ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г-ЖА JULIANE KOKOTT

представено на 11 септември 2008 година ( 1 )

Дело C-317/07

Производство, образувано по инициатива на

Lahti Energia Oy

„Директива 2000/76/ЕО — Изгаряне на отпадъците — Пречистване и горене — Суров газ, произведен от отпадъци — Понятие за отпадъци — Инсталация за изгаряне — Инсталация за съвместно изгаряне“

I — Въведение

1. Настоящото дело се отнася за тълкуването на Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците ( 2 ) (наричана по-нататък „директивата относно изгарянето на отпадъците“). Става дума за инсталация, в която отпадъците се преобразуват в газ за горене, който след пречистване се изгаря в електроцентрала съвместно с въглища. Следва да се изясни до каква степен директивата относно изгарянето на отпадъците се прилага за този процес.

II — Правна уредба

А — Директивата относно изгарянето на отпадъците

2. В член 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците се уточняват целите ѝ по следния начин: „Настоящата директива има за цел да предотврати или да ограничи в възможно най-висока степен отрицателните въздействия от изгарянето и съвместното изгаряне на отпадъците върху околната среда и по-специално замърсяването, дължащо се на емисиите във въздуха, в почвата, в повърхностните води и в подземните води, както и рисковете за здравето на хората, произтичащи от това. Тази цел трябва да бъде постигната чрез налагането на условия за експлоатация и строги технически изисквания, като се установяват норми за допустими емисии от инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне на отпадъци в Общността и като се удовлетворяват и изискванията на Директива 75/442/ЕИО.“ ( 3 )

3. Съгласно член 2, параграф 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците, тя се прилага за инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне.

4. Отпадъците, инсталациите за изгаряне и инсталациите за съвместно изгаряне са определени в член 3, точки 1, 4 и 5: „За целите на настоящата директива: 1) „отпадъци“: всякакъв твърд или течен отпадък, както е определен в член 1, буква а) от Директива 75/442/ЕИО; […] 4) „инсталация за изгаряне“: всяко оборудване или техническа единица, стационарна или подвижна, предназначена за термична обработка на отпадъци, със или без оползотворяване на отделената при горенето топлина. Термичната обработка включва горенето чрез оксидляване [да се чете: „окисляване“] или всеки друг процес, като пиролиза, газообразуване или плазмено обработване в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни. Настоящото определение покрива мястото [другаде в текста: „площадката“] и цялата инсталация, представлявана от всички линии на изгаряне, от инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на изгаряне; 5) „инсталация за съвместно изгаряне“: стационарна или подвижна инсталация, чиято основна цел е да се произвежда енергия или материали и: — която използва отпадъци като обичайно или помощно гориво, или — в която отпадъците биват подложени на термична обработка с оглед тяхното унищожаване. Ако съвместното изгаряне е извършено така че основната цел на инсталацията е не да произвежда енергия или материални продукти, а по-скоро да бъде приложена термична обработка спрямо отпадъците, инсталацията трябва да бъде оценена [другаде в текста: „разглеждана“] като инсталация за изгаряне по смисъла на точка 4. Настоящото определение покрива мястото и цялата инсталация, включително всички линии за съвместно изгаряне, инсталациите за приемане, за складиране и за предварителна обработка на същото място на отпадъците; системите за захранване с отпадъци, с гориво и с въздух; котела; инсталациите за обработка на изгорелите газове; на мястото — инсталациите за обработка или за складиране на остатъците и на използваните води; комина; апаратите и системите за командване на операциите по изгаряне и на записване и на наблюдение на условията на съвместно изгаряне.“

5. Член 7, параграф 1 и параграф 2, алинея 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците определя нормите за допустими емисии във въздуха: „1. Инсталациите за изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, установени в приложение V, да не бъдат превишавани. 2. Инсталациите за съвместно изгаряне се създават, оборудват, конструират и експлоатират така че нормите за допустими емисии в изгорелите газове, определени съобразно приложение II или посочени в приложение II, да не бъдат превишавани. […]“

6. В случай на съвместно изгаряне директивата относно изгарянето на отпадъците предвижда два вида пределни стойности. Едната се отнася до дела на отпадъците при изгарянето, а другата до дела на конвенционалните горива. Тези две пределни стойности се съчетават посредством т.нар. правило за смесите и се получава само една пределна стойност за всяко вещество замърсител.

Б — Съпоставка на изискванията, приложими за инсталациите за съвместно изгаряне, с изискванията, приложими за големите горивни инсталации

7. Отделянето на някои замърсители от електроцентралите на въглища се урежда от Директива 2001/80/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 година за ограничаване на емисиите на определени замърсители във въздуха, изпускани от големи горивни инсталации ( 4 ).

8. Ако се съпоставят пределните стойности, които се прилагат в рамките на правилото за смесите по отношение на традиционните твърди горива, използвани едновременно с отпадъците в инсталациите за съвместно изгаряне, с изискванията, наложени на големите горивни инсталации по силата на член 4 във връзка с приложения III, VI и VII от Директива 2001/80, се установяват следните разлики.

9. Що се отнася до SO2, съществуващите големи горивни инсталации могат да отделят в зависимост от мащабите си между 2000 mg SO2 /Nm3 и 400 mg SO2 /Nm3, докато инсталациите за съвместно изгаряне — само между 850 mg SO2 /Nm3 и 200 mg SO2 /Nm3, а именно между 42,5 и 50 % от пределните стойности, приложими за големите горивни инсталации. Обратно, новите големи горивни инсталации се подчиняват на точно толкова строги стойности, колкото и инсталациите за съвместно изгаряне, а именно 200 mg SO2 /Nm3.

10. До 2016 г. съществуващите големи горивни инсталации могат да отделят 600 mg/Nm3 или 500 mg/Nm3 NOx в зависимост от мащабите си, а от своя страна, в зависимост от мащабите си инсталациите за съвместно изгаряне — не повече от 400 mg/Nm3, 300 mg/Nm3 или 200 mg/Nm3. След 2016 г. най-големите горивни инсталации трябва да спазват същите стойности като съответните инсталации за съвместно изгаряне, докато по-малките инсталации се третират по-строго. За сметка на това новите инсталации се подчиняват на същите изисквания като инсталациите за съвместно изгаряне, а за инсталациите между 100 и 300 MWth следва да се прилага по-строгата пределна стойност относно по-големите инсталации.

11. Накрая, инсталациите за съвместно изгаряне — както и новите големи горивни инсталации — могат в зависимост от мащабите си да отделят между 50 mg/Nm3 и 30 mg/Nm3 прах. Обратно, съществуващите големи горивни инсталации могат да отделят значително повече прах, а именно между 50 mg/Nm3 и 100 mg/Nm3. Следователно в зависимост от мащабите на инсталациите пределните стойности за инсталациите за съвместно изгаряне са между 30 и 50 % от стойностите, приложими за големите горивни инсталации.

