ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

N. WAHL

представено на 29 ноември 2018 година ( 1 )

Дело C‑635/17

E.

срещу

Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Хагски първоинстанционен съд, заседаващ в Харлем, Нидерландия)

„Преюдициално запитване — Контрол по границите, убежище и имиграция — Имиграционна политика — Право на събиране на семейството — Директива 2003/86/ЕО — Събиране на семейството на лицата, на които е предоставена международна закрила — Член 11, параграф 2 — Тежест и стандарт на доказване, които се изискват за установяването на семейната връзка — Липса на официални документни доказателства — Национално процесуално правило, което позволява да се отхвърли заявлението за събиране на семейството, когато кандидатът не дава убедително обяснение за липсата на посочените документи — Допустимост“

I. Въведение

1. Може ли национален орган да отхвърли заявление за събиране на семейството, подадено от лице, на което е предоставена международна закрила, когато същото не е дало убедително обяснение за причините, поради които не може да представи документи за гражданско състояние, удостоверяващи съществуването на семейна връзка?

2. Това е по същество предметът на преюдициалния въпрос, който Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Хагски първоинстанционен съд, заседаващ в Харлем, Нидерландия) поставя на Съда в рамките на процедура по събиране на семейството, отнасяща се до малолетен гражданин на Еритрея, чиято родствена връзка не може да бъде доказана от кандидатката за събиране на семейството ( 2 ) посредством изискуемите документи за гражданско състояние.

3. Настоящото дело е повод Съдът да се произнесе по специфичните разпоредби, насочени към лицата, на които е предоставена международна закрила, за целите на упражняването на правото им на събиране на семейството, и по-специално по предвидените в член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 тежест и стандарт на доказване, които се изискват за установяването на семейна връзка.

4. По-конкретно, Съдът ще трябва да определи обхвата на задължението за сътрудничество, вменено на кандидата за събиране на семейството и на компетентния национален орган за целите на установяването на тази връзка. По-специално, той ще трябва да извърши балансирана преценка на всички засегнати интереси, като вземе предвид, от една страна, специфичните трудности, с които може да се сблъскат получилите международна закрила лица — с оглед на техния статус и положение — при представянето или събирането на официални документи от държавите си на произход, и от друга страна, рисковете, свързани с използването на процедурата по събиране на семейството като инструмент за узаконяване чрез злоупотреба на влизането или пребиваването на гражданин на трета държава в държава членка.

II. Правна уредба

А. Правото на Съюза

5. Директива 2003/86 определя условията за упражняване на правото на събиране на семейството от граждани на трети страни, пребиваващи законно на територията на държавите членки.

6. Съображения 2 и 8 от тази директива гласят, както следва: „(2) Мерките относно събирането на разделени семейства следва да се вземат в съответствие със задължението за защита на семейството и зачитане на семейния живот, което е основно в редица актове на международното право. Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, които са признати, по-специално, в член 8 от [Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г.] и в Хартата [на] основните права на Европейския съюз. […] (8) Специално внимание следва да се отдели на положението на бежанците поради причините, които са ги принудили да избягат от страната си и които им пречат да водят там нормален семеен живот. Ето защо необходимо е да се предвидят по-благоприятни условия за упражняване на правото им на събиране на семейството“.

7. Член 5, параграфи 2 и 5 в глава III от посочената директива, която се отнася до подаването и разглеждането на заявлението за събиране на семейството, гласи: „2. Заявлението се придружава от документни доказателства за семейната връзка и за спазването на изискванията на членове 4 и 6, а, където това е приложимо, и на членове 7 и 8, а също и от заверени копия на пътните документи на членовете на семейството. Ако е целесъобразно, с цел да получат доказателства за съществуването на семейната връзка, държавите членки могат да проведат интервю с кандидата и членовете на неговото семейств[о] и да направят други проучвания, каквито счетат за необходими. […] 5. При разглеждане на заявлението държавите членки се ръководят от висшите интереси на малолетните и непълнолетните деца“.

8. Глава V от Директива 2003/86, която се отнася до събирането на семейства на бежанци, предвижда в член 10, параграф 2: „Държавите членки могат да разрешат събирането на други членове на семейството, които не са посочени в член 4, ако същите се намират на финансова издръжка на бежанеца“.

9. Член 11 от тази директива, чието тълкуване е предмет на настоящото запитване, гласи: „1. Член 5 се прилага спрямо подаването и разглеждането на заявлението, при условие че се спази параграф 2 от настоящия член. 2. Когато един бежанец не може да представи официални документни доказателства за семейната връзка, държавите членки взимат предвид други доказателства за съществуването на подобна връзка, които следва да се оценяват в съответствие с националното право. [Отхвърлянето на заявление не може да се обоснове единствено с липсата на документни доказателства.]“.

10. Глава VII от посочената директива, която се отнася до санкциите и обжалването, гласи следното в член 17: „Държавите членки надлежно държат сметка за характера и солидността на семейните връзки на лицето и продължителността на пребиваването му в държавата членка, както и за съществуването на семейни, културни и социални връзки със страната му на произход, в случай на отхвърляне на заявление, оттегляне или отказ за подновяване на разрешение за пребиваване, а също и в случай на постановяване на мярка за принудително отвеждане на кандидата или на членовете на неговото семейство“.

Б. Нидерландското право

11. Директива 2003/86 е транспонирана в нидерландското право с Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (Закон за общо изменение на Закона за чужденците) ( 3 ) от 23 ноември 2000 г.

12. Съгласно член 29, параграф 2 от този закон малолетно или непълнолетно лице има право на събиране на семейството с получил международна закрила роднина, ако заявлението за събиране на семейството е представено в срок от три месеца, считано от датата на предоставяне на тази закрила. Тази разпоредба е приложима и когато съответното малолетно или непълнолетно дете е лице, поверено на грижите на кандидата за събиране на семейството, с което той действително има семейна връзка.

13. Допълнителни уточнения във връзка със законодателната практика, отнасяща се до доказването на семейната връзка, са дадени във Vreemdelingencirculaire 2000 (Циркулярно писмо от 2000 г. относно чужденците), както и във Werkinstructie 2014/9 (Инструкция за работа 2014/9) на Immigratie- en Naturalisatiedienst (Служба по въпросите на имиграцията и натурализацията, Нидерландия) ( 4 ).

