ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Е. ТАНЧЕВ

представено на 6 декември 2017 година ( 1 )

Дело C‑565/16

Alessandro Saponaro

Kalliopi-Chloi Xylina

(Преюдициално запитване от Eirinodikeio Lerou (Мирови съд Лерос, Гърция)

„Съдебно сътрудничество по граждански дела — Регламент (EО) № 2201/2003 — Регламент „Брюксел IIа“ — „Приемане“ на компетентност съгласно член 12, параграф 3 — Международна компетентност по дела, свързани с родителската отговорност — Компетентност на съд на държава членка, пред който от името на ненавършило пълнолетие дете е подадена молба за издаване на съдебно разрешение за отказ от наследство — Пророгация на компетентност — Член 1, параграф 2, буква б) от Регламент (EС) № 650/2012“

1. Това преюдициално запитване от Eirinodikeío Lerou (Мирови съд Лерос, Гърция, „запитващата юрисдикция“) се отнася до международната компетентност в областта на семейното право.

2. В главното производство дете е наследник на обремененото с дългове наследство на починалия си дядо. Родителите на детето са молителите в главното производство и от името на дъщеря си искат издаване на разрешение за отказ от наследство. За тази цел те сезират съда в Гърция, където е живял дядото на детето и където се намира имуществото му. Тъй като обичайното местопребиваване на родителите и детето е в Италия, гръцкият съд иска да се установи дали има международна компетентност и поради това иска тълкуване на член 12, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 2201/2003 ( 2 ) (наричан по-нататък Регламентът „Брюксел IIа“), в който се предвижда пророгация на международна компетентност.

I. Правна уредба

А. Правото на Съюза

3. Член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“ е озаглавен „Пророгация на компетентност“ и гласи: „Съдилищата на държавите членки също са компетентни по отношение на родителската отговорност в производството, което е различно от това по смисъла на параграф 1, когато: a) детето има основна връзка с тази държава членка и особено по силата на факта, че единият от носителите на родителската отговорност има обичайното си местопребиваване в тази държава членка, или че детето е гражданин на тази държава членка; и б) компетентността на съдилищата е била изрично или по друг недвусмислен начин приета от [всички страни в производството] към момента на сезирането на съда и е във висш интерес на детето“.

Б. Национално законодателство

4. Съгласно акта за преюдициално запитване, видно от член 748, алинея 2 във връзка с член 750 от Kodikas Politikis Dikonomias (гръцкият Граждански процесуален кодекс (наричан по-нататък: „ГПК“), в някои охранителни производства препис от молбата с отбелязване на датата, за която е насрочено съдебното заседание, се изпраща на прокурора към районния съд в съответния съдебен район (наричан по-нататък „прокурорът“), който има право да участва в производството пред районния съд и в съдебното заседание. Съгласно утвърденото тълкуване на тези разпоредби прокурорът има качеството на страна по право в охранителните производства и има правото да извършва всякакви процесуални действия, като например да подава протест, независимо от това дали е бил призован за съдебното заседание и дали е участвал в него. Прокурорът действа като представител на държавата в общ интерес. В хипотезата на отказ от наследство от името на ненавършило пълнолетие дете общият интерес съвпада с интереса на детето; това е така поради принципа на защита на висшия интерес на детето, прогласен в член 21, параграф 1 от гръцката конституция ( 3 ).

II. Фактите по спора в главното производство и преюдициалният въпрос

5. Молителите, г‑н Alessandro Saponaro и г‑жа Kalliopi-Chloi Xylina, носят родителската отговорност по отношение на детето си Clio Margot Saponaro, ненавършило пълнолетие. Обичайното местопребиваване и на тримата е в Рим, Италия. Детето е гръцки гражданин ( 4 ).

6. Дядото по майчина линия на детето, Michaïl Xylina, е живял в Гърция, където починал на 10 май 2015 г., без да остави завещание. Тъй като съпругата и децата му се отказват от наследството, то се полага на Clio Margot като негова внучка.

