BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:T:2011 :734 1ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА О БЩИЯ СЪД (състав п о жалбите)
13 декември 2011 година
Дело T-311/09 P
Luigi M ar cuc cio
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Обжалване — Публична служба — Длъжностни лица — Социално о сигуряване — 
Възстановяване на медицински разходи — Отказ на Комисията да възстанови 100 % от някои 
медицински разходи, направени от жалбоподателя — Изопачаване — Задължение за 
мотивиране — Разглеждане — Акт с н еблагоприятни последици — Сила на пресъдено н ещо — 
Висящ п роцес — Потвърждаващ акт“
Предмет:Жалба за отмяна на Оп реде ление на Съда на публичната служба на Европейския 
съюз (първи състав) от 20 май 2009 г. по де ло M arcuccio/Комисия (F-73/08, Сборник 
СПС, стр. I-A-1-145 и II-A-1-819)
Решение:Отхвърля ж албата. Г-н Luigi M arcuccio п онася н аправените от н его съдебни 
разноски, както и р азноските на Комисията в н астоящото производство.
Резюм е
1. Производство — Мотивиране на решенията — Обхват
(член 36 от С татута на Съда и чл ен 7, параграф 1 от п риложение I към него)
2. Длъжностни лица — Решение с н еблагоприятни последици — Задължение за мотивиране — 
Обхват
(член 25, втора алинея и чл ен 90, параграф 2 от П равилника за длъжностните лица)
3. Обжалване — Правни основания — Непълнота на мотивите
(член 25, втора алинея от П равилника за длъжностните лица)
4. Длъжностни лица — Иск/Жалба — Акт с н еблагоприятни п оследици — Понятие — 
Потвърждаващ акт — Изключване
(член 233 ЕО; член 266 ДФЕС; членове 90 и 91 от П равилника за длъжностните лица)
1. Въпреки че задължението на съда на Европейския съюз да мотивира своите ре шения не 
предполага да отговаря в п одробности на всички изложени от страните доводи, особено а ко те 
не са достатъчно я сни и т очни и н е почиват на обстойно и зложени доказателства, то изисква 
най-малкото съдът да разгледа всички изтъкнати пред н его твърдения за нарушения.
2 ECLI:EU:T:2011 :734РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-311/09P
MARCUCCIO/КОМИСИЯ
(вж. точка 34)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 8 юни 2009 г., Krcova/Съд, T-498/07 P, Сборник СПС, стр. I-Б-1-35 и II-Б-1-197, 
точки 34 и 35 и ц итираната съдебна практика
2. Задължението на администрацията за мотивиране съгласно ч лен 25, втора алинея и ч лен 90, 
параграф 2 от П равилника има за цел, от ед на страна, на заинтересованото лице да се 
предоставят д остатъчно д анни, за да прецени дали отказът по искането му е о боснован и 
доколко е п одходящо да го обжалва п ред с ъда на Съюза, и о т др уга страна, да се даде 
възможност на съда да упражни контрол.
Оттук следва, че мотивите трябва п о принцип да бъдат съобщени на заинтересованото лице 
едновременно с н еблагоприятното за него ре шение и ч е порокът, състоящ с е в н епълнота на 
мотивите, може да бъде о тстранен само преди обжалването на съответното ре шение по съдебен 
ред. Освен това м отивите, с к оито се отхвърля подадената по административен ред ж алба, се 
считат за съвпадащи с м отивите на съответното обжалвано ре шение. Този принцип се прилага 
и към ре шенията, взети съгласно О бщия правилник относно п окриването на рисковете от 
заболявания на длъжностните лица на Съюза, с к ойто се въвежда обща за институциите на 
Съюза з дравноосигурителна с хема и ч лен 35 о т к ойто п репраща к ъм у редбата н а 
административното производство по член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица.
