BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :11 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА (трети състав)
24 февруари 2010 година
Дело F-89/08
P
срещу
Е вропейс ки парламент
„Публична служба — Срочно н аети служители — Европейски парламент — Уволнение — Загуба 
на доверие“
Предмет:Жалба, подадена на основание членове 236 Е О и 152 А Е, с к оято жалбоподателят 
иска, на първо мя сто, отмяната на ре шението на Парламента от 15 април 2008 г. за 
прекратяване н а д оговора м у к ато с рочно н ает служител, на второ мя сто, 
възстановяването м у на работа с о братна сила, на трето мя сто, изплащане на 
възнаграждението му, считано о т 15 юли 2008 г., на четвърто мя сто, изплащането 
на обезщетение за неимуществени вреди и з а вреди във връзка с к ариерното 
развитие, които счита, че е п ретърпял вследствие на ре шението за уволнение, и н а 
пето мя сто, осъждането на Парламента да заплати съдебните разноски
Решение:Отхвърля жалбата. Всяка от страните понася направените от нея съдебни разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Срочно наети служители — Срочно наети служители по чл ен 2, 
буква в) от У словията за работа на другите служители — Срочно нает служител, назначен 
към политическа група в П арламента
(член 2, бук ва в) от У словията за работа на другите служители)
2. Длъжностни лица — Срочно наети служители — Срочно наети служители по чл ен 2, 
буква в) от У словията за работа на другите служители — Срочно нает служител, назначен 
към политическа група в П арламента
(член 2, бук ва в) от У словията за работа на другите служители)
3. Длъжностни лица — Срочно наети служители — Решение за уволнение — Задължение за 
мотивиране — Обхват
(член 25, втора алинея и чл ен 90, параграф 2 от П равилника за длъжностните лица; член 2, 
буква в) от У словията за работа на другите служители)
4. Жалба за от мяна — Правни основания — Злоупотреба с в ласт — Понятие
2 ECLI:EU:F:2010 :11РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-89/08
P/ПАРЛАМЕНТ
5. Длъжностни лица — Задължение на администрацията за полагане на грижа — Обхват — 
Граници
(член 2, бук ва в) от У словията за работа на другите служители)
6. Длъжностни л ица — Жалба — Предмет — Разпореждане до а дминистрацията — 
Недопустимост
(член 233 Е О; член 91 от П равилника за длъжностните лица)
1. Зачитането на правото на защита във всяко производство, открито срещу опреде лено л ице, 
което може да завърши с у вреждащ го акт, е о сновен принцип на общностното право и т рябва 
да се осигурява д ори в п ълното отсъствие на правна уредба относно с ъответното производство. 
По с илата н а т ози п ринцип п реди п риемането н а ре шението, което с е о тнася д о 
заинтересуваното лице, същото трябва д а е и мало възможност надлежно д а представи своята 
позиция относно н астъпването и з начението на фактите и о бстоятелствата, въз о снова н а които 
е прието ре шението.
Независимо от това в ъв връзка с ре шение за прекратяване на командировката на длъжностно 
лице към политическа група в П арламента не може надлежно д а се посочва п равно о снование, 
изведено о т нарушение на правото на защита. Всъщност предвид на спецификата на ф у нкциите 
към п олитическа група и н еобходимостта в п одобна политическа среда да се поддържат 
отношения на взаимно д оверие между групата и к омандированите към нея длъжностни лица в 
този случай не съществува з адължение за изслушване на заинтересуваното лице, преди да се 
приеме решение за прекратяване на ф у нкциите му.
Това и зключение се п рилага винаги, когато е н алице н еобходимост от п оддържане н а 
„отношения на доверие“, т.е. за всички срочно н аети служители п о член 2, буква в) от 
Условията за работа на др угите служители — тъй като взаимното доверие е о сновен елемент на 
договорите на срочно н аетите служители, визирани в т ази разпоредба, — к огато се прекратява 
техният д оговор поради прекъсване на връзката на доверие. В т ози смисъл приемането на 
решение, с к оето поради прекъсване на връзката на доверие се прекратява д оговор, сключен на 
основание член 2, буква в) от Ус ловията за работа на др угите служители, не предполага 
предварително и зслушване на заинтересуваното лице.
(вж. точки 29—33)
Позовава не на:
Съд — 15 юли 1970 г., Buchler/Комисия, 44/69, Recueil, стр. 733, точка 9; 10 юли 1986 г., Белгия/Комисия, 
234/84, Recueil, стр. 2263 , точка 27; 3 октомври 2000 г., Industrie des poudres sphériques/Съвет, C-458/98 P, 
Recueil, стр. I-8147 , точка 99; 5 октомври 2000 г., Германия/Комисия, C-288/96, Recueil, стр. I-8237 , точка 99; 
29 април 2004 г., Парламент/Reynolds, C-111/02 P, Recueil, стр. I-5475 , точки 50—60; 9 ноември 2006 г., 
Комисия/De Bry, C-344/05 P, Recueil, стр. I-10915 , точка 37
Първоинстанционен съд — 28 януари 1992 г., Speybrouck/Парламент, T-45/90, Recueil, стр. II-33, точка 94; 
17 октомври 2006 г., Bonnet/Съд, T-406/04, Recueil FP, стр. I-A-2-213 и II-A-2-1097 , точка 79
2. Съгласно р азпоредбите на член 4 от ре шението на Бюрото на Парламента от 3 май 2004 г. 