7. Наследството на Michaïl Xylina се състои преди всичко от две вещи, автомобил и лодка, които се намират в Гърция и струват общо 900 EUR. През април 2015 г., след като е осъден от наказателен съд за опит за измама в особено големи размери, пострадалото от измамата лице заявява, че ще предяви граждански иск за вреди. Тъй като Michaïl Xylina е починал, без да остави завещание, за плащането на всякакви присъдени вреди отговарят неговите наследници.

8. Поради това молителите подават молба за издаване на разрешение за отказ от наследство от името на дъщеря си и отнасят въпроса пред запитващата юрисдикция.

9. Посочената юрисдикция не е сигурна дали има международна компетентност.

10. В това отношение националната юрисдикция изтъква следните съображения: Регламент (ЕС) № 650/2012 ( 5 ) не е приложим към главното производство ratione temporis. Приложим е по-скоро Регламент „Брюксел IIа“. Член 8, параграф 1 от последния предвижда, че следва да са компетентни съдилищата на държавата, в която детето има обичайно местопребиваване (която е Италия, а не Гърция). Следователно компетентността на гръцкия съд може да се основе само на член 12, параграф 3, доколкото тази разпоредба дава възможност за пророгация на компетентността, с други думи, позволява на съда на държава членка, различна от държавата, в която детето обичайно пребивава, да приеме компетентност.

11. Поради това запитващата юрисдикция иска от Съда да тълкува член 12, параграф 3 и съсредоточава въпросите си върху втория параграф от тази разпоредба, а именно член 12, параграф 3, буква б).

12. В този контекст запитващата юрисдикция отправя до Съда следния преюдициален въпрос: „В хипотезата, в която молба за издаване на разрешение за отказ от наследство е подадена до гръцка юрисдикция от родителите на ненавършило пълнолетие дете, чието обичайно местопребиваване е в Италия, с цел да се определи дали пророгацията на компетентност съответства на член 12, параграф 3, буква б) от Регламент № 2201/2003: a) може ли единствено от обстоятелството, че молбата е подадена пред гръцкия съд, да се установи недвусмислено приемане от страна на родителите на пророгацията на компетентност; б) в качеството си на страна по право в съответните производства съгласно гръцкото законодателство, може ли прокурорът към съответния районен съд да бъде считан за една от страните в производството, които трябва да приемат пророгацията към момента на подаване на молбата; в) в интерес на детето ли е пророгацията на компетентност, като се има предвид, че самото то и молителите — негови родители, имат обичайно местопребиваване в Италия, докато към момента на смъртта си наследодателят е пребивавал в Гърция, където е и наследството?“.

13. Писмени становища пред Съда представят Република Гърция и Европейската комисия. След искане за разяснения, отправено от Съда, запитващата юрисдикция представя допълнителна информация за ролята на прокурора в главното производство. Не е поискано и не е проведено съдебно заседание.

III. Преценка

14. Моето заключение е, че националната запитващата юрисдикция има международна компетентност съгласно член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“. По-специално предварителните условия за прилагането на член 12, параграф 3, буква б) са изпълнени, защото всички участници в производството са приели компетентността на съдилищата в Гърция — държавата членка, с която детето има основна връзка.

А. Предварителни бележки

15. Регламент „Брюксел IIа“ се отнася до международна компетентност по делата, свързани с родителската отговорност, и се прилага за определянето, упражняването, делегирането, ограничаването или лишаването от родителска отговорност ( 6 ), включително мерки за закрила на детето, свързани с управлението, запазването и разпореждането с неговото имущество ( 7 ). С отказа от обремененото с дългове наследство молителите упражняват съвместната си родителска отговорност по отношение на Clio Margot, тъй като защитават своето дете от придобиването на имущество, което може носи пасиви.

16. Наясно съм, че делата за наследяване са изключени от обхвата на Регламент „Брюксел IIа“ ( 8 ). Съгласно установената практика на Съда обаче самото подаване на молба за отказ от наследство не попада в областта на наследяването по смисъла на член 1, параграф 3, буква е) от Регламент „Брюксел IIа“.