14. Съгласно тази правна уредба кандидатът за събиране на семейството трябва да докаже, че лицето, с което иска да се събере, действително е било част от неговото семейство преди пристигането му в Нидерландия и че тази семейна връзка не е прекъсната. За тази цел той трябва да удостовери самоличността на това лице с официални документи (паспорт, лична карта, декларация за гражданство, военна книжка и др.) и да докаже, че семейната връзка с него е действителна (например с удостоверение за граждански брак, удостоверение за раждане, удостоверение за членове на семейството, препис-извлечение от акта за смърт и др.), независимо дали става дума за дете, с което има биологично родство, е осиновено или е поверено на грижите му ( 5 ).Освен това кандидатът за събиране на семейството се приканва да представи още при подаването на заявлението всеки друг документ, който е годен да докаже съществуването на тази семейна връзка.

15. Когато кандидатът иска събиране на семейството с поверено на грижите му дете, реалният характер на тази връзка се преценява, като се вземат предвид по-специално причините за приемането на приемното дете в семейството. В случай че кандидатът за събиране на семейството не може да представи официални документи, националният законодател изисква от него да докаже убедително, че не носи вина за липсата на тези документи ( 6 ).

16. Ако предвид обясненията на кандидата за събиране на семейството компетентният национален орган приеме, че същият няма възможност да разполага с официални документи, удостоверяващи реалния характер на семейната връзка, той преценява въз основа на другите предоставени от кандидата доказателства като снимки, дипломи, имунизационни календари или удостоверения от религиозен орган, дали са необходими по-задълбочени проверки, например интервюта с въпроси относно самоличността или ДНК тестове, които се извършват в консулските представителства на Нидерландия.

17. За сметка на това, ако компетентният национален орган прецени, че кандидатът за събиране на семейството не е дал убедително обяснение за причините, поради които не разполага с официални документи, удостоверяващи съществуването на семейна връзка, и освен това оцени като недостатъчни другите доказателства, предоставени от последния, той не е длъжен да извърши тези допълнителни проверки и съответно може да отхвърли заявлението за събиране на семейството.

III. Обстоятелствата в основата на спора, главното производство и преюдициалните въпроси

18. Кандидатката за събиране на семейството е гражданка на Еритрея, която пребивава в Нидерландия заедно с дъщеря си. На 11 март 2015 г. нидерландските органи ѝ предоставят статут на субсидиарна закрила и право на пребиваване на това основание.

А. Разглеждането на заявлението за събиране на семейството от държавния секретар

19. На 16 април 2015 г. кандидатката подава заявление за събиране на семейството в полза на жалбоподателя, малолетен гражданин на Еритрея, роден в тази държава на 1 юли 2003 г. ( 7 ). Тя твърди, че това малолетно лице е синът на най-голямата ѝ сестра, който е поверен на нейните грижи след смъртта на родителите му, настъпила, когато той е бил на 5 години. През 2013 г. кандидатката за събиране на семейството избягала с дъщеря си и с това дете от Еритрея в Судан. При бягството си към Нидерландия обаче тя била принудена да остави последното в Судан поради липсата на достатъчно средства. Малолетното лице, което към днешна дата е на 15 години, било настанено при познат в Судан.

20. Безспорно е, че в настоящото дело кандидатката за събиране на семейството не е предоставила официални документни доказателства, позволяващи да се удостовери самоличността на засегнатото малолетно лице, смъртта на родителите му и настойничеството, което тя упражнява по отношение на него. Съгласно експертното становище за стойността на удостоверението, изготвено от Еритрейския народен фронт за освобождение, този документ е издаден от некомпетентен орган, като в съдебното заседание нидерландското правителство уточнява, че документът е фалшив.

21. Безспорно е също така, че в хода на процедурата Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (държавен секретар по въпросите на сигурността и правосъдието) ( 8 ) е посочил защо семейната връзка не е установена, като е поискал от кандидатката за събиране на семейството да даде подробни и обстоятелствени обяснения за причините, поради които не притежава необходимите официални документи.

22. Държавният секретар поддържа, че няма убедително обяснение за липсата на документни доказателства, удостоверяващи самоличността на малолетното лице, доколкото съгласно информационния доклад относно положението в Еритрея, изготвен от Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO) ( 9 ), Еритрея издавала лични карти, ученически и студентски книжки, както и адресни карти. След като кандидатката за събиране на семейството излага доводите си в това отношение, държавният секретар спира да ѝ противопоставя липсата на тези документи.

23. Въпреки това той изпраща на кандидатката за събиране на семейството редица допълнителни въпроси, за да установи причините за връзката между нея и засегнатото малолетно лице и естеството на тази връзка, на които тя отговаря чрез организация, натоварена да представлява интересите ѝ.

24. Държавният секретар обаче потвърждава становището си, че няма убедително обяснение за липсата на официални документи, които да удостоверяват смъртта на биологичните родители на засегнатото малолетно лице и настойничеството, което кандидатката за събиране на семейството упражнява по отношение на него. Според него пак от информационния доклад на EASO било видно, че Еритрея издава актове за смърт, както и удостоверения за настойничество. Следователно съгласно приложимата национална правна уредба той не счита за необходимо да извърши допълнителни проучвания, например да проведе интервю с въпроси относно самоличността, и отхвърля заявлението за събиране на семейството с решение от 12 май 2016 г. Освен това с решение от 27 октомври 2016 г. той отхвърля като неоснователна подадената от кандидатката за събиране на семейството жалба по административен ред срещу решението от 12 май 2016 г.

25. Вследствие на това кандидатката за събиране на семейството подава жалба пред запитващата юрисдикция.

Б. Жалбата пред запитващата юрисдикция

26. Пред запитващата юрисдикция държавният секретар поддържа, че следваната процедура е в съответствие с член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 с оглед по-специално на формулировката, която законодателят на Съюза използва в първата част на първото изречение от тази разпоредба. Според него изразът „[к]огато един бежанец не може да представи официални документни доказателства за семейната връзка“ предполага кандидатът за събиране на семейството да даде убедително обяснение за липсата на тези документи. Така държавният секретар посочва, че [с]лед като има изискване за предоставяне на официални документни доказателства, а бежанецът не разполага с такива и не дава убедително обяснение в това отношение, [компетентният национален орган] не е длъжен да взема предвид други доказателства или да провежда интервю с въпроси относно самоличността“.

