От член 11, параграф 2 от Директива 2003/87 за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61 ясно следва, че само държавата членка е компетентна, от една страна, да разработи националния план за разпределение, с който предлага постигането на целите, определени от посочената директива, що се отнася до емисиите на парникови газове, и за който уведомява Комисията, и от друга страна, да вземе окончателните решения, определящи общото количество на квотите, които ще разпредели за всеки петгодишен период, и разпределението на това количество между икономическите оператори. За сметка на това от член 9, параграф 3 от тази директива по недвусмислен начин следва, че ролята на Комисията е сведена до контрол за съответствие на националния план за разпределение на държавата членка с критериите, предвидени в приложение III към посочената директива, и с разпоредбите на член 10 от нея. Комисията има право да проверява това съответствие и да отхвърля националния план за разпределение с мотивирано решение поради несъвместимост с тези критерии или с тези разпоредби. В случай че Комисията отхвърли нейния план, държавата членка може да вземе решение по член 11, параграф 2 от тази директива само ако предложените от нея изменения са приети от Комисията.

Макар да е вярно, че могат да съществуват големи различия, що се отнася до видовете задължения, които директивите налагат на държавите членки, и относно резултатите, които трябва да бъдат постигнати от тях, и да е безспорно също така, че разпоредбите на директивите, които засягат само отношенията между държава членка и Комисията, могат да не се нуждаят от мерки за транспониране, не би могло да се отрече, че членове 9 и 11 от Директива 2003/87 уреждат съответните роли на Комисията и на държавите членки в рамките на процедурата за приемане на националните планове за разпределение, а именно въпроса за разпределянето на правомощията между тях. Тези разпоредби позволяват да се определи дали държавите членки разполагат със свобода на действие при изготвянето на техния план и евентуално да определят какъв е нейният обхват.

Също така не би могло да се отрече, че Директива 2003/87 не предписва конкретен метод за разработването на национален план за разпределение и за определянето на общото количество квоти за емисии на парникови газове, които следва да се разпределят. Тъкмо обратното, точка 1 от приложение III към тази директива предвижда изрично, че държавите членки трябва да определят общото количество квоти за разпределяне, като вземат предвид по-специално националната енергийна политика и националната програма във връзка с изменението на климата.

Така държавите членки разполагат с определена свобода на действие да изберат мерките, които според тях са най-подходящи за постигане на предписания от посочената директива резултат в конкретния контекст на националния енергиен пазар.

Що се отнася до обстоятелството, че съгласно член 9 от тази директива националните планове за разпределение се оценяват от Комисията в рамките на контрол ex ante, подобно контролно правомощие несъмнено се различава в много отношения от предвидения в член 226 EО контрол ex post. Това обстоятелство обаче не би могло да означава, че контролът ex ante трябва да надхвърля обхвата на контрола за законосъобразност.

(вж. точки 49 и 51—54)