17. В решение Matoušková Съдът постановява, че фактът, че е било направено искане за одобряване на договор в рамките на производство във връзка с наследство, не може да се счита за определящ, за да се приеме, че тази мярка се отнася към наследственото право. Напротив, Съдът счита необходимостта да се получи одобрение от съда по настойничеството и попечителството за пряка последица от състоянието и дееспособността на ненавършилите пълнолетие деца. Искането за одобрение представлява мярка за защита на детето, свързана с управлението, запазването или разпореждането с неговото имущество като част от упражняването на родителската отговорност по смисъла на член 1, параграф 1, буква б) и параграф 2, буква д) от Регламент „Брюксел IIа“ ( 9 ).

18. Следователно компетентността на запитващата юрисдикция трябва да се определи съгласно Регламент „Брюксел IIа“ и единствено съгласно него.

19. Както правилно посочва запитващата юрисдикция, Регламентът за наследяването не е приложим ratione temporis в настоящия случай. Michaïl Xylina е починал на 10 май 2015 г., а член 83, параграф 1 от Регламента за наследяването ограничава обхвата му по отношение на наследяването на лица, починали до 17 август 2015 г. или след тази дата. Бих искал да добавя обаче, че ratione materiae Регламентът за наследяването няма да се прилага и за бъдещи случаи от този вид, защото въпросите относно дееспособността на физическите лица са изключени от неговия обхват с член 1, параграф 2, буква б). Както посочва Съдът в решение Matoušková, искането за одобрение за извършване на действия за сметка на детето е свързано с дееспособността на това дете ( 10 ).

20. След като с това потвърдих, че компетентността в настоящия случай се определя съгласно Регламент „Брюксел IIа“, сега бих искал да направя кратък преглед на различните правила за компетентност, които този регламент предвижда по делата, свързани с родителската отговорност.

21. Съгласно член 8, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“ компетентността по принцип се предоставя на държавата членка по обичайното местопребиваване на детето, която в настоящия случай е Италия. Освен някои изключения от това общо правило, приложими в особени случаи ( 11 ), и разпоредба за forum non conveniens ( 12 ), Регламент „Брюксел IIа“ съдържа и по-общо изключение ( 13 ) от член 8, параграф 1, а именно член 12, параграф 3. Съгласно член 12, параграф 3, когато детето има основна връзка с държава членка, се допуска пророгация на компетентността на съдилищата на тази държава членка.

22. С настоящото преюдициално запитване се иска тълкуване на това конкретно правило за компетентност. То въвежда две предварителни условия: основната връзка и факта на пророгацията. Въпросът на запитващата юрисдикция обаче се свежда до второто предварително условие, а именно пророгацията. Преди да го разгледам, все пак ще се занимая накратко с първото предварително условие, а именно основната връзка. Това разширяване на анализа се дължи на факта, че е необходимо и двете предварителни условия по член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“ да са налице и последното не може да се тълкува независимо от първото.

23. След като проследя (в част Б) основната връзка на детето с държавата членка на сезирания съд съгласно член 12, параграф 3, буква a) от Регламент „Брюксел IIа“, ще разгледам член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“ с трите му изисквания за пророгация, както са посочени от запитващата юрисдикция, а именно дали компетентността на сезирания съд е била приета по недвусмислен начин от родителите на Clio Margot (в част В) и от прокурора (в част Г), и дали това е било във висш интерес на детето (в част Д).

24. По същество запитващата юрисдикция иска да се установи дали тези три условия са изпълнени и според мен това е така.

Б. Гражданство на детето на държавата членка на сезирания съд

25. Съгласно член 12, параграф 3, буква a) от Регламент „Брюксел IIа“ първият критерий, за да може да има пророгация на компетентността на съда на държава членка, е „основната връзка“ между детето и „тази държава членка и особено по силата на факта, че […] детето е гражданин на тази държава членка“.

26. Тъй като Clio Margot има гръцко гражданство, изискването за основна връзка на детето с държавата членка на сезирания съд съгласно член 12, параграф 3, буква a) от Регламент „Брюксел IIа“ очевидно е изпълнено.