27. Обратно, според жалбоподателя тази процедура не е в съответствие с член 11, параграф 2 от Директива 2003/86. Най-напред и по-специално с оглед на второто изречение от тази разпоредба, държава членка не можела да отхвърли заявление за събиране на семейството само на основание, че кандидатът не е предоставил официални документни доказателства за семейната връзка. В подобна хипотеза държавата членка всъщност трябвало да вземе предвид други доказателства за съществуването на тази връзка, което предполагало тя да организира интервю с въпроси относно самоличността. По-нататък, жалбоподателят оспорва тълкуването на държавния секретар, че употребата на думата „може“ предполага кандидатът за събиране на семейството да даде убедително обяснение за това, че не разполага, не е разполагал или не е могъл да разполага с тези документни доказателства. Накрая, жалбоподателят подчертава, че ако Съдът възприемел подобно тълкуване, дадените обяснения за липсата на актовете за смърт на биологичните родители на засегнатото малолетно лице щели да бъдат убедителни в този случай.

28. Запитващата юрисдикция изразява съмнения относно тълкуването на член 11, параграф 2 от Директива 2003/86, и по-специално на първата част от неговото първо изречение: „[к]огато един бежанец не може да представи официални документни доказателства за семейната връзка“. В това отношение тя отбелязва, че законодателят на Съюза не е предвидил изрично нито тест за убедителност, нито свобода на държавите членки да правят подобна преценка. Въпреки това обаче тя си задава въпроса дали думата „може“ не предполага бежанецът да даде убедително обяснение за това, че не е предоставил официалните документни доказателства за тази връзка и че продължава да няма възможност да разполага с тях. По тази точка запитващата юрисдикция се позовава на принципите, уреждащи разглеждането на молбите за международна закрила, съгласно които в рамките на това разглеждане може да се вземе предвид обстоятелството, че молителят е положил реални усилия да обоснове своята молба и е дал задоволително обяснение за липсата на останалите относими елементи, доказващи съществуването на опасност от преследване или от тежки посегателства в държавата му на произход.

В. Преюдициалните въпроси

29. Предвид изложените дотук съображения Rechtbank Den Haag, zittingplaats Haarlem (Хагски първоинстанционен съд, заседаващ в Харлем) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Като се имат предвид член 3, параграф 2, буква в) от Директива 2003/86 и решението от 18 октомври 2012 г., Nolan (C‑583/10, EU:C:2012:638), компетентен ли е Съдът да отговори на преюдициални въпроси на нидерландския съд относно тълкуването на разпоредби на Директива 2003/86 в правен спор във връзка с правото на пребиваване на член от семейството на лице с право на субсидиарна закрила, след като в нидерландското право е установено, че посочената директива се прилага пряко и безусловно по отношение на лица с право на субсидиарна закрила? 2) Трябва ли член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 да се тълкува в смисъл, че не допуска отхвърляне на заявлението на бежанец за събиране на семейството единствено поради факта, че бежанецът не е приложил към заявлението си официални документни доказателства за семейната връзка, или член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска основаното единствено на липсата на официални документни доказателства за семейната връзка отхвърляне на заявление на чужденец за събиране на семейството, само когато бежанецът е дал убедително обяснение за това, че не е представил тези документни доказателства, и за твърдението си, че не може допълнително да ги представи?“.

30. Писмени и устни становища представят жалбоподателят съвместно с кандидатката за събиране на семейството, както и нидерландското правителство и Европейската комисия.

31. Следва обаче да се посочи, че след отправянето на настоящото преюдициално запитване Съдът е имал повод да се произнесе по въпрос, идентичен с първия въпрос, в решението си от 7 ноември 2018 г., K и B (C‑380/17, EU:C:2018:877), и е обявил, че е компетентен.

IV. Анализ

32. Преди да се пристъпи към разглеждането на втория въпрос, който запитващата юрисдикция отправя до Съда, следва да се уточни, че нидерландското правителство възразява срещу начина, по който е формулиран този въпрос.

33. В становището си нидерландското правителство поддържа, че схващането, на което почива преюдициалното запитване, е погрешно. То счита по-специално че тази формулировка не отразява начина, по който всъщност е протекла процедурата, за която се отнася делото в главното производство. Противно на изложеното в преюдициалния въпрос, държавният секретар не отхвърлил подаденото от кандидатката заявление за събиране на семейството само на основание, че тя не предоставя официални документи и не дава убедителни обяснения за липсата на тези документи. Всъщност преди да пристъпи към подобно отхвърляне, в хода на процедурата по разглеждане държавният секретар предприел различни действия за събиране на доказателства, като взел предвид други доказателства, например удостоверението на Еритрейския народен фронт за освобождение, и отправил на кандидатката за събиране на семейството допълнителни въпроси с цел да се установят причините за връзката между нея и засегнатото малолетно лице и естеството на тази връзка.

34. Както пред запитващата юрисдикция, така и пред Съда кандидатката всъщност упреква държавния секретар, че на основание на приложимата национална правна уредба отхвърля заявлението ѝ за събиране на семейството, без преди това да уважи искането ѝ за организиране на интервю с въпроси относно самоличността. В случая става дума за допълнителна проверка по смисъла на член 5, параграф 2 от Директива 2003/86.

35. Вследствие на тези обстоятелства считам, че с втория въпрос, който поставя на Съда, запитващата юрисдикция иска по същество да се определи дали в рамките на разглеждане на непридружено с официални документни доказателства за семейната връзка заявление за събиране на семейството, подадено от лице, на което е предоставена международна закрила, националният компетентен орган може, по смисъла на член 11, параграф 2 от Директива 2003/86, да отхвърли подобно заявление без да извърши допълнителни проверки, когато лицето не е дало убедително обяснение за причините, поради които не може да предостави подобни доказателства.

А. Предварителни бележки

36. Преди да пристъпя към тълкуването на посочения член 11, параграф 2 от Директива 2003/86, бих искал да изложа няколко предварителни бележки, свързани със специфичните трудности, поставени в настоящото дело.