относно в ъзлагането на правомощията на органа по назначаване и н а органа, който има право 
да сключва д оговори, изменено с ре шението на Бюрото от 26 октомври 2004 г., във връзка с 
независимите членове генералният с екретар на П арламента изпълнява ф у нкциите на орган, 
който има право да сключва д оговорите със срочно н аетите служители по член 2, буква в) от 
Условията за работа на др угите служители, които се наемат, за да изпълняват ф у нкции п ри 
независимите членове. Поради това г енералният с екретар на П арламента е к омпетентен да 
постановява ре шенията за уволнение на срочно н аети служители, които изпълняват ф у нкции
ECLI:EU:F:2010 :11 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-89/08
P/ПАРЛАМЕНТ
 при независимите членове. Независимо от това п олитическите групи разполагат с п раво на 
преценка при избора на сътрудниците, които желаят д а си назначат за изпълнение на ф у нкции 
за опреде лен срок, както и п ри прекратяването на тях ното назначение.
Що се отнася до независимите членове — п арламентаристи, които не са могли да формират 
политическа група, административен служител, т.нар. „координатор на независимите членове“, 
има за задача да поддържа връзката сред н езависимите членове, както и м ежду независимите 
членове и о станалите политически групи или административните служби на Парламента. Той 
управлява и о бщите ре сурси, предоставени на разположение на независимите членове, и т рябва 
по този начин да гарантира прилагането на Ус ловията за работа на др угите служители към 
срочно н аетите при тези членове служители.
Въпросните с рочно н аети с лужители и зпълняват ф у нкциите с и о сновно п ри ед ин 
парламентарист, който е т ехният п ряк административен р ъководител. Той п о-специално 
подписва т ехните командировъчни. Поради това, макар на практика срочно н аетият с лужител 
по необходимост да изпълнява з адачи, които са свързани с н езависими членове, различни от 
единствения му пряк административен ръководител, за да осигури ежедневното ф у нкциониране 
на „групата“ на независимите членове в а дминистративно о тношение, прекият а дминистративен 
ръководител продължава д а бъде л ицето, с к оето трябва д а съществува в ръзка на доверие. В 
този смисъл когато между прекия административен ръководител на служител и т ози служител 
връзката на доверие прекъсне, координаторът на независимите членове внася при генералния 
секретар на Парламента искане за уволнение и в ъз о снова н а него генералният с екретар на 
Парламента приема ре шение в т ози смисъл. Доколкото това ре шение се основава н а загуба на 
доверие от страна на прекия административен ръководител на служителя, то не би могло да се 
отмени само поради това ч е загубата на доверие се отнася само до ед ин от независимите 
членове.
(вж. точки 39—43, 45 и 46)
Позовава не на:
Съд — П арламент/Reynolds, посочено п о-горе, точка 50
3. Ням а императивно с ъображение, което да позволява и зключването н а срочно н аетите 
служители от защита срещу необоснованите уволнения, особено к огато са сключили договор с 
неопреде лен срок или когато при срочен договор са уволнени преди изтичането на срока му. За 
да се гарантира обаче достатъчна защита в т ази насока, е ва жно д а се даде в ъзможност, от ед на 
страна, на заинтересуваните лица да се уверят, че техните легитимни интереси са били или 
уважени, или увреде ни, както и д а преценят д али е ц елесъобразно д а сезират съда, и о т др уга 
страна, на последния д а упражни к онтрол, което е р авносилно н а това д а се признае 
задължение за мотивиране в т ежест на органа.
Когато се взема ре шение за уволнение поради загуба на доверие, заинтересуваното лице не 
разполага с п роцесуални гаранции к ато право на изслушване по време на административното 
производство. Поради това з адължението за мотивиране и н еговото зачитане от страна на 
администрацията са ед инствената гаранция, която м у позволява, поне след п риемането на 
увреждащото го ре шение, надлежно д а се п олзва о т средствата за защита н а н егово 
разположение, за да оспори законосъобразността на това ре шение.
Същевременно п рекъсването на връзката на доверие, т.е. на отношение от лично е стество, не се 
основава н епременно н а обективни о бстоятелства. В т ози смисъл самата констатация за 
прекъсване на връзката на доверие може да бъде д остатъчна за обосновава не на ре шението за 
уволнение. При това п оложение, ако ре шението за уволнение се основава с амо н а тази
4 ECLI:EU:F:2010 :11РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-89/08
P/ПАРЛАМЕНТ
 констатация, е н алице ед инствено о граничено и зискване да се представят в м отивите на 
решението ф актическите констатации, които р азкриват или о босновава т прекъсването н а 
връзката на доверие.
