BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2011 :13 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
(първи състав)
15 февруари 2011 година
Дело F-81/09
Luigi M ar cuc cio
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Длъжностни лица — Обезщетение за инвалидност — Грешка в 
изчислението — Изплащане на дължимите вземания — Дължими мораторни лихви — 
Приложим лихвен процент — Годишна капитализация — Имуществени и н еимуществени вреди“
Предмет:Жалба, подадена на основание на членове 236 ЕО и 152 АЕ, с к оято г-н Marcuccio по 
същество иска, от ед на страна, да се отмени ре шението на Комисията, с к оето 
последната отхвърля частично и скането му за изплащане на мораторните лихви 
върху предоставеното му от посочената институция обезщетение за инвалидност, и 
от др уга страна, да се осъди К омисията да му заплати сума, равняваща се на 
разликата между размера на мораторните лихви, изчислени по критериите, които 
жалбоподателят с чита за приложими, и де йствително п латения размер, като към 
посочената сума също да се начислят м ораторни лихви
Решение:Отхвърля жалбата. Комисията понася освен направените от нея съдебни разноски и 
една четвърт от съдебните разноски на жалбоподателя. Жалбоподателят п онася три 
четвърти от направените от него съдебни разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Решение с н еблагоприятни последици — Задължение за мотивиране — 
Обхват — Непълнота на мотивите — Отстраняване на нередовности в х ода на съдебното 
производство — Условия
(член 253 ЕО; член 25, втора алинея от П равилника на длъжностните лица)
2. Актове на институциите — Регламенти — Прилагане по аналогия — Условия
3. Възражение за незаконосъобразност — Обхват — Актове, срещу които м оже да се повдигне 
възражение за н езаконосъобразност — Акт от о бщ х арактер, на к ойто с е основава 
обжалваното р ешение
(член 241 ЕО)
4. Производство — Искова молба или жа лба — Изисквания за форма
(член 21, първа алинея от С татута на Съда; член 35, параграф 1, бук ви г) и д) от П роцедурния 
правилник на Съда на публичната служба)
2 ECLI:EU:F:2011 :13РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-81/09
MARCUCCIO/КОМИСИЯ
1. Предвиденото в ч лен 25, втора алинея от Правилника задължение за мотивиране, което не е 
нищо др уго освен възпроизвеждане на общото задължение, предвидено в ч лен 253 Е О, има за 
цел, от ед на страна, да предостави на заинтересованото лице достатъчно д анни, за да прецени 
дали актът, който нарушава н еговите интереси, е о снователен и д али е п одходящо да сезира 
Съда на публичната служба, и о т др уга страна, да позволи на последния да упражни своя 
контрол за законосъобразност на акта. От това с ледва, че така закрепеното задължение за 
мотивиране представлява о сновен принцип на правото на Съюза, който не може да бъде 
дерогиран, освен поради императивни съображения.
Възможно е , първо, да се поправи непълнотата — но н е и п ълната липса — н а мотивите дори в 
хода на съдебното производство, когато преди подаването на жалбата си заинтересованото лице 
вече е и мало н а разположение елементи, представляващи н ачало н а м отивите, и в торо, 
опреде лено ре шение да се приеме за достатъчно м отивирано, доколкото е б ило прието в 
контекст, който е и звестен на посоченото длъжностно л ице и к ойто му позволява д а разбере 
обхвата на това ре шение.
(вж. точки 39 и 40)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 15 септември 2005 г., Casini/Комисия, T-132/03, точка 30 и ц итираната съдебна 
практика
Общ съд — 2 март 2010 г., Doktor/Съвет, T-248/08 P, точка 93 и ц итираната съдебна практика
2. В общия случай приложното поле на ре гламента е о преде лено в н еговите разпоредби и п о 
принцип не може да се разшири до хипотези, различни от тези, които съответният ре гламент 
цели д а о бхване. Това о баче м оже д а н е ва жи в н якои и зключителни с лучаи. Така 
икономическите оператори м огат основателно д а се позоват на прилагане по аналогия на 
регламент, който п о п ринцип н е се прилага за тях , ако обосноват, от ед на страна, че 
приложимата спрямо тях п равна уредба е м ного сходна на тази, чието прилагане по аналогия те 
искат, и о т др уга страна, че приложимата спрямо тях п равна уредба съдържа непълнота, 
несъвместима с о бщ п ринцип на правото на Съюза, която м оже да бъде з апълнена чрез 
прилагането по аналогия на регламента, който по принцип не се прилага за тях .
Следователно, за да се приложи дадена правна уредба по аналогия, трябва д а са изпълнени две 
кумулативни условия, а и менно, от ед на страна, да е н алице тя сна връзка на сходство между 
прилаганата по принцип правна уредба и т ази, чието прилагане по аналогия се иска, и о т др уга 
страна, да е н алице празнота в п ървата правна уредба, която празнота е н есъвместима с о бщ 
принцип на правото на Съюза и б и могла да се запълни чрез правната уредба, чието прилагане 
по аналогия се иска.
(вж. точка 55)
Позовава не на:
Съд — 20 февруари 1975 г., Reich, 64 /74; 11 юли 1978 г., Union française de Céréales, 6/78 ; 12 декември 1985 г., 
Krohn, 165 /84, точки 13 и 14
3. Член 241 Е О е и зраз на общия принцип, съгласно к ойто всяка страна има право да оспори — 
с оглед н а отмяната на ре шение, което я з асяга пряко и л ично — ва лидността на предходните 
актове на институциите, които представляват правното основание за обжалваното ре шение, 
когато съгласно ч лен 230 Е О тази страна не разполага с п раво пряко да обжалва т ези актове и 
поради това п онася последиците им, без да е б ила в с ъстояние да иска тях ната отмяна.
ECLI:EU:F:2011 :13 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-81/09
MARCUCCIO/КОМИСИЯ
Следователно ц елта на член 241 Е О е д а защити страните от прилагането на незаконосъобразен 
нормативен акт, като ре шението, с к оето се установява н еприложимостта, има де йствие само 
между страните по спора и н е засяга самия акт, който е с танал необжалваем.
(вж. точка 60)
Позовава не на:
Съд — 6 март 1979 г., Simme nthal/Комисия, 92/78, точка 39; 19 януари 1984 г., Andersen и др ./Парламент, 
262/80, точка 6
Първоинстанционен съд — 12 декември 1996 г., Altmann и др ./Комисия, T-177/94 и T -377/94, точка 119 ; 
20 ноември 2007 г., Ianniello/Комисия, T-308/04, точка 32 и ц итираната съдебна практика
4. По силата на член 35, параграф 1, букви г) и д) от Процедурния правилник на Съда на 
публичната служба исковата молба или ж албата по член 21 о т Статута на Съда трябва в 
частност да посочва п редмета на спора и д а съдържа основанията и и зложените фактически и 
правни доводи.
Тези елементи трябва д а са посочени достатъчно я сно и т очно, за да позволят н а ответника да 
подготви защитата си, а н а Съда на публичната служба — д а се произнесе по жалбата, ако е 
необходимо, без да разполага с др уги данни.
(вж. точки 61 и 62)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 30 юни 2006 г., Ott и др ./Комисия, F-87/05, точка 38; 14 май 2008 г., 
Taruffi/Комисия, F-95/06, точки 121—125; 30 ноември 2009 г., de Britto P atrício-Dias/Комисия, F-16/09, 
точка 42