BG Официален вестник на Европейския съюз C 388/18

Жалба, подадена на 28 юли 2014 г. — Ackermann Saatzucht и др./Парламент и Съвет

(Дело T-559/14)

2014/C 388/22

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподатели: Ackermann Saatzucht GmbH & Co. KG (Ирлбах, Германия), Böhm-Nordkartoffel Agrarproduktion GmbH & Co. OHG (Хоенмокер, Германия); Deutsche Saatveredelung AG (Липстат, Германия); Ernst Benary, Samenzucht GmbH, (Хан. Мюнден, Германия); Freiherr Von Moreau Saatzucht GmbH (Остехофен, Германия); Hybro Saatzucht GmbH & Co. KG (Клептов, Германия); Klemm + Sohn GmbH & Co. KG (Щутгарт, Германия); KWS Saat AG (Айнбек, Германия); Norddeutsche Pflanzenzucht Hans-Georg Lembke KG (Хоенлит, Германия); Nordsaat Saatzuchts GmbH (Халберстат, Германия); Peter Franck-Oberaspach (Швабиш Хал, Германия); P.H. Petersen Saatzucht Lundsgaard GmbH (Грундхоф, Германия); Saatzucht Streng — Engelen GmbH & Co. KG (Уфенхайм, Германия); Saka Pflanzenzucht GmbH & Co. KG (Хамбург, Германия); Strube Research GmbH & Co. KG (Зьолинген, Германия); Gartenbau und Spezialkulturen Westhoff GbR (Зюдлон-Одинг, Германия) и W. von Borries-Eckendorf GmbH & Co. KG (Леополдшохе, Германия) (представители: P. de Jong, P. Vlaemminck и B. Van Vooren, lawyers)

Ответници: Европейски парламент и Съвет на Европейския съюз

Искания на жалбоподателите

Жалбоподателите искат от Общия съд:

— да обяви жалбата за отмяна за допустима,

— да отмени Регламент (ЕС) № 511/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 16 април 2014 година относно мерките за спазване от ползвателите, произтичащи от Протокола от Нагоя за достъпа до генетични ресурси и справедливата и равноправна подялба на ползите, произтичащи от тяхното използване в Съюза (ОВ L 150, стр. 59), и

— да осъди Европейския парламент и Съвета да заплатят съдебните разноски..

Основания и основни доводи

В подкрепа на жалбата си жалбоподателите изтъкват пет основания.

1. С първото основание се твърди, че ЕС е договаряща страна по Международната конвенция за защита на новите сортове растения, въведена в ЕС с Регламента относно правната закрила на Общността на сортовете растения (1). Член 15, буква в) от този регламент признава т. нар. изключение в полза на селекционерите, а именно, че приложното поле на правната закрила на Общността на сортовете растения не обхваща „действията, извършвани с цел създаването или откриването и развитието на други сортове“. Обжалваният акт е тежко ограничение на изключението в полза на селекционерите, като по този начин нарушава правнообвързващо международно задължение на ЕС с директен ефект. Освен това изключението в полза на селекционерите е признато в член 27 от Споразумението относно единен патентен съд (СЕПС). Въпреки че ЕС не е страна по това споразумение, обжалваният акт по същество изисква държавите членки да нарушат международните си задължения, произтичащи от СЕПС.

2. С второто основание се твърди, че като договаряща страна по Конвенцията за биологично разнообразие и съгласно член 3, параграф 5 ДЕС Европейският съюз е длъжен да подкрепя опазването на биологичното разнообразие на планетата. Обжалваният регламент ще има значително обезсърчаващо въздействие върху всички усилия, отнасящи се до закрилата на растителното биологично разнообразие, като по този начин засяга това международно задължение.

3. С третото основание се твърди, че обжалваният акт се основава единствено на член 192, параграф 1 ДФЕС. Съгласно утвърдената съдебна практика правното основание на даден акт трябва да се основава на обективни критерии, които да могат да бъдат предмет на съдебен контрол. Доколкото актът има за цел да уреди мерки за спазване от ползвателите във вътрешния пазар на ЕС, регламентът е трябвало да се основе на член 114 ДФЕС. Изборът на правно основание има последици за определяне на съдържанието на акта, тъй като целите, за които могат да се използват правните основания, са напълно различни, като така засяга в значителна степен законодателния процес.

4. С четвъртото основание се твърди, че регламентът явно нарушава принципа на пропорционалност, установен в член 5, параграф 4 ДЕС, тъй като: първо, в оценката на въздействието липсва връзка между количествените данни и изводите, основани само на доводи „относно качеството“; второ, той очевидно не отчита, че растениевъдният сектор е сериозно и отчетливо повлиян предвид факта, че генетичните ресурси са самата същност на сектора, а не само вторична част от неговите дейности; трето, регламентът налага очевидно несъразмерни ограничения на член 16 от Хартата на ЕС; четвърто, той налага de facto нескончаемо задължение на растениевъдния сектор да регистрира и съхранява данни за своите дейности; накрая, налице са по-малко ограничителни мерки, както е видно от „Международния договор за растителни генетични ресурси за прехрана и земеделие“.

5. С петото основание се твърди, че обжалваният регламент създава явно положение на правна несигурност за растениевъдите, тъй като: първо, приложното му поле зависи от това дали държавите избират да упражнят суверенитет върху генетичните ресурси; второ, той се базира на свободни определения, които не позволяват да се установи дали генетичните ресурси се считат за „използвани“; трето, отчита се, че неговото свободно тълкуване води до възможно de facto ретроактивно прилагане, накрая, отчита се, че разработването на най-добри практики само „може“ да намали риска ползвателите, които са подчинени на обжалвания акт, да не спазват задълженията си.

(1) Регламент (ЕО) № 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 година относно правната закрила на Общността на сортовете растения (ОВ L 227, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 3, том 15, стр. 197)