37. Всъщност в Директива 2003/86 законодателят на Съюза не дава определение на понятието „семейство“.

38. От съображение 9 и от член 4, параграф 1 от тази директива следва, че събирането на семейството при всички случаи трябва да визира членовете на семейното ядро, а именно съпруга и малолетните и непълнолетни деца, включително децата, осиновени в съответствие с решение, взето от компетентния орган на заинтересованата държава членка или решение, което автоматически подлежи на изпълнение поради международните задължения на тази държава членка ( 10 ).

39. В частност, що се отнася до събиране на семейството на лица, на които е предоставена международна закрила, от член 10, параграф 2 от Директива 2003/86 следва, че държавите членки могат да разрешат събирането на „други членове на семейството, които не са посочени в член 4, ако същите се намират на финансова издръжка на бежанеца“. В този контекст нидерландското законодателство разрешава събиране на семейството на поверени на грижите на кандидата лица, с които той действително има семейна връзка.

40. Доколкото съществуването на семейство по необходимост включва съществуването на семейна връзка, която е специфичен вид правоотношение, ползването на правото на събиране на семейството предполага да се докаже съществуването на тази семейна връзка, а що се отнася до приемните деца — нейният реален характер. Тази връзка по принцип се установява с официални документи, издадени от компетентните органи на държавата на произход.

41. Проблемите, които повдига делото в главното производство, са свързани именно с тази точка, доколкото кандидатката за събиране на семейството не представя нито един официален документ, годен да удостовери съществуването и реалният характер на тази семейна връзка със засегнатото малолетно лице, което пък е необходимо за целите на прилагането на Директива 2003/86. „Настойничеството“, което тя претендира, че упражнява по отношение на това дете, в действителност по-скоро се доближава до утвърден по силата на обичая доброволен ангажимент за поемане на грижа за издръжката, обучението и закрилата на дете, което е член на семейството в широк смисъл. В подобни случаи и за да се гарантира интересът на детето, е необходимо е да се удостовери, че биологичните му родители наистина са починали и че то действително поддържа семейна връзка с кандидатката за събиране на семейството, за да не се допусне то да бъде изложено на опасност от злоупотреба или експлоатация.

42. След като изтъкнах особеностите на това дело, е време да разгледам правилата и принципите, уреждащи доказването на семейната връзка по смисъла на член 11, параграф 2 от Директива 2003/86.

Б. Правилата и принципите, уреждащи доказването на семейната връзка по смисъла на член 11, параграф 2 от Директива 2003/86

43. В рамките на организираната с Директива 2003/86 процедура по събиране на семейството законодателят на Съюза разграничава два режима, които имат отношение към доказването на семейната връзка.

44. Първият е общият режим, който е предназначен за гражданите на трети държави и чиито материални условия са посочени в член 5, параграф 2 от тази директива.

45. Съгласно тази разпоредба кандидатът за събиране на семейството трябва да приложи към заявлението си документните доказателства за семейната връзка. Компетентният национален орган обаче може да прецени, че тези доказателства не са достатъчни да се установи съществуването на тази връзка и съответно да реши да проведе интервю с кандидата и членовете на неговото семейства, както и да направи други проучвания, каквито счете за необходими ( 11 ). В духа на разпоредбите на член 16 от Директива 2003/86 ( 12 ) тук законодателят на Съюза търси възможности да противодейства на заявления за събиране на семейството, подадени с цел измама или злоупотреба и основани например на фиктивни бракове или на измамно или фиктивно признаване на роднинство, чрез извършване на допълнителни проверки, извън предоставянето на официални документи, позволяващи да се докаже реалният характер на семейната връзка.

46. Вторият е специфичният режим, който се отнася за получилите международна закрила лица и чиито материални условия са предвидени, от своя страна, в член 11 от Директива 2003/86.

47. Този режим трябва да позволи да се гарантира ефективността на правото на нормален семеен живот чрез събирането на онези членове на дадено семейство, които предвид обстоятелствата в държавата им на произход са избягали от преследване или тежки посегателства и са били разделени при принудително разселване или бягство.

48. С оглед на специфичните трудности, с които те трябва да се справят при представянето или събирането на официалните документи от държавите си на произход, този режим предвижда, в съответствие със съображение 8 от Директива 2003/86 и в духа на съдебната практика на Европейския съд по правата на човека, условия за доказването на семейните връзки с оглед на упражняването на това право, които по необходимост трябва да са „по-благоприятни“ ( 13 ).

49. Така, когато лице, на което е предоставена международна закрила, подаде заявление за събиране на семейството, се прилагат общите разпоредби по член 5 от Директива 2003/86 при спазване на специфичните разпоредби по член 11, параграф 2 от тази директива.

50. Последният член предвижда специфични правила, „[к]огато един бежанец не може да представи официални документни доказателства за семейната връзка“.

51. На първо място, от член 11, параграф 2, първо изречение от Директива 2003/86 следва, че държавите членки са длъжни да вземат предвид „други доказателства“ за съществуването на подобна връзка ( 14 ). Те следва да се оценяват в съответствие с националното право ( 15 ). Въпреки това свободата на преценка, с която разполагат държавите членки, не може да бъде използвана по начин, който би засегнал целта на Директива 2003/86 да се приспособи режимът на доказване към специфичните трудности, с които биха могли да се сблъскат лицата, получили международна закрила. Ето защо тези доказателства трябва да са реалистични и съобразени с конкретното положение на засегнатите лица ( 16 ).

52. На второ място, от текста на член 11, параграф 2, второ изречение от тази директива изрично следва, че „[о]тхвърлянето на заявление не може да се обоснове единствено с липсата на документни доказателства“. Според мен няма съмнение, че тук законодателят на Съюза има предвид официалните документни доказателства. Тази разпоредба се вписва в логиката на предходната точка от настоящото заключение, като установява ясна и безусловна забрана, по силата на която липсата на документи, доказващи съществуването на семейната връзка, сама по себе си не трябва да представлява основание за отхвърляне на заявлението за събиране на семейството. Тази разпоредба се вписва и в духа на препоръките на Съвета на Европа ( 17 ) и на Върховния комисариат за бежанците на ООН (ВКБООН) ( 18 ).