12. Все пак пределните стойности по Директива 2001/80 за съществуващите инсталации могат да бъдат още по-високи, когато инсталацията попада в приложното поле на национална схема за намаляване на емисиите по силата на член 4, параграф 6 от посочената директива.

В — Разпоредбите на Директива 96/61/ЕО на Съвета от 24 септември 1996 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването ( 5 )

13. Накрая, някои правила от Директива 96/61 представляват интерес. В този смисъл член 2, точка 3 определя понятието „инсталация“ по сления начин: „По смисъла на настоящата директива: […] 3. „инсталация“ е всяко неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I дейности или други такива, които имат техническа връзка и са непосредствено свързани с тях, и са в състояние да окажат определено въздействие върху емисиите и замърсяването.“

14. Член 3 Директива 96/61 определя основните задължения на операторите на инсталации. Тук подчертавам прилагането на най-добрите налични техники: „Държавите членки следва посредством компетентните органи да предприемат необходимите мерки, които да гарантират, че при експлоатацията на инсталациите съответните оператори съблюдават следните общи принципи: а) предприемане на всички необходими превантивни мерки срещу замърсяването, в частност посредством прилагане на най-добрите налични техники.“

15. Съгласно член 5, параграф 1 от Директива 96/61 за съществуващите инсталации тези изисквания влизат в сила на 30 октомври 2007 г. ( 6 )

III — Фактите и преюдициалните въпроси

16. Предметът на спора е свързан с получаването на разрешение за извършване на промяна в инсталация. Предвижда се съществуващ газов завод да се допълни с инсталация за пречистване на произвеждания газ. Жалбоподател е дружеството Lahti Energia Oy (наричано по-нататък „Lahti Energia“). Това е електроснабдително предприятие, притежавано от град Lahti. Дейността му включва по-специално експлоатацията на инсталации за електроснабдяване, топлоснабдяване и природен газ, както и други видове дейности за енергийно управление и производство или продажба на продукти, свързани с тях.

17. Lahti Energia стопанисва електроцентралата в Kymijärvi, както и газовия завод, установен на същото място. Електроцентралата произвежда топлинна и електрическа енергия при капацитет над 70 %. Основното гориво, което се използва в нея, са въглищата, както и природен газ до около 5 %, и произвеждан от газовия завод газ до 15 %.

18. Газовият завод произвежда газ по „системата на газообразуване с циркулация на флуидизирания слой“. С помощта на този процес се получава възпламеняем газ от окисляването на твърди отпадъци при температура 850—900 градуса по Целзий. За целта приблизително се използват 30 % дървесни отпадъци от дървопреработвателната промишленост, 10 % отпадъчен дървен материал от строителни дейности, 30 % гориво, получено от оползотворяване на разделни битови отпадъци, както и 30 % използвани автомобилни гуми и пластмасови отпадъци.

19. Въпросният газ съдържа по-специално частици, тежки метали и хлор. Ето защо Lahti Energia планира да допълни съществуващия газов завод с инсталация за пречистване на газ. За целта газът се охлажда до температура от 350 градуса и се филтрира. По този начин 99,9 % от частиците, 96—99 % от тежките метали и 95 % от хлора се обезвреждат. По този начин газът съдържа по-малко примеси от използваните въглища.

20. Пречистеният газ основно се състои от горивни фракции водород, въглероден окис и метан, както и от негоривни фракции вода, въглероден двуокис и азот.

21. След пречистване продуктът се транспортира за изгаряне заедно с въглищата в главния котел на централата. Емисиите на хлор, тежки метали, диоксини и фурани са по-малко отколкото при изгарянето на нефилтриран газ, както и на повечето обичайни горива.

22. На 4 декември 2002 г. Lahti Energia подава искане за разрешително във връзка с проект за промени в газовия завод. При предоставянето на разрешителното на 19 март 2004 г. органът в областта на околната среда (Ympäristölupavirasto) установява, че газовият завод на рециклирано гориво и газова централа на този газ заедно образуват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на директивата относно изгарянето на отпадъците. Поради това в разрешителното органът определя пределни стойности съгласно директивата и финландските норми за транспонирането ѝ.

23. Lahti Energia обжалва това решение. Първоинстанционната юрисдикция отхвърля жалбата на 11 юли 2006 г. Понастоящем производството е висящо пред Korkein hallinto-oikeus, който сезира Съда по следните преюдициални въпроси: „1) Следва ли член 3, точка 1 от [директивата относно изгарянето на отпадъците] да се тълкува в смисъл, че тази директива не се прилага за горенето на газообразни отпадъци? 2) Следва ли даден газов завод, в който чрез пиролиза се произвежда газ от отпадъци, да се разглежда като инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, точка 4 от [директивата относно изгарянето на отпадъците] дори и когато в този завод липсва линия за изгаряне? 3) Следва ли горенето в котела на електроцентрала на газ, който е пречистен след процес на газообразуване в газов завод, да се разглежда като дейност, посочена в член 3 от [директивата относно изгарянето на отпадъците]? От значение ли е фактът, че пречистеният газ се използва като гориво вместо изкопаемите горива и че емисиите от електроцентралата за единица произведена енергия при използване на образуван от отпадъци пречистен газ са по-малко, отколкото при употреба на други горивни вещества? От значение ли е за тълкуването на приложното поле на [директивата относно изгарянето на отпадъците] фактът, че предвид техническите съображения за производство и разстоянието, на което са отдалечени един от друг газовият завод и електроцентралата, последните представляват една-единствена инсталация, или фактът, че произведеният в газовия завод пречистен газ може да бъде транспортиран и използван другаде, например за производство на енергия, като гориво или за друга цел? 4) При какви условия произведеният в газовия завод пречистен газ може да се разглежда като продукт, така че за него да не се прилагат разпоредбите относно отпадъците?“

24. Писмени становища представят Lahti Energia Oy, Центърът по околната среда в област Häme (Hämeen ympäristökeskus), Сдружението на приятелите на природата в Salpausselkä (Salpausselän luonnonystävät ry), Италианската република, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Република Финландия и Комисията на Европейските общности. Освен това на 10 юли 2008 г. Lahti Energia, Сдружението на приятелите на природата, Република Финландия и Комисията участват в устната фаза на производството.

IV — Съображения

25. Korkein hallinto-oikeus трябва да вземе решение дали за електроцентралата на въглища в Kymijärvi са задължителни пределните стойности, приложими за инсталациите за съвместно изгаряне на основание на директивата относно изгарянето на отпадъците, или не толкова строгите пределни стойности за съществуващите инсталации на основание Директива 2001/80 относно големите горивни инсталации.

А — Предварителни бележки

26. Различните пределни стойности се получават от преходните разпоредби на директивата относно изгарянето на отпадъците и на Директива 2001/80 относно големите горивни инсталации.

27. Директивата относно изгарянето на отпадъците предвижда два вида пределни стойности за инсталациите за съвместно изгаряне. Първата пределна стойност е свързана с дела на отпадъците при изгарянето, а втората с дела на конвенционалните горива. Тези две пределни стойности се съчетават посредством т.нар. правило за смесите и се получава само една пределна стойност за съответните замърсители.