27. В акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция не сочи дали Clio Margot е единствено с гръцко гражданство или има двойно гражданство, притежавайки и италианско гражданство чрез баща си. Тъй като в настоящия случай е вероятно наличието на двойно гражданство ( 14 ), бих искал да направя някои бележки за последиците, ако случаят е такъв. При това положение би възникнал въпросът дали всяко нейно гражданство би могло да се разглежда като критерий за привързване в този контекст, или би трябвало да избере гражданство, което да има превес.

28. Тъй като обичайното ѝ местопребиваване е в Италия, ефективното гражданство на Clio Margot вероятно би било италианското, тъй като то представлява много по-силна връзка, отколкото гръцкото. Все пак в текста на член 12, параграф 3, буква a) от Регламент „Брюксел IIа“ гражданството е посочено изрично, без никакво конкретизиране, като критерий за привързване, достатъчен, за да се установи „основна връзка“. В този смисъл посоченият критерий е достатъчен сам по себе си и не се изискват допълнителни връзки с държавата членка на сезирания съд. Тъй като законодателят е допълнил понятието „основна връзка“ с пример за ясен критерий, каквато е гражданството, съдът не следва да проучва дали в конкретен случай връзката е достатъчно силна ( 15 ).

29. Съдът приема в решение Hadаdi, че съгласно Регламент „Брюксел IIа“ всяко гражданство на държава членка следва да се третира еднакво с останалите и следователно запитващата юрисдикция не може да пренебрегва критерия за гражданство на държавата членка на сезирания съд ( 16 ).

В. Приемане на компетентност с подаването на молбата от родителите

30. В първата част на своя въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали самото подаване на молба в съда на държава членка показва недвусмисленото приемане на компетентността на нейните съдилища съгласно член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“.

31. Гръцкото правителство и Комисията отговарят утвърдително. Съгласен съм поради следните причини.

32. Когато молителите в главното производство сезират запитващата юрисдикция, те го правят, за да може тази юрисдикция да разреши въпроса. Следователно самото подаване на молбата информира съда и другите страни в производството, че молителите искат сезираният съд да се произнесе по делото. Съдът обаче не може да се произнесе, ако няма компетентност.

33. Следователно, макар самата воля да се получи решение по отправения до съда на държава членка въпрос несъмнено да не представлява изрично приемане на компетентността на този съд, тя недвусмислено предполага това.

34. Съмнения обаче могат да възникнат, поради факта че в заглавието на член 12 от Регламент „Брюксел IIа“, който е тълкуваната в случая разпоредба, не се използва терминът „приемане“, а вместо това се употребява терминът „пророгация“.

35. Пророгацията обикновено означава, че страните са се споразумели да предоставят компетентност на съда ( 17 ). Следователно основен елемент на пророгацията е консенсус от страна на заинтересованите лица ( 18 ). Такова разбиране може да означава, че е необходимо да се направи истински избор, тоест че има повече от една възможност и заинтересованите лица могат да избират между тях, като при това избиращите осъзнават, че имат избор.

36. В настоящия случай, както бе посочено по-горе, италианските съдилища имат компетентност съгласно член 8, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“. Така родителите на Clio Margot всъщност са имали избор. Въпросът обаче е дали те са осъзнавали това, но преписката по делото не съдържа никаква информация в това отношение. Ако пророгацията съгласно член 12 от Регламент „Брюксел IIа“ предполага действителен избор, би могъл да се постави въпросът дали необходимият субективен елемент е бил налице в разглеждания случай.

37. Вместо да повтаря използвания в заглавието термин „пророгация“, законодателят използва термина „приемане“ по отношение на подробните разпоредби, съдържащи се в отделните параграфи на член 12 от Регламент „Брюксел IIа“. Приемането обаче има по-пасивен характер. То не изисква намерение да се повлияе на компетентността и да се създаде нова, тоест да се възложи компетентност на съдилищата на държава членка, които иначе нямаше да я имат.