Това н е п роменя ф акта, по-специално з а с рочно н аетите с лужители, назначени п ри 
независимите членове на Парламента, че мотивите на ре шението за уволнение поради загуба на 
доверие по необходимост трябва в д остатъчна степен да уточняват лицето, с к оето е п рекъсната 
връзката на доверие. В де йствителност съответният с лужител щ е може по този начин да се 
увери, че ре шението се отнася до неговия пряк административен ръководител, т.е. независимия 
член, с к огото трябва д а има връзка на доверие.
При н едостатъчно м отивирано ре шение срочно н аетият с лужител н е следва с ам д а се 
информира за мотивите на това ре шение. В т ози смисъл, когато ре шението е н едостатъчно 
мотивирано, администрацията не би могла да се позовава н а обстоятелството, че мотивите му 
са достъпни в л ичното досие на съответния служител, в п одкрепа на искането си в с ъдебното 
производство съдът да отхвърли п равното основание, изведено о т недостатъчни м отиви. 
Независимо от това, когато от самия текст на ж албата, подадена по силата на член 90, 
параграф 2 от Правилника от служителя до администрацията, е в идно, че той се е з апознал с 
мотивите на ре шение, разглеждайки личното си досие, би било прекомерно т ова ре шение да се 
отмени поради ф акта, макар и б удещ в ъзражения, че институцията не е и зложила изрично 
мотивите, когато е о тхвърлила въпросната жалба до администрацията.
(вж. точки 69—74, 77 и 81—83)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 8 декември 2005 г., Reynolds/Парламент, T-237/00, Recueil FP, стр. I-A-385 
и II-1731 , точка 95; 8 септември 2009 г., ETF/Landgren, T-404/06 P, Сборник, стр. II-2841
Съд н а публичната служба — 26 октомври 2006 г., Landgren/ETF, F-1/05, Recueil FP, стр. I-A-1-123 
и II-A-1-459, точки 73 и 74
4. Актът е о порочен поради злоупотреба с в ласт ед инствено а ко въз о снова н а обективни, 
релевантни и с ъгласувани улики е в идно, че той е б ил приет изключително и ли поне в 
опреде ляща степен за цели, различни от он ези, срещу които се възразява, или с ц ел да се 
избегне нарочно п редвидено в Д оговора производство.
(вж. точка 87)
Позовава не на:
Съд — 21 юни 1958 г., Groupeme nt des hauts fourneaux et aciéries belges/Върховен орган, 8/57, Recueil, стр. 223, 
256; 10 март 2005 г., Испания/Съвет, C-342/03, Recueil, стр. I-1975 , точка 64; 7 септември 2006 г., 
Испания/Съвет, C-310/04, Recueil, стр. I-7285 , точка 69
5. Понятието за задължение за полагане на грижа от страна на администрацията отразява 
равновесието на взаимните права и з адължения, което установява П равилникът в о тношенията 
между публичния орган и с лужителите на публична служба. Това р авновесие по-специално 
изисква, когато публичният о рган се произнася във връзка с п оложението на длъжностно л ице, 
той да вземе под внимание всички обстоятелства, които могат да предопреде лят ре шението му, 
както и в т ова о тношение да вземе под внимание не само интересите на службата, но и т ези на 
съответното длъжностно л ице. Взаимното доверие обаче е о сновен елемент от договорите на 
срочно н аетите служители по член 2, буква в) от Ус ловията за работа на др угите служители. 
Поради това, освен при изключителни обстоятелства, евентуалните граници в де йствията на
ECLI:EU:F:2010 :11 5РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-89/08
P/ПАРЛАМЕНТ
 администрацията, произтичащи от задължението за полагане на грижа, при прекъсната връзка 
на доверие не биха могли да попречат на приемането на ре шение за уволнение поради това 
основание.
(вж. точки 112 и 113)
Позовава не на:
Съд — 28 май 1980 г., Kuhner/Комисия, 33/79 и 75/79, Recueil, стр. 1677 , точка 22; 29 юни 1994 г., Klinke/Съд, 
C-298/93 P, Recueil, стр. I-3009 , точка 38
Първоинстанционен съд — S peybrouck/Парламент, посочено п о-горе, точка 94; Bonnet/Съд, посочено п о-горе, 
точка 47
6. В р амките на производство по ж алба, подадена на основание член 91 о т П равилника, 
общностният с ъд не следва д а адресира разпореждания до институциите на Съюза. Настина, от 
една страна, той е я вно н екомпетентен да адресира разпореждания до посочените институции, и 
от др уга страна, при отмяна на акт съответната институция е з адължена да вземе мерките, 
произтичащи от изпълнението на съдебното ре шение.
(вж. точка 120)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 27 юни 2002 г., Tralli/ЕЦБ, T-373/00, T-27/01, T-56/01 и T -69/01, Recueil FP, 
стр. I-A-97 и II-453, точка 42 и ц итираната съдебна практика