28. Произведеният от отпадъците пречистен газ по никакъв начин на практика не увеличава замърсяващите емисии. Ето защо в настоящия случай от значение са само пределните стойности за изгарянето на конвенционалните горива. При това положение съгласно посочените две директиви за новите инсталации по принцип се прилагат едни и същи пределни стойности. Това се установява най-вече от приложение II, точка II.2.1 от директивата относно изгарянето на отпадъците, съгласно която посочените в нея стойности трябва да се адаптират към по-строгите стойности по директивата относно големите горивни инсталации.

29. Тези наложени за новите инсталации изисквания се прилагат по силата на член 20, параграф 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците, считано от 28 декември 2005 г. за всички инсталации за изгаряне и за съвместно изгаряне, а следователно и за съществуващите инсталации. Ето защо би следвало условията за функционирането на тези инсталации да се приспособят най-късно към тази дата.

30. За сметка на това директивата относно големите горивни инсталации предвижда различни пределни стойности за съществуващите и за новите инсталации. Пределните стойности за съществуващите големи горивни инсталации не са толкова строги като предвидените в директивата относно изгарянето на отпадъците ( 7 ).

31. Ако електроцентралата се считаше за съществуваща голяма горивна инсталация, според наличната информация тя би могла да отговаря на пределните стойности. За нея обаче би било трудно да спази пределните стойности за инсталациите за съвместно изгаряне. Не делът на газа в процеса на изгаряне, а делът на въглищата би бил определящ в това отношение. Съвместното изгаряне на газ по принцип намалява замърсяващите емисии, тъй като газът съдържа сравнително по-малко примеси, които предизвикат такива замърсяващи емисии. За сметка на това изглежда, че използването на въглища толкова чувствително увеличава замърсяването, че пределните стойности за инсталациите за съвместно изгаряне вече не могат да бъдат гарантирани.

32. Ето защо препращащата юрисдикция подчертава, че прилагането на по-строги пределни стойности би довело до по-слаба привлекателност на използването на газ, независимо че по този начин емисиите ще намалеят и ще се заместят други горива. При това положение основният въпрос, който е предмет на обсъждане, е дали електроцентралата и газовият завод, взети заедно, трябва да се квалифицират като инсталация за съвместно изгаряне съгласно директивата относно изгарянето на отпадъците или по-скоро става дума за две отделни инсталации, поради което поне за централата посочената директива вече няма да се прилага. С поставените различни въпроси препращащата юрисдикция иска да бъдат предоставени подходящи критерии, позволяващи да се отговори на този въпрос.

33. По-долу ще разгледам най-напред първия и четвъртия въпрос, отнасящи се за произведения чрез процеса на газообразуване газ, а след това втория и третия въпрос, които се отнасят за двете инсталации.

Б — По първия преюдициален въпрос — изгаряне на газообразни отпадъци

34. С първия въпрос препращащата юрисдикция би искала да се установи дали горенето на газообразни отпадъци не попада в приложното поле на директивата относно изгарянето на отпадъците. Препращащата юрисдикция изглежда предпочита позицията, че горенето в централата на произведен в газовия завод газ не представлява изгаряне на отпадъци по смисъла на директивата.

35. Препращащата юрисдикция обаче се позовава в това отношение на член 3, точка 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците, в която се определя понятието „отпадъци“, независимо че това определение е без особено значение за приложното ѝ поле. Както подчертава Сдружението на приятелите на природата, тя не се прилага за някои отпадъци, а съгласно член 2, параграф 1 се прилага за инсталациите за изгаряне и за съвместно изгаряне.

36. Определение за тези два вида инсталации има в член 3, точки 4 и 5 от директивата относно изгарянето на отпадъците. Определящ критерий е обработването на отпадъците, и по-специално термичната им обработка или използването им като гориво. В този контекст е от значение определението за отпадъците по силата на член 3, точка 1. Единствено обработката на отпадъците по смисъла на това определение може да доведе до съществуването на инсталация по смисъла на директивата.

37. Член 3, точка 1 от директивата относно изгарянето на отпадъците определя като отпадък всякакъв твърд или течен отпадък, както е определен в член 1, буква а) от рамковата директива относно отпадъците ( 8 ). Както подчертават по-специално Република Австрия и Комисията, следователно директивата не намира приложение към инсталациите, които изгарят или обработват по термичен начин единствено газообразни отпадъци, но не и твърди или течни отпадъци.

38. За разлика от твърденията на Lahti Energia, Италианската република и Република Финландия, от това не следва, че директивата относно изгарянето на отпадъците не намира приложение при изгарянето на газообразни вещества. Както посочват Центърът за околна среда, Сдружението на приятелите на природата, Кралство Нидерландия, Република Австрия и Комисията, посочената директива се отнася и за изгарянето на газообразни вещества, произведени от отпадъци.

39. Това следва по-специално от обстоятелството, че член 3, точка 4 от директивата относно изгарянето на отпадъците упоменава пиролизата и газообразуването като примери за термична обработка в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни. Ако продуктите, получени от термичната обработка, не следва да попадат в приложното поле на директивата относно изгарянето на отпадъците, тогава самото изгаряне на тези вещества също не било обхванато от нея. Последицата от това би била, че по-голямата част от директивата, а именно разпоредбите относно изгарянето ( 9 ), би станала неприложима в случай на газообразуване, последвано от изгаряне.

40. Поради това в случая разгледана самостоятелно, електроцентралата не може да представлява инсталация по смисъла на директивата относно изгарянето на отпадъците, тъй като в нея не се изгаря или обработва термично никакъв отпадък по смисъла на тази директива. Все пак не следва да се изключва, че изгарянето на разглеждания газ налага да се приеме, че централата и газовият завод, взети заедно, представляват инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на посочената директива. На този въпрос ще се спра при разглеждането на третия преюдициален въпрос.

41. Ето защо на първия въпрос следва да се отговори, че директивата относно изгарянето на отпадъците не се прилага за инсталациите, които единствено изгарят газообразни отпадъци или ги обработват термично.

В — По четвъртия преюдициален въпрос — загуба на качеството отпадък

42. С четвъртия въпрос, на който следва да се отговори преди втория и третия въпрос, препращащата юрисдикция би искала да се установи при какви условия пречистеният и произведен в газов завод газ може да се счита за продукт, в резултат на което правната уредба относно отпадъците да престане да се прилага за него.

43. Препращащата юрисдикция посочва като пример горивото от биологични отпадъци. Ако това гориво е отпадък, моторните превозни средства, които го използват, би трябвало да се считат за инсталации за съвместно изгаряне по смисъла на директивата относно изгарянето на отпадъците.

44. Разглежданият в настоящия случай газ се произвежда от отпадъци. Качеството отпадък не се губи задължително с преобразуването в газ. Всъщност и газообразни вещества могат да представляват отпадъци по смисъла на рамковата директива относно отпадъците. Член 2, параграф 1, буква а) от рамковата директива относно отпадъците изключва единствено отпадъчните газови емисии в атмосферата. Ако, както в случая, в атмосферата не се изхвърлят газообразни вещества, при това положение те по принцип могат да се класифицират като отпадъци.