53. На този етап настоящото дело поставя въпроса дали в рамките на заявление за събиране на семейството, което не е подкрепено с нито едно официално документно доказателство, удостоверяващо съществуването на семейна връзка, държава членка може да обвърже прибягването до допълнителните проверки, посочени в член 5, параграф 2 от Директива 2003/86, с условието кандидатът да даде убедително обяснение за причините, поради които не може да предостави тези документи.

В. Задължението на кандидата за събиране на семейството да даде убедително обяснение за липсата на официални документи, удостоверяващи семейната връзка

54. Съдът признава, че не съществува субективно право за допускането на членовете на дадено семейство на територията на държавите членки и че съгласно Директива 2003/86 последните разполагат с определена свобода на действие при разглеждане на заявленията за събиране на семейство и могат да поставят условия за упражняването на това право ( 19 ).

55. Съдът обаче приема също и че тази възможност трябва да се тълкува стриктно, доколкото общото правило остава, че се разрешава събиране на семейството, и не трябва да бъде използвана от последните по начин, който би засегнал целта на Директива 2003/86 ( 20 ).

56. В случая, макар установеното с разглежданата правна уредба изискване да не следва изрично от текста на Директива 2003/86, то се вписва напълно в рамките на сътрудничеството, което трябва да се установи между кандидата и националния компетентен орган за целите на разглеждането на непридружено с официални документни доказателства заявление за събиране на семейството, и ако се прилага при спазване на предвидените в тази директива процесуални изисквания, позволява да се постигнат нейните цели, при това без да се нарушава специфичният режим, от който се ползват лицата, получили международна закрила.

1. Разглежданото задължение произтича от изискването за сътрудничество, вменено на кандидата в рамките на разглеждането на непридружено с официални документни доказателства заявление за събиране на семейството

57. Както следва от текста на член 5, параграф 2 и на член 11, параграф 2 от Директива 2003/86, тежестта на доказване пада, на първо място, върху подалото заявление лице. Именно то започва процедурата, за да може да се ползва от дадено право, и пак и единствено то разполага с официалните документни доказателства, за да подкрепи изявленията си и да докаже съществуването на семейната връзка, за която претендира и от която в крайна сметка зависи какво решение ще се вземе по неговото заявление.

58. Законодателят на Съюза налага задължение за сътрудничество и на държавите членки. Така от тези разпоредби произтича, че ако лицето, на което е предоставена международна закрила, няма възможност да представи официални документи, удостоверяващи семейната връзка, държавата членка е длъжна съгласно член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 да вземе предвид други доказателства за съществуването на тази връзка и освен това, и съгласно член 5, параграф 2 от тази директива, може да извърши допълнителни проверки, като интервю с кандидата и членовете на неговото семейства и други проучвания, каквито счете за необходими.

59. Според мен именно в рамките на това сътрудничество и за целите на правилното му протичане компетентният национален орган може да поиска от кандидата да даде обяснение за причините, поради които не може да предостави нито един документ за гражданско състояние, удостоверяващ съществуването на семейна връзка, и да придаде особено значение на убедителността на това обяснение.

60. Всъщност, макар предвиденият в член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 доказателствен режим действително да има за цел да пригоди доказателствения режим за удостоверяване на семейните връзки в полза на лицата, на които се предоставя международна закрила, чрез въвеждането на по-гъвкави правила, той трябва да включва и задължения за последните, за да не се допусне, съгласно предвиденото в член 16 от тази директива, процедурата по събиране на семейството да бъде използвана чрез измама или злоупотреба за заобикаляне на правилата за влизане и пребиваване на граждани на трети държави в дадена държава членка, или по злонамерен начин, водещ до злоупотреба с деца или до експлоатация или трафик на деца ( 21 ).

61. При тези условия, когато лицето, на което е предоставена международна закрила, реши да започне процедура по събиране на семейството въпреки липсата на официални документи, удостоверяващи съществуването на семейна връзка, тежестта на доказване, която му е вменена, предполага той да даде обяснение — за целите на разглеждането на заявлението му — за причините, поради които няма възможност да предостави подобни документи.

62. Действително от националния компетентен орган не може да се изисква да извършва допълнителни проверки при разглеждането на това заявление, при положение че кандидатът за събиране на семейството не е представил нито един документ за гражданско състояние, удостоверяващ съществуването на семейна връзка, и че въпреки действията, които този орган е предприел, и възможностите, които му е предоставил, кандидатът не е дал задоволително обяснение.

63. Така, макар кандидатът да не е длъжен да докаже реалния характер на семейната връзка с официални документи, той все пак трябва да положи усилия да даде достатъчно подробно и обстоятелствено обяснение за причините, поради които няма възможност да разполага с тези документи. Това трябва да му позволи да покаже, че въпреки липсата на посочените документи заявлението му продължава да е основателно и че за разглеждането му е необходимо компетентният национален орган да сътрудничи, за да може да се съберат всички доказателства, годни да удостоверят съществуването на тази връзка ( 22 ).

64. Именно с оглед на дадените от кандидата обяснения и евентуално на другите предоставени доказателства компетентният национален орган ще може да направи разграничение между положението, при което това заявление следва да се отхвърли незабавно, тъй като е явно неоснователно или е подадено с цел измама или злоупотреба, и положението, при което кандидатът следва да се подпомогне чрез извършването на допълнителни проверки, доколкото са налице сериозни основания да се счита, че той действително няма как да разполага с официални документи.

65. Очевидно е, че изискванията относно даваните от кандидата обяснения трябва да са пропорционални, за да не му се налага тежест, несъизмерима с това, което е необходимо за доказването на неговата невъзможност.

66. Следователно стандартът на тези изисквания трябва да зависи от естеството и от степента на трудностите, с които кандидатът за събиране на семейството се сблъсква по-конкретно при представянето на официални документи. При това положение, макар компетентният национален орган да може да изисква подробни и обстоятелствени обяснения в случаите, когато е безспорно, че кандидатът може да получи тези документи, според мен той трябва да понижи стандарта на изискванията си, когато е доказано, че получаването на посочените документи е невъзможно, например предвид неналичието или сериозните недостатъци на гражданското състояние в държавата на произход на кандидата.

