематично. В т ози смисъл психическият 
тормоз по де финиция е п родължавано н арушение, винаги трае опреде лено в реме и з а да се 
смята за извършен, трябва де янията да са осъществени многократно и ли систематично. Освен
ECLI:EU:F:2011 :9 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-95/09
SKAREBY/КОМИСИЯ
 това п ризнаците м оже да се появят ед ва и звестно в реме след и звършването на първите 
действия по психически тормоз или пълното осъзнаване от пострадалия на значението на тези 
действия, още повече че на пострадалия често е н еобходимо време, за да осъзнае какво му се 
случва и д а успее да се освободи от контрола на извършителя.
Затова п редвид особеностите на психическия тормоз и и зискването за правна сигурност е 
подходящо да се прилагат само обективни критерии, като за начало на срока за подаване на 
молба за съдействие във връзка с п сихически тормоз се приеме моментът на последния 
осъществен от предполагаемия извършител акт на психически тормоз или при всички случаи 
моментът, от който предполагаемият и звършител вече не е б ил в с ъстояние да поднови 
тормоза над пострадалия, без да се взема предвид кога пострадалият е н аучил за различните 
актове на психически тормоз или е о съзнал значението им, нито кога е о съществен актът, с 
който н еправомерното п оведение н а п редполагаемия и звършител в ече става „трайно“ и 
„систематично“, което е п редпоставка за констатирането на психически тормоз.
(вж. точки 47 и 49)
4. Поради ю ридическото родство между исканията на длъжностните лица за обезщетение и 
молбите за съдействие във връзка с п сихически тормоз и п оради липсата на ре левантни 
причини да не се използва у поменатото сравнение, следва д а се приеме, първо, че срокът за 
подаване на молба за съдействие трябва д а е р азумен, и в торо, че по аналогия със срока по 
член 46 о т Статута на Съда пет години по принцип трябва д а се смятат за разумен срок, в 
който съответното лице има право да подаде о плакване пред а дминистрацията от психически 
тормоз и д а поиска съдействие, и п о-конкретно о бразуване на административна проверка по 
случая. Всъщност този срок позволява н а администрацията да изпълни изцяло задължението си 
за полагане на грижа и з адълженията си по член 24 о т Правилника, като евентуално в земе мерки 
по свой почин, и с ъщевременно д ава д остатъчно д ълъг срок на заинтересованото лице, за да 
може да предяви исканията си пред и нституцията; този срок дава в ъзможност и д а се отчетат 
характерните особености на понятието за психически тормоз, а и менно т ова, че признаците 
може да се появят ед ва и звестно в реме след и звършването на първите де йствия по психически 
тормоз, от ед на страна, а о т др уга — ч е на пострадалия често е н еобходимо време, за да 
осъзнае какво му се случва и д а успее да се освободи от контрола на извършителя.
Въпреки това, по аналогия с в ъзприетата практика по исковете на длъжностните лица за 
обезщетение, петгодишният с рок за подаване на молба за съдействие във връзка с п сихически 
тормоз не бива д а се смята за строго, недопускащо изключения правило. По-точно, макар че 
подадената в р амките на петгодишния срок молба за съдействие във връзка с п сихически 
тормоз по принцип е д опустима, при особени обстоятелства с а възможни изключения, което 
следва д а се прецени в з ависимост от интереса по де лото, сложността на случая и п оведението 
на заинтересованото лице.
(вж. точки 53 и 54)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 4 ноември 2008 г., Marcuccio/Комисия, F-87/07, точка 30