38. Ако приемането е достатъчно и пророгация в тесен смисъл, която включва намерение за определяне на компетентността, не се изисква, прагът е нисък. Това е така, защото приемането не е единственият елемент, който е необходим, за да се създаде тази компетентност; изисква се същевременно между детето и държавата членка на сезирания съд да има фактическа връзка, която е обективният елемент, гарантиращ, че в някаква степен производството и тази държава са обективно свързани: само съдилищата на държавите членки, с които детето има основна връзка, както изисква член 12, параграф 3, буква a) от Регламент „Брюксел IIа“, отговарят на изискването за приемане съгласно член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“, което следователно може да се отнася само до ограничен брой държави членки, а именно тези, с които при всички положения съществува тясна връзка.

39. Въз основа на гореизложеното считам, че когато носителят на родителската отговорност подаде молба в съд на такава държава членка, самото подаване на молбата показва недвусмислено, че тази страна приема компетентността на съдилищата на държавата по смисъла на член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“.

40. Приемането обаче трябва да се осъществи в съответното производство. Както постановява Съдът в решение L, не е достатъчно, ако една от страните в производството сезира със спор дадена юрисдикция, а другата сезира същата тази юрисдикция с друг спор, ако в първото производство тази друга страна оспорва компетентността на юрисдикцията ( 19 ). Съдът изяснява, че пророгацията по член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“ важи само за едно конкретно производство ( 20 ), което означава, че за всяко производство трябва поотделно да се установява дали е налице приемане.

41. Тъй като двамата родители на Clio Margot са подали заедно молбата до запитващата юрисдикция в едно-единствено производство, това следва да се приеме за недвусмислено приемане на компетентност.

Г. Приемане на компетентността с мълчаливото съгласие на прокурора

42. Втората част на въпроса на запитващата юрисдикция се отнася до прокурора. Ако той се разглежда като една от страните в производството по смисъла на член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“, за да има действие пророгацията, той трябва да приеме компетентността на гръцкия съд, при това „към момента на сезирането на съда“.

43. Този въпрос включва три аспекта.

1. Страна

44. Прокурорът една от „[страните в производството]“ по смисъла на член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“ ли е? Комисията е на мнение, че това не е така, защото той няма свой собствен интерес, а действа в общ интерес.

45. Както правилно посочва гръцкото правителство, на въпроса кой е страна в производството трябва да отговори националното право на държавата членка на сезирания съд. Регламент „Брюксел IIа“ уеднаквява международната компетентност по дела, свързани с родителската отговорност. Той не урежда въпроси, които са преюдициални спрямо тези дела, а напротив, като цяло не се намесва в процесуалното право на държавите членки.

46. Това се потвърждава от съпоставката на член 12, параграф 3 и член 12, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“. Член 12, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“, който допуска пророгация на компетентността на съдилищата на държава членка, в която е заведено дело за развод, съдържа точно описание на лицата, които трябва да приемат компетентността, за да породи действие пророгацията, а именно „съпрузите и[…] носителите на родителска отговорност“. Член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“ посочва, напротив, „[всички страни в производството]“, като по този начин препраща към конкретно производство. Производството обаче се организира съгласно националното право на сезирания съд.

47. Според запитващата юрисдикция съгласно гръцкото национално право прокурорът се счита за страна в съответното производство.

2. Приемане

48. В главното производство прокурорът е бил пасивен и не е използвал никоя от предоставените му възможности, за да се противопостави на пророгацията на компетентност, произтичаща от подаването на молбата от родителите на детето. Иначе казано, прокурорът се е съгласил, тоест мълчаливо е приел пророгацията на компетентност. Според гръцкото правителство това е достатъчно, за да е налице приемане на компетентността от негова страна.

49. Действително ролята на прокурора в главнотопроизводство, в което се иска издаване на разрешение за отказ от наследство от името на дете, е тази на мълчалив охранител на интереси. Съгласно информацията, представена от запитващата юрисдикция, препис от молбата с отбелязване на датата, за която е насрочено съдебното заседание, се изпраща на прокурора, който е страна в охранителните производства и има право да участва в производството пред районния съд и в съдебното заседание, и да извършва всякакви процесуални действия, като например да подава протест, независимо дали е бил призован за съдебното заседание и дали е участвал в него.