67. На този етап трябва да се установи дали задължение като установеното с разглежданата национална правна уредба е предвидено в рамките на разглеждането на молба за международна закрила.

2. Разглежданото задължение е част от задълженията на кандидата в рамките на разглеждането на молба за международна закрила

68. Несъмнено предметът на процедурата по разглеждане на молба за международна закрила е различен от този на процедурата, отнасяща се до заявление за събиране на семейството. Целта на първата е да се признае статут на бежанец или на лице под субсидиарна закрила на лице, което е изложено на преследване или на опасност от тежко посегателство в държавата си на произход. Целта на втората е да се съберат членовете на семейството на получилото международна закрила лице, които са били разделени при принудително разселване или бягство.

69. Тези процедури обаче имат и някои общи характеристики, свързани със самоличността на кандидата и с неговото много специфично положение, което несъмнено обяснява защо Европейският съд по правата на човека се позовава на собствената си съдебна практика относно доказването на опасност от преследване при връщане в държавата на произход (молба за международна закрила), за да определи тежестта и стандарта на доказване, които се изискват за установяването на семейната връзка (заявление за събиране на семейството) ( 23 ).

70. Така сътрудничеството, което трябва да се установи между кандидата и компетентния национален орган и в едната, и в другата процедура, почива на сходно предположение, а именно че предвид обстоятелството, че е бил принуден да бяга от държавата си на произход, кандидатът за международна закрила или лицето, на което е предоставена такава закрила, няма възможност да разполага с официални документи, удостоверяващи по-специално неговата самоличност, гражданство или пък съществуването на семейна връзка.

71. Впрочем в дело, отнасящо се до молба за международна закрила, Съдът постановява, че съгласно член 13, параграф 1 от Директива 2013/32/ЕС ( 24 ) кандидатът за международна закрила има задължението да сътрудничи на компетентния национален орган, в частност за целите на установяването на неговата самоличност и националност, както и на причините, обосноваващи молбата му, което предполага да представи, доколкото е възможно, изисканите документи и евентуално поисканите обяснения и сведения ( 25 ). В случая става дума за основна и необходима информация за разглеждането на молбата му.

72. Това задължение е във връзка със задължението по член 4, параграф 5 от Директива 2011/95/ЕС ( 26 ), съгласно което компетентният национален орган трябва да извърши оценка на фактите и обстоятелствата за целите на разглеждането на подобна молба. Всъщност този член гласи, че когато определени аспекти на неговите декларации не са подкрепени с документи или други доказателства, тези аспекти не изискват потвърждение, когато молителят е положил реални усилия да обоснове своята молба, представил е всички относими елементи и е дал „задоволително“ обяснение за липсата на останалите относими елементи ( 27 ), тези декларации са преценени за непротиворечиви и достоверни и не влизат в разрез с наличната и относима към неговия случай обща и конкретна информация.

73. Следователно предвид всички тези елементи считам, че член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 може да се тълкува в смисъл, че компетентният национален орган има право да изисква от кандидата за събиране на семейството да даде убедително обяснение, когато не може да предостави официални документни доказателства за съществуването на семейна връзка.

74. Следва обаче да се определят границите на правото на преценка, с което този орган разполага в това отношение.

Г. Задълженията на компетентния национален орган в рамките на преценката на уместността на обясненията на кандидата за събиране на семейството

75. Националният орган е единственият, който е компетентен да направи преценка — под контрола на националния съд — на дадените от кандидата обяснения. Той обаче трябва да изпълнява това задължение при спазване на процесуалните изисквания на Директива 2003/86, и по-специално на тези по член 17 от нея.

76. Така, ако кандидатът е длъжен да даде убедително обяснение за причините, поради които няма възможност да удостовери с официални документи съществуването на семейна връзка, компетентният национален орган трябва от своя страна да извърши подходяща преценка на дадените от него обяснения.

77. По-специално, в съответствие с член 17 от Директива 2003/86 ( 28 ) националният орган трябва да извърши индивидуална оценка, която трябва да вземе предвид не само относимата обща и специфична информация за положението в държавата на произход на кандидата за събиране на семейството, но и неговата личност, конкретното му положение и специфичните трудности, с които се сблъсква ( 29 ).

78. Този метод дава възможност да се ограничи преценка, която продължава да бъде субективна, въпреки фактическите обстоятелства, на които трябва да почива.

79. От една страна, обясненията относно невъзможността на кандидата да предостави официален документ, който да доказва семейната връзка, трябва да се преценява обективно с оглед както на общата, така и на специфичната информация за положението в държавата му на произход. Информацията трябва да е релевантна, обективна, достоверна, точна и актуализирана и да може да бъде намерена в доклади, изготвени от национални и международни административни служби, по-специално към органите на Съвета на Европа или към системата на Обединените нации, но също и в международни съдебни решения, например решенията на Европейския съд по правата на човека ( 30 ). В контекста на заявление за събиране на семейството, което не е придружено с официален документ, удостоверяващ съществуването на семейна връзка, тази информация, до която националните органи имат пълен достъп, трябва да даде възможност да се прецени работата на службите по гражданско състояние в държавата на произход, и по-специално действителното съществуване на недостатъци, засягащи било някои населени места в тази държава, било определени групи лица.

80. Това е методът, който законодателят на Съюза възприема при разглеждането на молбите за международна закрила.

81. Така съгласно член 4, параграф 3, буква а) от Директива 2011/95 държавата членка трябва да извърши индивидуална оценка на молбата, като вземе под внимание всички относими факти, свързани с държавата на произход, включително законите и подзаконовите актове на тази страна, както и начинът на тяхното прилагане. Освен това в съответствие с член 4, параграф 5, буква в) от Директива 2011/95 непротиворечивостта и достоверността на декларациите на молителя трябва да се преценяват с оглед на наличната и относима към неговия случай обща и конкретна информация ( 31 ).

82. За да се даде възможност на компетентните национални органи да изпълняват тези изисквания на ежедневна база и да може да се хармонизират процедурите по разглеждане на молбите за международна закрила в държавите членки, на EASO е поверена задачата да изготвя информационни доклади, съдържащи преглед на положението в държавата или региона на произход на кандидата за международна закрила по различни теми. Тези доклади се изготвят чрез събиране на „подходяща, надеждна, точна и актуализирана“ информация относно държавите на произход, като се използват всички подходящи източници на информация, включително правителствени, неправителствени и международни организации ( 32 ).