45. По смисъла на директивата относно изгарянето на отпадъците обаче газообразните вещества не могат да представляват отпадъци ( 10 ). От това би могло да се направи извод, че по принцип газообразните вещества не могат да се считат за отпадъци, попадащи в приложното поле на тази директива.

46. По принцип рамковата директива относно отпадъците позволява понятието за отпадъци да се ограничи по този начин, тъй като в член 2, параграф 2 от нея е предвидено, че специфични правила за определени случаи или за допълването на настоящата директива, както и за управлението на определени категории отпадъци, могат да бъдат установени с отделни директиви. Такава отделна директива може да се приеме за lex specialis спрямо рамковата директива относно отпадъците, като нейните разпоредби се прилагат с предимство пред тези на последната в случаите, които тя има за цел да уреди по специален начин ( 11 ).

47. Определението за отпадъци по директивата относно изгарянето на отпадъците обаче няма за цел да предвиди изключение от общото понятие за отпадъци. То урежда единствено отпадъците, чието изгаряне или термична обработка са характерни за инсталациите за изгаряне или за съвместно изгаряне. Освен това директивата относно изгарянето на отпадъците продължава да се прилага по принцип при преобразуването на отпадъци в газообразно състояние посредством термична обработка ( 12 ). Следователно директивата относно изгарянето на отпадъците не изключва производството в такива инсталации на газообразни отпадъци по смисъла на рамковата директива относно отпадъците.

48. Съчетаването на термичната обработка с последващо пречистване обаче може да доведе до преобразуването на газа във вещество, загубило качеството на отпадък.

49. Директивата относно изгарянето на отпадъците и рамковата директива относно отпадъците не съдържат нито изрична правна уредба, нито — както посочват Сдружението на приятелите на природата и Центърът по околната среда — критерии относно загубата на качеството на отпадък. Съдът обаче вече е признал, че отпадъците, получени след приключване на рециклирането по смисъла на Директива 94/62/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 1994 година относно опаковките и отпадъците от опаковки ( 13 ), вече не могат да се класифицират като отпадъци, а като продукти ( 14 ).

50. В своето Решение по дело Niselli Съдът генерализира възприетото от него тълкуване във връзка с Директива 94/62 относно отпадъците от опаковки. От това следва, че качеството на отпадък, признато на отпадъците от черни метали, се изгубва, когато те се рециклират в продукти от стомана посредством процес на преработка. Тези продукти трябва да са сходни с останалите произведени от първични суровини продукти от стомана, така че да не се отличават от тях ( 15 ).

51. Този подход не се ограничава до отпадъците от черни метали, а по аналогия може да се прилага и за останалите отпадъци. В настоящия случай загубата на качеството на отпадъци обаче би била изключена, ако всеки път се налага отпадъците да се рециклират във веществата, от които те първоначално са били произведени. Всъщност няма основание да се приеме, че преобразуваните в случая отпадъци са били произведени на базата на идентично с разглеждания газ вещество.

52. Съдът изисква такова рециклиране, по-специално в Решение по дело Mayer Parry Recycling. Що се отнася до разглежданото по това дело рециклиране на основание на Директива 94/62 относно отпадъците от опаковки, отпадъкът трябва да се преобразува в първоначалното си състояние и така да се отличава с характеристики, сходни с тези на оригиналния материал ( 16 ).

53. Все пак що се отнася до загубата на качеството отпадък, рециклирането на отпадъците не е определящо. Рециклирането е само един от вариантите за оползотворяване на отпадъците. За сметка на това определящ фактор е преработването им до такава степен, така че на практика да не могат вече да се отличават от суровините или останалите продукти.

54. Този анализ се потвърждава от практиката на Съда относно разграничението между субпродукти и производствени отпадъци. Съдът подчертава в това отношение, че всъщност нищо не обосновава за вещи, материали или суровини, които имат икономическата стойност на продукти, независимо от каквато и да било преработка, и към които поради това им качество се прилага правната уредба за тези продукти, да се прилага законодателството в областта на отпадъците ( 17 ).

55. За целите на настоящия случай от това може да се изведе следното съображение: пречистеният газ е резултат от предвидения процес на преработване. Следователно се налага да се разгледа дали той е достатъчно сходен със суровините или с други продукти, за да престане да се счита за отпадък.

56. Що се отнася до загубата на качеството на отпадък, следва да се разгледат всички обстоятелства по същия начин като при разглеждането дали дадено вещество е отпадък ( 18 ). В този смисъл е подходящо да се разгледа дали за преработения продукт има пазар и/или електроцентралата може да придобие на пазара гориво със сходни характеристики, което да не се счита за отпадък. Само критерият за възможния достъп до пазара обаче не е достатъчен, тъй като веществата и вещите с търговска стойност могат да бъдат отпадъци ( 19 ). Обратно, следва да се разгледа дали преобразуваният отпадък разполага със сходни на съответната суровина и/или продукт характеристики, и по-специално от гледна точка на рисковете за околната среда.

57. Следва да се приеме, че поради примесите преди филтриране газът все още не е достатъчно сходен с останалите продукти или суровини, а пречистеният газ е евентуално сходен с природния газ или други сходни газообразни горива. В крайна сметка това разглеждане следва да се извърши от препращащата юрисдикция.

58. Ето защо на четвъртия въпрос следва да се отговори, че произведеният в газов завод пречистен газ може да се счита за продукт, поради което прилагането на правната уредба относно отпадъците по отношение на него се преустановява, когато той е достатъчно сходен със суровини или други продукти.

Г — По втория преюдициален въпрос — липса на линия за изгаряне

59. С втория въпрос препращащата юрисдикция би искала да се установи дали газов завод, който чрез пиролиза произвежда газ от отпадъци, трябва да се счита за инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, точка 4 от директивата относно изгарянето на отпадъците дори ако няма линия за изгаряне. На пръв поглед, в настоящия случай съм склонна да приема, че е налице инсталация за съвместно изгаряне, която се намира в експлоатация евентуално с линия за изгаряне, а именно под формата на електроцентрала. Доколкото обаче разглеждането на фактите попада в компетентността на националната юрисдикция, Съдът не би трябвало да има съмнения относно релевантността на преюдициалния въпрос поради посоченото първоначално впечатление.

60. Съгласно член 3, точка 4 от директивата относно изгарянето на отпадъците същите се подлагат на термична обработка в инсталации за изгаряне. Понятието за термична обработка изрично включва техники като пиролизата, газообразуването или плазмената обработка, в степен, при която веществата, произлизащи от това, биват впоследствие изгаряни.