(вж. точки 42 и 43)
Позовава не на:
Съд — 26 ноември 1981 г., Michel/Парламент, 195/80, Recueil, стр. 2861 , точка 22; 28 февруари 2008 г., 
Neirinck/Комисия, C-17/07 P, непубликувано в С борника, точка 50
Първоинстанционен съд — 11 юли 2007 г., Konidari s/Комисия, T-93/03, Сборник С ПС, стр. I-A-2-149 
и II-A-2-1045 , точки 49 и 52 и ц итираната съдебна практика
Общ съд — 9 декември 2009 г., Комисия/Birkhoff, T-377/08 P, Сборник СПС, стр. I-Б-1-133 и II-Б-1-807, 
точка 55
3. Въпросът за обхвата на задължението за мотивиране представлява п равен въпрос, който 
подлежи н а к онтрол о т О бщия с ъд в п роизводството п о о бжалване. Всъщност п ри 
упражнявания в т ова п роизводство к онтрол з а законосъобразност О бщият с ъд т рябва 
непременно д а вземе предвид фактите, въз о снова н а които Съдът на публичната служба е 
стигнал до извода за пълнота или непълнота на мотивите.
(вж. точка 51)
Позовава не на:
Общ съд — К омисия/Birkhoff, посочено п о-горе, точка 55
4. Наличието на акт с н еблагоприятни последици по смисъла на член 90, параграф 2 и ч лен 91, 
параграф 1 от Правилника е у словие за допустимост на всяка жалба на длъжностното лице 
срещу институцията, в к оято работи.
Такива а ктове са само м ерките, взети от компетентния орган и о тразяващи окончателно 
решение на администрацията със задължителна правна сила, годно д а засегне пряко и 
непосредствено и нтересите на жалбоподателя, като измени съществено п равното му положение.
ECLI:EU:T:2011 :734 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОT-311/09P
MARCUCCIO/КОМИСИЯ
Квалифицирането на обжалвания акт като акт без неблагоприятни последици за жалбоподателя 
по смисъла на членове 90 и 91 о т Правилника, резултат от извода, че този акт не изменя 
правното положение на жалбоподателя, вече установено с др уг акт на администрацията, който 
именно е с ъставлявал актът с н еблагоприятни последици, не може да бъде о преде лено к ато 
неправилно, поради това ч е актът с н еблагоприятни последици е б ил отменен след п риемането 
на обжалвания акт. В т акива с лучаи обжалваният а кт не може да се разглежда др угояче освен 
просто като последица от акта с н еблагоприятни последици. Оттук следва, че докато не бъде 
отменен, актът с н еблагоприятни последици се ползва с п резумпция за законосъобразност и 
обжалваният а кт може да бъде о ставен в с ила, докато след о тмяната на акта с н еблагоприятни 
последици оставянето в с ила или оттеглянето на обжалвания акт зависи от мерките, които 
институцията и ли и нституциите, издала/и а кта с н еблагоприятни п оследици, трябва д а 
вземе/ат, за да изпълни/ят ре шението за отмяна съобразно з адължението си по член 233 Е О 
(понастоящем член 266 Д ФЕС).
(вж. точки 73, 74 и 92)
Позовава не на:
Съд — 11 ноември 1981 г., IBM/Комисия, 60/81, Recueil, стр. 2639 , точка 9
Първоинстанционен съд — 30 юни 1993 г., Devillez и др ./Парламент, T-46/90, Recueil, стр. 699, точки 13 и 14; 
13 юли 1993 г., Moat/Комисия, T-20/92, Recueil, стр. II-799, точка 39; 14 септември 1995 г., Antillean Rice Mills 
и др ./Комисия, T-480/93 и T -483/93, Recueil, стр. II-2305 , точка 60, и ц итираната съдебна практика; 
13 декември 1995 г., Exporteurs in Levende Varkens и др ./Комисия, T-481/93 и T -484/93, Recueil, стр. II-2941 , 
точка 47; 3 юни 1997 г., H/ Комисия, T-196/95, Recueil FP, стр. I-A-133 и II-403, точка 44; 21 юли 1998 г., 
Mellett/Съд, T-66/96 и T-221/97, Recueil FP, стр. I-A-449 и II-1305 , точка 83; 17 декември 2003 г., 
McAuley/Съвет, T-324/02, Recueil FP, стр. I-A-337 и II-1657 , точка 28