83. В настоящото дело например държавният секретар се позовава за целите на своята преценка на раздел „Официални документи за гражданското състояние“ в информационния доклад на EASO относно Еритрея ( 33 ).

84. Запитващата юрисдикция обаче е длъжна да се увери, че това проучване може да съставлява достатъчен източник на информация за целите на тази преценка и позволява по-специално да се извлече надеждна и точна информация относно действителния начин на работа на службите по гражданско състояние в селските райони и/или в мястото на произход на кандидатката за събиране на семейството, относно издаването на актове за смърт и на удостоверения за настойничество и относно степента, в която тя може конкретно и съгласно приложимата национална правна уредба да изиска документи за гражданско състояние от държавата си на произход или от нейните дипломатически представителства.

85. От друга страна, обясненията относно невъзможността на кандидата да предостави официален документ, доказващ семейната връзка, трябва да се преценява с оглед на личния му статус и личното му положение, и в съответствие с член 17 от Директива 2003/86 и с практиката на Съда. Всъщност информационният доклад на EASO не може да замести индивидуалното разглеждане на заявлението, което позволява да се вземат предвид възможностите, с които разполага кандидатът за събиране на семейството.

86. Възрастта, и по-специално малцинствената принадлежност на кандидата, полът, образователното ниво, произходът и социалното положение, но също и причините, обосновавали предоставянето на международната закрила, и преживените травми може да съставляват фактори, които трябва да се вземат предвид при оценяването на причините, поради които той не разполага с официални документи, и при преценката на трудностите, с които може да се сблъска.

87. Предвид всички тези съображения стигам до заключението, че член 11, параграф 2 от Директива 2003/86 допуска национална правна уредба като разглежданата, ако компетентният национален орган извършва подходяща проверка на обясненията на кандидата за събиране на семейството, като взема предвид не само относимата обща и конкретна информация относно положението в държавата му на произход, но и специфичното положение, в което се намира този кандидат.

V. Заключение

88. Предвид всички изложени дотук съображения предлагам на Съда да отговори на втория преюдициален въпрос, поставен от Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Хагски първоинстанционен съд, заседаващ в Харлем, Нидерландия) по следния начин: „Член 11, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национална правна уредба, съгласно която получилото международна закрила лице е длъжно да даде, за целите на разглеждането на заявлението му за събиране на семейството, убедително обяснение за причините, поради които няма възможност да представи официални документни доказателства за съществуването на семейна връзка, при условие че компетентният национален орган преценява тези обяснения с оглед не само на относимата обща и конкретна информация относно положението в държавата му на произход, но и на специфичното положение, в което се намира това лице“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: френски.

( 2 ) Съгласно член 2, буква в) от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (ОВ L 251, 2003 г., стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164) „кандидат за събиране на семейството“ означава „гражданин на трета страна, пребиваващ законно в държава членка и кандидатстващ или членовете на семейството на който кандидатстват за събиране на семейството, за да се присъединят към него“.

( 3 ) Stb. 2000, № 495.

( 4 ) Заменена с Werkinstructie 2016/17 (Инструкция за работа 2016/17).

( 5 ) В точка C2/4 от циркулярното писмо от 2000 г. относно чужденците се уточнява, че съответното малолетно или непълнолетно дете може да бъде и лице, поверено на грижите на кандидата за събиране на семейството, с което той действително има семейна връзка.

( 6 ) Вж. в това отношение обясненията на Службата по въпросите на имиграцията и натурализацията „The family reunification procedure for holders of an asylum residence permit“, които са достъпни на следния интернет адрес: https://ind.nl/Documents/GHA_Engels.pdf (стр. 6, част 1, стъпка 3).

( 7 ) Изложените в рамките на настоящото заключение факти отчитат и сведенията, съдържащи се в националната преписка, с която Съдът разполага.

( 8 ) Наричан по-нататък „държавният секретар“.

( 9 ) Информационен доклад относно държавата на произход, Еритрея, проучване на положението в държавата, май 2015 г., достъпен на следния интернет адрес: https://coi.easo.europa.eu/administration/easo/PLib/EASO-Eritrea-Country-Focus-FR.pdf, на който държавният секретар изрично се позовава в писмата, изпращани до кандидатката за събиране на семейството и приложени към представените пред Съда становища. Вж. относно създаването на EASO, Регламент (ЕС) № 439/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 година за създаване на Европейска служба за подкрепа в областта на убежището (ОВ L 132, 2010 г., стр. 11).

( 10 ) Съгласно съображение 10 и член 4, параграфи 2 и 3 от Директива 2003/86, държавите членки могат да разрешат събиране на семейството за роднини по права възходяща линия, пълнолетни несключили брак деца, несключили брак или регистрирани партньори, както и, в случаи на полигамен брак, за малолетни и непълнолетни деца на друга съпруга и на кандидата за събиране на семейството.

( 11 ) От Съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент относно насоки за прилагане на [Директива 2003/86/ЕО относно правото на събиране на семейството] (COM(2014) 210 окончателен, наричано по-нататък „Насоките“) следва, че за всяко заявление, придружаващите документни доказателства към него и необходимостта на интервютата и другите проучвания трябва да се оценяват за всеки отделен случай в рамките на индивидуално разглеждане на заявлението (т. 3.2, стр. 10).

( 12 ) Съгласно член 16, параграф 1, букви б) и в) от тази директива държавите членки могат да отхвърлят заявление за влизане и пребиваване с цел събиране на семейството, когато кандидатът и членовете на неговото семейство не живеят или престанат да живеят реален съпружески или семеен живот или когато се установи, че кандидатът или несключилият брак партньор е сключил брак или има стабилна дълготрайна връзка с друго лице. Съгласно параграф 2 от тази разпоредба те могат също така да отхвърлят това заявление, ако се установи, че е използвана фалшива или заблуждаваща информация или фалшиви, или подправени документи, или чрез измама, или с други незаконни средства, или че бракът, партньорството или осиновяването са сключени с единствената цел да се даде възможност на заинтересованите лица да влязат или да пребивават в държава членка.