61. На пръв поглед, в случая тези изисквания са изпълнени. Както посочва австрийското правителство, газовият завод произвежда горивен газ от твърди отпадъци, който след това се изгаря в електроцентрала. Нидерландското правителство споделя този анализ в смисъл, че инсталацията за изгаряне не трябва да отговаря на всички обстоятелства, упоменати в член 3, точка 4, второ изречение от директивата относно изгарянето на отпадъците. По-конкретно от нея не се изисквало да разполага с линия за изгаряне.

62. Останалите страни в производството обаче считат, че наличието на инсталация за изгаряне е свързано с линия за изгаряне. По-специално Комисията подчертава, че при всички положения изгарянето е условие за прилагането на директивата относно изгарянето на отпадъците, поради което то трябва да се извършва в инсталацията.

63. Препращащата юрисдикция, Центърът по околната среда и финландското правителство поддържат основателно, че редица разпоредби от директивата относно изгарянето на отпадъците могат да се прилагат единствено в рамките на система за изгаряне. Това по-конкретно се отнася за правилата, предвидени в член 6 относно условията на експлоатация на инсталацията, изискванията в областта на измерванията, предвидени в член 11, както и за правилата относно оползотворяването на топлината по силата на член 4, параграф 2, буква б) и на член 6, параграф 6.

64. От това следва, че по принцип съществуването на котел за изгаряне е определяща характеристика за наличието на инсталация за изгаряне или за съвместно изгаряне, която позволява същата да се разграничи от останалите инсталации ( 20 ).

65. Необходимостта от изгаряне обаче не налага то да се извършва в инсталацията. Настоящият случай показва, че отпадъци могат да се обработват термично с цел изгаряне и без собствена линия за изгаряне.

66. Освен това по силата на член 1 от нея директивата относно изгарянето на отпадъците не се ограничава до предотвратяването и ограничаването на замърсяването с емисии във въздуха. Напротив, тя е насочена и към други видове отрицателни последици за околната среда като замърсяването на почвата и водата.

67. Някои разпоредби от директивата относно изгарянето на отпадъците са насочени към постигането на тези цели и се прилагат независимо от наличието на линия за изгаряне. По-специално става въпрос за нормите относно използваните отпадъци по член 4, параграф 2, буква а), параграф 4, буква а) и параграф 5, както и член 5 относно нормите за намаляването до минимум и обезвреждането на остатъците, член 4, параграф 2, букви в) и г), както и член 9, а евентуално и нормите относно заустването на водите по силата на член 8, ако същите се прилагат.

68. Освен това член 6, параграф 4 от директивата относно изгарянето на отпадъците показва, че общностният законодател е имал предвид и нетипичните инсталации. От това всъщност следва, че могат да се определят различни условия за експлоатация, когато все пак изискванията на директивата са изпълнени. Тази разпоредба позволява да се посрещнат специфичните рискове за околната среда, свързани с инсталациите, които не разполагат със собствена линия за изгаряне.

69. Макар да не може да се изключи, че общите правила в законодателството относно отпадъците биха довели до сходни резултати, все пак особените правила в директивата относно изгарянето на отпадъците имат конкретно за цел съгласно член 1, параграф 2 от нея да конкретизират общите изисквания по рамковата директива относно отпадъците към някоя от съответните инсталации. Тази цел може да се постигне, дори съответните инсталации да не разполагат с линия за изгаряне.

70. Доколкото директивата относно изгарянето на отпадъците може последователно и в определени граници да се прилага за инсталациите, които не разполагат със собствена линия за изгаряне, за разлика от изричния текст в определението за инсталация за изгаряне, предвидено в член 3, точка 4, не трябва тези инсталации да се изключват от приложното ѝ поле.

71. Следва да се добави, че инсталацията за термична обработка на отпадъците може да бъде и инсталация за съвместно изгаряне по смисъла на член 3, точка 5 от директивата относно изгарянето на отпадъците. Това означава, че основната цел на инсталацията е производството на енергия или производството на материални продукти ( 21 ). За разлика от определението за инсталация за изгаряне по член 3, точка 4, предвидената в член 3, точка 5 термична обработка не е изрично свързана с условието получените от нея вещества впоследствие да се изгарят.

72. В това отношение Lahti Energia възразява, че техниката на пиролизата в газовия завод не е изрично упомената в член 3, точка 5 от директивата относно изгарянето на отпадъците като техника, която се използва в инсталациите за съвместно изгаряне. Освен изгарянето обаче се споменава и термичната обработка ( 22 ), а в определението за инсталация за изгаряне по член 3, точка 4 по-специално се илюстрира чрез пиролизата. Няма основание понятието за термична обработка да има различно значение при инсталациите за съвместно изгаряне или при инсталациите за изгаряне. Следователно инсталацията, в която отпадъците преминават топлинна обработка чрез пиролиза, може да бъде инсталация за съвместно изгаряне.

73. Разглеждането на третия въпрос ще позволи по-ясно да се открои кой от двата вида инсталации е релевантен в случая и ще се спре и на възможността за съвместно разглеждане на двете части на инсталацията.

74. Ето защо на втория въпрос следва да се отговори, че газов завод, който чрез пиролиза произвежда газ от отпадъци, може да се счита за инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, точка 4 от директивата относно изгарянето на отпадъците, дори да не включва линия за изгаряне.

Д — По третия преюдициален въпрос — съвместно разглеждане на електроцентралата и газовия завод?

75. С третия въпрос се стига до същината на делото. Следва да се изясни дали и при какви условия горенето в котела на електроцентрала на произведен в газов завод чрез процес на газообразуване пречистен газ трябва да се счита за операция по член 3 от директивата относно изгарянето на отпадъците.

76. Доколкото основната цел на горенето на пречистения газ е производството на енергия, следва централата да се класифицира като инсталация за съвместно изгаряне по силата на член 3, точка 5 от директивата относно изгарянето на отпадъците. Инсталацията за съвместно изгаряне има за основна цел производството на енергия или материални продукти и използва отпадъците като обичайно или помощно гориво или в нея отпадъците преминават топлинна обработка с оглед на унищожаването им.

77. Ако централата бъде разгледана самостоятелно, то в нея изобщо не се използват отпадъци като гориво, нито пък преминават термична обработка. Всъщност по смисъла на директивата относно изгарянето на отпадъците като газообразно вещество газът не е отпадък.

78. За сметка на това такива отпадъци се обработват в газовия завод. Следователно горенето на газа се извършва само в инсталация за съвместно изгаряне, ако се приеме, че централата и газовият завод са една-единствена инсталация за съвместно изгаряне на отпадъци.

79. Както посочва препращащата юрисдикция, директивата относно изгарянето на отпадъците не определя по общ начин понятието за инсталация, но такова определение е налице в член 2, точка 3 от Директива 96/61. Съгласно това определение инсталация е неподвижно техническо съоръжение, в което се извършват една или повече от посочените в приложение I към Директива 96/61 дейности или други такива, които имат техническа връзка и са непосредствено свързани с упражняваните на площадката дейности, и са в състояние да окажат определено въздействие върху емисиите и замърсяването.