50. Статутът на прокурора в охранително производство от разглеждания вид, както е описан от запитващата юрисдикция, следователно може да се квалифицира като пасивен наблюдател, с право да бъде информиран и с правомощие на всеки етап от производството да упражнява процесуалните права на страна.

51. Предвид естеството на ролята на прокурора мълчаливото му съгласие следва да се счита за достатъчно за недвусмисленото приемане на компетентността, стига той действително да е получил първоначалното уведомление за молбата на родителите. Съгласно гръцкото право прокурорът следва да получи препис от молбата с отбелязване на датата, за която е насрочено съдебното заседание, в което той може да участва, следователно прокурорът може да отговори, ако желае, и да се противопостави на сезирането на гръцките съдилища от родителите.

3. Време

52. Въз основа на извода, че прокурорът е страна и следователно пророгацията не може да се осъществи, без той да е приел компетентността, се поставя въпросът в кой момент трябва да се извърши това.

53. Компетентността е въпрос, който трябва да се определи на ранен етап на производството. Компетентността на съда да разгледа делото не може да остане неизяснена по-дълго от необходимото.

54. Ето защо член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“ изисква приемането на компетентността да се извърши „към момента на сезирането на съда“. Съгласно член 16 от Регламент „Брюксел IIа“„съдът се смята за сезиран […] към момента на подаване на исковата молба […]“ ( 21 ).

55. Прилагането на определението в член 16 от Регламент „Брюксел IIа“ в тесен смисъл би означавало, че само приемането от молителите би било релевантно за пророгацията. Всички други страни ще узнаят за производството едва на по-късен етап, защото, за да са уведомени, е необходимо да е съобщен актът за образуване на производството.

56. От една страна, член 16 от Регламент „Брюксел IIа“ се намира в раздел 3 от глава „Компетентност“, който съгласно заглавието си съдържа „Общи разпоредби“ и следователно за целите на систематичното тълкуване към настоящия случай следва да се приложи определението по член 16 от Регламент „Брюксел IIа“.

57. От друга страна, стриктното прилагане на това определение би обезсмислило член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“. Ако само молителите могат да изпълнят строгите изисквания на член 16 от Регламент „Брюксел IIа“, това би означавало, че пророгацията зависи само от тях и приемането ѝ не включва „[всички страни в производството]“ ( 22 ). Това би лишило от полезно действие член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“. Ако намерението бе пророгацията да зависи изцяло от молителите, законодателят можеше да избере израз, различен от „[всички страни в производството]“, както е постъпил например в член 12, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“, съгласно който приемането трябва да се направи от „съпрузите или от носителите на родителска отговорност“.

58. Поради това, тъй като стриктното определение, предвидено в член 16 от Регламент „Брюксел IIа“, не е съвместимо с член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“, тълкуването следва да се нюансира, и да се приеме, от една страна, че фазата на несигурност по отношение на компетентността трябва да бъде кратка, и от друга страна, че е необходимо приемане от всички страни.

59. С оглед на изложеното приемането следва да се изясни в началния етап на производството, тоест веднага щом страните, на които е бил връчен препис от акта за образуване на производството, са предприели първите процесуални действия, които имат право да извършват, или може да се приеме, че не са го направили с изтичането на срока, в който са длъжни да предприемат такива действия ( 23 ).

60. Както отбелязва гръцкото правителство, това се подкрепя по аргумент за противното от решение L., в което Съдът постановява, че член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“ трябва да се тълкува в смисъл, че компетентността не е била приета, когато още с първото си процесуално действие в рамките на съответното производство ответникът оспорва компетентността на юрисдикцията, чието пророгиране е под въпрос ( 24 ). В този случай Съдът не е ограничил преценката си относно компетентността до момента, в който е сезиран съдът, съгласно определението по член 16 от Регламент „Брюксел IIа“, а именно, „момента на подаване на исковата молба“, а е обсъдил действията на другата страна след три и след пет дни ( 25 ).