( 13 ) Вж. в това отношение Зелената книга на Комисията относно правото на събиране на семейството на граждани на трети държави, пребиваващи в Европейския съюз ([Директива 2003/86]) (COM(2011) 735 окончателен), и по-специално точка 4.2, озаглавена „Други въпроси, свързани с убежището“ (стр. 7), както и Насоките, и по-специално точка 6.1.2. (стр. 23 и 24). В този смисъл вж. също ЕСПЧ, решение Mugenzi c/у Франция от 10 юли 2014 г. (CE:ECHR:2014:0710JUD005270109, § 54).

( 14 ) Това задължение се вписва и в духа на съдебната практика на Европейския съд по правата на човека, вж. ЕСПЧ, решение Tanda-Muzinga с/у Франция от 10 юли 2014 г.(CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, § 79).

( 15 ) Вж. в този смисъл решение от 12 април 2018 г., A и S (C‑550/16, EU:C:2018:248, т. 42 и 45).

( 16 ) Съгласно член 5, параграф 2 от Директива 2003/86 държавите членки могат да проведат интервю с кандидата и членовете на неговото семейства, както и да направят други проучвания, каквито счетат за необходими. В точка 6.1.2 от Насоките си Комисията подчертава, че „други доказателства“ за установяване на семейни връзки могат да бъдат писмени и/или устни изявления от страна на кандидатите, интервюта с членове на семейството или проучвания на ситуацията в чужбина. Изявленията могат да бъдат потвърдени с подкрепящи доказателства, като аудио-визуални материали, всякакви документи или физически експонати, например дипломи или доказателство за парични преводи. Комисията подчертава, че там, където след разглеждането на други видове доказателства остават сериозни съмнения или когато има убедителни индикации за намерение за измама, в краен случай може да се прибегне до ДНК тестове, които обаче не могат да докажат връзката с членовете на семейството в широк смисъл или с членовете, които се намират на издръжка на семейството (стр. 23).

( 17 ) Вж. в това отношение препоръка № R(99)23 на Комитета на министрите на Съвета на Европа към държавите членки относно събирането на семейството за бежанци и други лица, които се нуждаят от международна закрила, приета на 15 септември 1999 г.

( 18 ) Вж. в това отношение Заключение № 24 на Изпълнителния комитет на програмата на Върховния комисариат, което е прието на неговото 32-ро заседание и може да бъде намерено на следния интернет адрес: http://www.unhcr.org/publications/legal/41b041534/compilation-conclusions-adopted-executive-committee-international-protection.html (стр. 43).

( 19 ) Вж. в този смисъл решение от 27 юни 2006 г., Парламент/Съвет (C‑540/03, EU:C:2006:429, т. 59), и от 6 декември 2012 г., O и др. (C‑356/11 и C‑357/11, EU:C:2012:776, т. 79).

( 20 ) Вж. в този смисъл решение от 6 декември 2012 т., O и др. (C‑356/11 и C‑357/11, EU:C:2012:776, т. 74 и цитираната съдебна практика).

( 21 ) В Насоките си Комисията впрочем уточнява, че в интерес на обществото и на истинските кандидати е наложително държавите членки да предприемат действия срещу злоупотребите и измамите по отношение на правата, предоставени от Директива 2003/86 (вж. по-специално точка 7.3. „Злоупотреби и измами“, стр. 27).

( 22 ) Впрочем Съдът приема, че държава членка може да има по-голям достъп от молителя до определен вид документи (вж. в този смисъл решение от 22 ноември 2012 г., M.,C‑277/11, EU:C:2012:744, т. 66).

( 23 ) Вж. в този смисъл ЕСПЧ, решение по дело Tanda-Muzinga c/у Франция от 10 юли 2014 г. (CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, § 69).

( 24 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 2013 г., стр. 60).

( 25 ) Вж. решение от 14 септември 2017 г., K. (C‑18/16, EU:C:2017:680, т. 38).

( 26 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно стандарти за определянето на граждани на трети държави или лица без гражданство като лица, на които е предоставена международна закрила, за единния статут на бежанците или на лицата, които отговарят на условията за субсидиарна закрила, както и за съдържанието на предоставената закрила (ОВ L 337, 2011 г., стр. 9).

( 27 ) Вж. решение от 25 януари 2018 г., F (C‑473/16, EU:C:2018:36, т. 41 и цитираната съдебна практика).

( 28 ) Вж. в това отношение точки 6.1.2 и 7.4 от Насоките на Комисията.

( 29 ) Вж. в това отношение решение от 4 март 2010 г., Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117), в което Съдът постановява, че член 17 от Директива 2003/86 не допуска национална правна уредба, която позволява на компетентния национален орган да отхвърли заявление за събиране на семейството, без да извърши конкретна преценка на положението на подалото заявление лице. В това решение Съдът постановява, че национална правна уредба, предвиждаща минимален размер на доходите, който, ако не е налице, не се допуска събиране на семейството, противоречи на тази директива, доколкото заявлението за събиране на семейството се отхвърля независимо от „конкретната преценка на положението на подалото заявление лице“ (т. 48).

( 30 ) Тук се позовавам по аналогия на критериите, изведени от Съда в решение от 5 април 2016 г., Aranyosi и Căldăraru (C‑404/15 и C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198), относно информацията, на която националните органи трябва да се основават при преценката на действителното съществуване на недостатъци в пенитенциарната система на дадена държава членка. Струва ми се, че тези критерии са приложими в още по-голяма степен, когато трябва да се преценява работата на службата по гражданско състояние на дадена държава.

( 31 ) Съгласно член 4, параграф 5, буква в) от Директива 2011/95 „[к]огато държавите членки прилагат принципа, съгласно който молителят има задължение да обоснове молба за международна закрила, и когато определени аспекти на неговите декларации не са подкрепени с документи или други доказателства, тези аспекти не изискват потвърждение, когато […] декларациите на молителя са преценени за непротиворечиви и достоверни и не влизат в разрез с наличната и относима към неговия случай обща и конкретна информация“ (курсивът е мой).

( 32 ) Вж. член 4, букви а) и б) от Регламент № 439/2010.

( 33 ) Вж. препратката към този доклада в бележка под линия 9 от настоящото заключение.