80. Вярно е, че това определение не се прилага изрично за директивата относно изгарянето на отпадъците, но ми се струва разумно то да бъде приложено по аналогия с цел да се гарантира наличието на последователност в правната уредба в областта на разрешителните за инсталациите. Директивата относно изгарянето на отпадъците и към днешна дата не съдържа данни, сочещи, че смисълът на понятието за инсталация, с което си служи, трябва да е различен от този по Директива 96/61. Напротив, тези две директиви са неразделна част от последователна система. В този смисъл по-специално съображения 12, 13 и 26, член 4, параграфи 2, 4, 7 и 8, член 12, параграфи 1 и 2, член 14 и член 15 от директивата относно изгарянето на отпадъците се позовават на Директива 96/61. Има основания да се приеме, че при това положение директивите се основават на едно и също определение за инсталациите.

81. Освен това Комисията е предложила бъдещото обединяване в общ текст на Директива 96/61 с директивата относно изгарянето на отпадъците и с директивата относно големите горивни инсталации, както и с други директиви ( 23 ). Ако общностният законодател одобри това предложение, единното понятие за инсталация по Директива 96/61 в бъдеще ще може да се прилага без никакво съмнение и по отношение на инсталациите за съвместно изгаряне.

82. В случай обаче на прилагане на това определение за инсталация в рамките на директивата относно изгарянето на отпадъците въпросът дали упоменатите в приложение I към Директива 96/61 дейности се извършват, не би могъл да се счита за решаващ, но следва по-скоро да става дума за дейностите, посочени в директивата относно изгарянето на отпадъците.

83. Ето защо следва да се разгледа дали централата и газовият завод образуват неподвижно техническо съоръжение, в което отпадъци се изгарят или преминават топлинна обработка, както и се извършват всякакви други дейности, които имат техническа връзка и са непосредствено свързани с упражняваните на площадката дейности, и са в състояние да окажат определено въздействие върху емисиите и замърсяването.

84. При това положение основната част от инсталацията е газовият завод, в който отпадъците преминават топлинна обработка, докато горенето на газа в централата би могло да съставлява имаща техническа връзка и непосредствено свързана с газообразуването дейност, която може да окаже определено въздействие върху емисиите и замърсяването.

85. При тълкуването на критериите, свързани с непосредственото свързване и техническата връзка, следва да се вземе предвид обстоятелството, че прилагането на изискванията на правото за опазване на околната среда не може да се заобикаля чрез разпокъсването на цялостни проекти и разглеждането им поотделно ( 24 ). Този довод по-специално се застъпва от Центъра по околната среда, Сдружението на приятелите на природата, австрийското правителство и Комисията.

86. В настоящия случай обстоятелството, че газовият завод е изграден с оглед на използването на газа от централата и би трябвало и в бъдеще да се експлоатира за това, е довод в полза на съществуването на непосредствено свързване и на техническа връзка. Това впечатление се потвърждава от направеното от Lahti Energia схематично представяне на двете съоръжения. Няма данни, сочещи, че газът се използва по различен начин.

87. Освен това директивата относно изгарянето на отпадъците установява връзка между термичната обработка на отпадъците и горенето на газа. Макар да е вярно, че определението за термична обработка в инсталация за изгаряне съдържа условието за последващо изгаряне на продукта, това не променя факта, че от общата структура на директивата следва, че моделът на съответните инсталации включва процес на изгаряне. Това личи по-специално от нормите за допустими емисии на замърсители във въздуха.

88. При това положение изложените от препращащата юрисдикция доводи, свързани със заместването на изкопаемите горива и намаляването на емисиите, не са пряко релевантни в рамките на прилагане на директивата относно изгарянето на отпадъците. Действително наличието на подобни последици е похвално, но както отбелязва Република Австрия, заместването на изкопаемите горива е именно характеристика на инсталациите за съвместно изгаряне ( 25 ).

89. Също така относително скромният дял на газа в използваните в централата горива не е пречка за наличието на пряко свързване и техническа връзка. Директивата относно изгарянето на отпадъците се прилага независимо от дела на отпадъците в операцията по съвместното изгаряне. Впрочем в практиката изглежда се приема, че по принцип отпадъците представляват единствено малка част от използваните горива ( 26 ).

90. Италианското правителство обаче възразява срещу наличието на пряко свързване между двете съоръжения с довода, че свързването не се основава на техническа необходимост, а единствено на желанието двете инсталации да се съчетаят.

91. По-специално връзката между двете съоръжения не е необходима от техническа гледна точка, когато пречистеният газ престане да се счита за отпадък, а се счита за продукт. В такъв случай той просто би могъл да се замени със съпоставим продукт като природния газ. Същевременно газът може да се използва по друг начин, както в случая на не толкова голямо сезонно енергопотребление в централата.

92. Освен това ако газът не е отпадък, вече няма да е в съответствие с принципа на равно третиране и/или на недопускане на дискриминацията към електроцентралата да се прилагат изискванията за инсталациите за съвместно изгаряне. Този принцип изисква сходните положения да не се третират различно и различните положения да не се третират еднакво, освен ако такова третиране не е обективно обосновано ( 27 ).

93. Поради това, че текстовете на вторичното общностно право трябва да се тълкуват, доколкото е възможно, в смисъл, съответстващ на общите принципи на общностното право ( 28 ), в случай на горене на газ би имало основание да не се признава прякото свързване и техническата връзка по смисъла на определението на понятието инсталация, ако газът не трябва повече да се счита за отпадък. Заключенията на финландското, италианското и нидерландското правителство са в тази насока.

94. Обратно, ако газът е все още отпадък, тогава неговото съвместно изгаряне се отличава достатъчно от горенето на конвенционалните горива, което обосновава прилагането на директивата относно изгарянето на отпадъците.

95. Вярно е, че на пръв поглед общностният законодател изглежда, че е допуснал противоречие в смисъла на определените различни пределни стойности за съществуващите инсталации за производство на енергия в зависимост от това дали използват или не (и) отпадъци. Що се отнася до отрицателните последици за околната среда, няма значение дали емисията на замърсяващите вещества е от отпадъци или конвенционални горива. Това противоречие би могло да възпрепятства желателното заместване на суровините с отпадъци и — в случая — да доведе до по-голямо замърсяване в глобален мащаб.

96. Все пак при приемането на диференцирани правила законодателят може да разполага със свобода на преценка (оперативна самостоятелност) ( 29 ). Тази свобода на преценка зависи по-специално от целта на провежданите от него разграничения. По принцип в случай на сложни политически решения свободата е широка ( 30 ).

97. В случая става дума за сложна правна уредба в областта на околната среда. Ето защо е особено важно съдебният контрол да се ограничи до въпроса дали законодателят допуска явна грешка в преценката при осъществяването на тези цели ( 31 ).

98. В това отношение по време на съдебното заседание Комисията подчертава, че пределните стойности по директивата относно големите горивни инсталации и тези по директивата относно изгарянето на отпадъците представляват единствено минимални изисквания. Както уточняват съображение 13 от директивата относно изгарянето на отпадъците и съображение 8 от директивата относно големите горивни инсталации, от Директива 96/61 биха могли да произтекат още по-строги изисквания.