61. Следователно, ако прокурорът в настоящия случай не е предприел действия, след като е бил надлежно уведомен за молбата, с която родителите недвусмислено приемат компетентността на гръцките съдилища, той е приел мълчаливо по недвусмислен начин компетентността на тези съдилища. Ако не е предприел първото процесуално действие, което има на разположение, за да встъпи в това производство, прокурорът не може да използва правото си да подава протест, за да отмени това приемане на по-късен етап на производството.

Д. Във висш интерес на детето

62. В третата част на въпроса си запитващата юрисдикция иска да се установи дали пророгацията на компетентност е във висш интерес на детето, тъй като Clio Margot и родителите ѝ обичайно пребивават в Италия, докато мястото на пребиваване на наследодателя към момента на неговата смърт е било в Гърция, където е и наследството.

63. Текстът на член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“, съгласно който „компетентността […] е във висш интерес на детето“, може да създаде впечатлението, че това е допълнителен фактор, който е необходим, за да породи действие пророгацията.

64. Според мен „висш[ият] интерес на детето“ в този контекст не е самостоятелен фактор, а по-скоро припомня кой замисъл е в основата на всички правила за компетентност съгласно Регламент „Брюксел IIа“.

65. Този замисъл се съдържа в съображение 12 от Регламент „Брюксел IIа“, в което се сочи: „[п]равилата] за определяне на компетентността по делата за родителската отговорност, [установени с настоящия регламент], са оформени в светлината на [висшия] интерес на детето и особено на критерия на близостта. Това означава, че компетентност[…] на първо място трябва да [имат юрисдикциите на] държавата членка [по] обичайното пребиваване на детето, освен в няко[и] случаи […] на споразумения между носителите на родителската отговорност“.

66. Това означава, че по принцип конкретните правила за определяне на компетентността, като член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“, въплъщават висшия интерес на детето. Следователно други фактори освен критериите за привързване, посочени в нормативната разпоредба, не са необходими.

67. Както бе посочено по-горе ( 26 ), тук критерият за близостта се проявява в елемента гражданство. Ако в допълнение към това страните в производството за издаване на разрешение за отказ от наследство от името на дете — производство, което е замислено в закрила на висшия интерес на детето — обикновено неговите родители, а също и прокурорът, приемат недвусмислено компетентността на държавата членка на сезирания съд, тогава интересът на детето срещу него да не се провежда производство в държава, с която няма връзка, в типичния случай е защитен ( 27 ).

68. Ето защо, за разлика от член 15 от Регламент „Брюксел IIа“, ( 28 ) член 12, параграф 3 от същия регламент не изисква да се извършва сравнение дали сезираните съдилища в държавата членка са по-подходящи да разгледат делото, отколкото съдилищата в държавата членка по обичайното пребиваване на детето. Член 15 от Регламент „Брюксел IIа“ предвижда по-гъвкави и не толкова стандартизирани критерии на привързване, така че там висшият интерес на детето следва да се преценява много повече, отколкото в настоящия контекст на член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“. С ясната си формулировка член 15 от Регламент „Брюксел IIа“сам по себе си се разбира като „изключение“ и изисква съдът да предприеме действия по прехвърляне на компетентност от един съд в друг, какъвто не е случаят по член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“, където компетентността е определена ex lege, без да са необходими допълнителни действия от страна на съда, стига да са изпълнени предварителните условия по член 12, параграф 3, букви a) и б) от Регламент „Брюксел IIа“.

69. Ето защо повторно посоченият в член 12, параграф 3, точка б) от Регламент „Брюксел IIа“ висш интерес на детето служи само да напомни на решаващия съд да не пренебрегва водещия критерий, който стои в основата на всички разпоредби от този регламент ( 29 ), и служебно и активно да следи за изпълнението на този критерий, като установи всички обстоятелства по конкретния случай ( 30 ), за да провери с оглед на цялостното положение дали изключителните обстоятелства на съответния случай изискват от съда по изключение да не вземе предвид пророгацията, предвидена в член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“.