99. Член 3, буква а) от Директива 96/61 изисква съответните инсталации да разполагат с най-добрите налични техники и да спазват релевантните пределни стойности. Според Комисията пределните стойности за разглежданите в случая инсталации ще бъдат по-строги от произтичащите стойности от директивата относно изгарянето на отпадъците. Това показва, че законодателят не е бил длъжен при приемането на различните пределни стойности за старите инсталации съгласно директивата относно изгарянето на отпадъците и директивата относно големите горивни инсталации да счита, че е необходимо окончателно определяне на изискванията за различните инсталации.

100. Освен това в отговор на поставен въпрос Комисията изяснява по време на съдебното заседание, че по-строгите пределни стойности за по-старите инсталации на основание на директивата относно изгарянето на отпадъците целят да осигурят използването на отпадъци само в инсталации, в които се прилагат най-добрите налични техники съгласно Директива 96/61.

101. В допълнение доводите, приведени по-специално от Сдружението на приятелите на природата, показват, че използването на отпадъци като горива не е за предпочитане във всички случаи. Колкото по-ниски са изискванията за изгарянето на отпадъците и за съвместното им изгаряне, толкова по-непривлекателни стават алтернативите. В този случай отрицателни последици ще възникнат с оглед на предотвратяването и рециклирането на отпадъци. Тези алтернативи могат да бъдат по-благоприятни за околната среда. Следователно съгласно член 3 от рамковата директива относно отпадъците и съображение 8 от директивата относно изгарянето на отпадъците предотвратяването на отпадъците е най-малкото приоритетно спрямо използването им чрез изгаряне ( 32 ).

102. Накрая, Директива 1999/31/ЕО на Съвета от 26 април 1999 година относно депонирането на отпадъци ( 33 ) изисква отпадъците да преминат предварителна преработка преди депонирането им ( 34 ). В това отношение изгарянето им представлява най-разпространеният метод за преработване ( 35 ). Ако той стане по-непривлекателен за операторите на инсталации поради строгите пределни стойности, съответните допълнителни разходи ще се поемат в крайна сметка от производителите на отпадъци. Това би било в съответствие с принципа „замърсителят плаща“ ( 36 ).

103. Ето защо при приемането на пределните стойности за съществуващите инсталации съгласно директивата относно изгарянето на отпадъците е било необходимо да се вземат предвид различни аспекти, които да се съгласуват помежду си. В светлината на изложените съображения неравното третиране на съществуващите инсталации за съвместно изгаряне спрямо големите горивни инсталации не е явно необосновано.

104. Ето защо на третия въпрос следва да се отговори, че горенето в котела на електроцентрала, свързана с газов завод, на произведен в този газов завод и пречистен след процес на газообразуване газ трябва да се счита за операция по член 3 от директивата относно изгарянето на отпадъците, когато в момента на горене газът представлява отпадък.

Е — Резюме

105. Отговорът на различните въпроси показва, че директивата относно изгарянето на отпадъците по принцип трябва да се прилага, когато горивен газ, получен в резултат на газообразуване, е предназначен за горене. Тази директива във всеки случай се отнася до газовите заводи. Горенето на газа се има предвид и когато съответната инсталация е пряко свързана с газовия завод или между тях има техническа връзка. Налага се констатацията, че е налице такова пряко свързване най-малко тогава, когато към момента на горенето му газът се счита за отпадък. Има обаче основания за съмнение, когато след пречистване газът е достатъчно сходен със суровините или с други продукти.

106. В бъдеще могат да възникнат и други въпроси. Може да се помисли по хипотезата, свързана с горенето на определен като отпадък газ в инсталации, които не са свързани с газов завод, например когато газът се превозва с цистерни. Възможно е да се зададе и въпросът как би следвало да се третира газообразуването, когато газът не е предназначен за горене, а за производството на други продукти, например пластмаса. Тези въпроси обаче не изискват отговор в рамките на настоящото дело.

V — Заключение

107. Предлагам на Съда да отговори на поставените въпроси по следния начин: „1) Директива 2000/76/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 декември 2000 година относно изгарянето на отпадъците не се прилага за инсталациите, които единствено изгарят газообразни отпадъци или ги обработват термично. 2) Газов завод, който чрез пиролиза произвежда газ от отпадъци, може да се счита за инсталация за изгаряне по смисъла на член 3, точка 4 от Директива 2000/76/ЕО, дори да не включва линия за изгаряне. 3) Горенето в котела на електроцентрала, свързана с газов завод, на произведен в този газов завод и пречистен след процес на газообразуване газ трябва да се счита за дейност по член 3 от Директива 2000/76/ЕО, когато в момента на горене газът представлява отпадък. 4) Произведеният в газов завод пречистен газ може да се счита за продукт, поради което прилагането на правната уредба относно отпадъците по отношение на него се преустановява, когато той е достатъчно сходен със суровини или други продукти.“

( 1 ) Език на оригиналния текст: немски.

( 2 ) ОВ L 332, стр. 91; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 271.

( 3 ) Бих искала да уточня следното: Директива 75/442/ЕИО на Съвета от 15 юли 1975 година относно отпадъците (ОВ L 194, стр. 39, наричана по-нататък „рамкова директива относно отпадъците“) е консолидирана и заменена от Директива 2006/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 април 2006 година относно отпадъците (ОВ L 114, стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 16, стр. 45).

( 4 ) ОВ L 309, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 210.

( 5 ) ОВ L 257, стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 3, стр. 183, кодифицирана с Директива 2008/1/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 януари 2008 година за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването (ОВ L 24, стр. 8).

( 6 ) Вж. доклад на Комисията относно прилагането на Директива 96/61/ЕО за комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването от 3 ноември 2005 г. (COM(2005) 540 окончателен, стр. 4).

( 7 ) Вж. за повече подробности вж. точки 8 и сл. по-горе.

( 8 ) От това следва, че за отпадък трябва да се счита всяко вещество или предмет, което притежателят изхвърля, възнамерява или се изисква да изхвърли, вж. скорошното Решение от 24 юни 2008 г. по дело Commune de Mesquer (C-188/07, Сборник, стр. I-4501, точки 37 и сл.). Кодифицирането на Директива 2006/12 не внася никакви промени в това отношение.

( 9 ) Вж. по-долу точка 63.

( 10 ) Вж. по-горе точка 37.

( 11 ) Решение от 10 май 2007 г. по дело Thames Water Utilities (C-252/05, Сборник, стр. I-3883, точка 39).

( 12 ) Вж. по-горе точка 38.

( 13 ) ОВ L 365, стр. 10; Специално издание на бълагарски език, 2007 г., глава 13, том 14, стр. 238.

( 14 ) Решение от 19 юни 2003 г. по дело Mayer Parry Recycling (C-444/00, Recueil, стр. I-6163, точки 61 и сл.).

( 15 ) Решение от 11 ноември 2004 г. (C-457/02, Recueil, стр. I-10853, точка 52).

( 16 ) Посочено по-горе в бележка под линия 14, точки 67 и сл.

( 17 ) Вж. Решение от 18 април 2002 г. по дело Palin Granit и Vehmassalon kansanterveystyön Kuntayhtymän hallitus (C-9/00, Recueil, стр. I-3533, точка 35) и Решение по дело Commune de Mesquer (посочено по-горе в бележка под линия 8, точка 43), както и Определение от 15 януари 2004 г. по дело Saetti и Frediani (C-235/02, Recueil, стр. I-1005, точка 35).

( 18 ) Що се отнася до разграничението между субпродукти и производствени отпадъци, вж. Решение от 15 юни 2000 г. по дело ARCO Chemie Nederland и др. (C-418/97 и C-419/97, Recueil, стр. I-4475, точки 73 и 88), Решение от 1 март 2007 г. по дело KVZ retec (C-176/05, Сборник, стр. I-1721, точка 63), Решение от 18 декември 2007 г. по дело Комисия/Италия (C-194/05, Сборник, стр. I-11661, точка 41), Решение от 18 декември 2007 г. по дело Комисия/Италия (C-195/05, Сборник, стр. I-11669, точка 42) и Решение от 18 декември 2007 г. по дело Комисия/Италия (C-263/05, Сборник, стр. I-11745, точка 40).

( 19 ) Решение по дело Palin Granit и Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus (посочено по-горе в бележка под линия 17, точка 29) и Решение по дело KVZ retec (посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 61).

( 20 ) Вж. мое заключение от 22 май 2008 г. по дело Gävle Kraftvärme (Решение от 11 септември 2008 г. по дело C-251/07, Сборник, стр. I-7047), точки 19 и сл.

( 21 ) Вж. мое заключение по дело Gävle Kraftvärme (посочено по-горе в бележка под линия 20, точка 34).

( 22 ) В първоначалното предложение на Комисията (COM(1998) 558, ОВ C 372, 1998 г., стр. 11) термичната обработка все още не се включва в определението за инсталациите за съвместно изгаряне, но е добавена в хода на законодателната процедура; вж. десето предложение за изменение от първото четене на Парламента (ОВ C 219, 1999 г., стр. 249) и Обща позиция (ЕО) no 7/2000 на Съвета от 25 ноември 1999 година (ОВ C 25, 2000 г., стр. 17).

( 23 ) Вж. член 2, точка 3 от предложението за директива на Европейския парламент и на Съвета относно емисиите от промишлеността (комплексно предотвратяване и контрол на замърсяването) (COM(2007) 844 окончателен).

( 24 ) Вж. Решение от 21 септември 1999 г. по дело Комисия/Ирландия (C-392/06, Recueil, стр. I-5901, точка 76) и Решение от 16 септември 2004 г. по дело Комисия/Испания (C-227/01, Recueil, стр. I-8253, точка 53) във връзка с Директива 85/337/ЕИО на Съвета от 27 юни 1985 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 175, стр. 40; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 174).

( 25 ) Вж. мое заключение по дело Gävle Kraftvärme (посочено по-горе в бележка под линия 20, стр. 38).

( 26 ) Вж. Reference Document on Best Available Techniques for Large Combustion Plants, юли 2006, стр. 489 и сл. (http://ec.europa.eu/comm/environment/ippc/brefs/lcp_bref_0706.pdf). Комисията разработва този документ в сътрудничество с експерти от държавите членки въз основа на Директива 96/61.

( 27 ) Решение от 10 януари 2006 г. по дело IATA и ELFAA (C-344/04, Recueil, стр. I-403, точка 95), Решение от 12 септември 2006 г. по дело Eman и Sevinger (C-300/04, Recueil, стр. I-8055, точка 57) и Решение от 11 септември 2007 г. по дело Lindorfer/Съвет (C-227/04 P, Сборник, стр. I-6767, точка 63).

( 28 ) Решение от 6 ноември 2003 г. по дело Lindqvist (C-101/01, Recueil, стр. I-12971, точка 87), Решение от 27 юни 2006 г. по дело Парламент/Съвет (C-540/03, Recueil, стр. I-5769, точка 105), Решение от 4 октомври 2007 г. по дело Schutzverband der Spirituosen-Industrie (C-457/05, Сборник, стр. I-8075, точка 22), Решение от 29 януари 2008 г. по дело Promusicae (C-275/06, Сборник, стр. I-271, точка 68) и Решение от 10 юли 2008 г. по дело Bertelsmann и Sony Corporation of America/Impala (C-413/06 P, Сборник, стр. I-4951, точка 174).

( 29 ) Решение от 13 април 2000 г. по дело Karlsson и др. (C-292/07, Recueil, стр. I-2737, точки 35 и 49) и Решение по дело Lindorfer/Съвет (посочено по-горе в бележка под линия 27, точка 78). Вж. също заключенията на генералния адвокат Poiares Maduro от 3 април 2008 г. по дело Huber (C-524/06, висящо пред Съда), точка 29 и от 21 май 2008 г. по дело Arcelor Atlantique et Lorraine и др. (C-127/07, висящо пред Съда), точки 30 и сл.

( 30 ) Вж. по-специално Решение от 11 септември 2003 г. по дело Steinicke (C-77/02, Recueil, стр. I-9027, точка 61) и Решение от 22 ноември 2005 г. по дело Mangold (C-144/04, Recueil, стр. I-9981, точка 63) във връзка с целите на политиката за заетост.

( 31 ) Вж. във връзка с условията за прилагане на член 174 ЕО Решение от 14 юли 1998 г. по дело Sofety HI-Tech (C-284/95, Recueil, стр. I-4301, точка 37) и Решение от 15 декември 2005 г. по дело Гърция/Комисия (C-86/03, Recueil, стр. I-10979, точка 88), що се отнася до общностния законодател.

( 32 ) Понастоящем Парламентът предлага в новата редакция на директивата относно отпадъците, която разглежда, да се установи йерархия относно отпадъците, при която на предотвратяването, повторното използване и рециклирането трябва да се отдаде предпочитание пред повторното използване на отпадъците за енергийни цели (член 4 от консолидирания проект, приложен към Позиция от 17 юни 2008 г., TA/2008/282).

( 33 ) ОВ L 182, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 5, стр. 94.

( 34 ) Вж. Решение от 14 април 2005 г. по дело Deponiezweckverband Eiterköpfe (C-6/03, Recueil, стр. I-2753).

( 35 ) Вж. Доклад на Комисията от 30 март 2005 година до Съвета и Европейския парламент относно националните стратегии за намаляване на биологично разградимите отпадъци, постъпващи в депата, в съответствие с член 5, параграф 1 от Директива 1999/31 (COM(2005) 105 окончателен).

( 36 ) Вж. в тази връзка мое заключение от 13 март 2008 г. по дело Commune de Mesquer (посочено по-горе в бележка под линия 8), точки 120 и сл.