70. В нетипични случаи използваният израз „висш интерес на детето“ оправомощава и задължава съда да коригира резултата от стриктното прилагане на релевантната разпоредба ( 31 ).

71. Накрая бих искал също да отбележа, че в контекста на определяне на компетентност висшият интерес на детето не се отнася до съществото на делото, а само до интереса на детето относно компетентността, тоест интереса му по въпроса съдилищата в коя държава са най-подходящи да разгледат свързаното с него дело ( 32 ).

72. В разглеждания случай споделям становището на Комисията, че никое от обстоятелствата, които е посочила запитващата юрисдикция, не изисква коригиране, а по-скоро се потвърждава цялостното впечатление, че висшият интерес на детето е бил защитен. Фактът, че обичайното местопребиваване може да се преодолее чрез пророгация след споразумение между носителите на родителската отговорност, дори е посочен в съображение 12 от Регламент „Брюксел IIа“. Освен това в настоящия случай пророгацията е приета (мълчаливо) от прокурор, който съгласно член 21, параграф 1 от гръцката конституция закриля интересите на децата. Освен това фактът, че въпросното имущество на детето се намира в Гърция, е фактор, който в типичния случай засилва особената връзка на детето с тази държава членка. ( 33 ) Накрая, в случай че в Гърция е образувано производство във връзка с наследството на Michaïl Xylina, това би представлявало допълнителна привръзка към съдилищата на тази държава членка, които тогава биха били в добра позиция да анализират обстоятелствата във връзка с отказа от наследство от името на Clio Margot.

73. Предвид тези съображения считам, че коригиране in casu не е необходимо. Цялостната преценка на висшия интерес на Clio Margot обаче е от компетентността на запитващата юрисдикция.

IV. Заключение

74. С оглед на предходните съображения считам, че Съдът трябва да отговори на поставените от запитващата юрисдикция въпроси по следния начин: Член 12, параграф 3, буква б) от Регламент (ЕО) № 2201/2003 на Съвета от 27 ноември 2003 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (Регламент „Брюксел IIа“), трябва да се тълкува в смисъл, че: a) самото подаване на молба в съда на държава членка, с която детето има основна връзка съгласно член 12, параграф 3, буква а) от Регламент „Брюксел IIа“, показва, че молителите недвусмислено са приели компетентността на този съд, б) компетентността трябва да бъде приета и от прокурора, който е страна в производството съгласно националното право на държавата членка на сезирания съд; той може да приеме компетентността на съда, в който е подадена молбата, с мълчаливо съгласие при връчването на тази молба, и в) критерият за висшия интерес на детето не е самостоятелен елемент, а оправомощава и задължава съда в нетипични случаи да предприеме действия, за да коригира прилагането на член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Регламент на Съвета от 27 ноември 2003 г. относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по брачни дела и делата, свързани с родителската отговорност, с който се отменя Регламент (ЕО) № 1347/2000 (OВ L 338, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 183 и поправка в ОВ L 99, 2016 г., стр. 34).

( 3 ) Запитващата юрисдикция изяснява това след отправено от Съда искане за разяснения.

( 4 ) Запитващата юрисдикция не пояснява дали детето има друго гражданство освен гръцкото.

( 5 ) Регламент (ЕС) № 650/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на решения и приемането и изпълнението на автентични актове в областта на наследяването и относно създаването на европейско удостоверение за наследство (ОВ L 201, 2012 г., стр. 107 и поправки в ОВ L 344, 2012 г., стр. 3 и ОВ L 60, 2013 г., стр. 140, „Регламентът за наследяването“).

( 6 ) Член 1, параграф 1, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“.

( 7 ) Член 1, параграф 2, буква д) от Регламент „Брюксел IIа“.

( 8 ) Член 1, параграф 3, буква е) от Регламент „Брюксел IIа“.

( 9 ) Вж. решение от 6 октомври 2015 г., Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, т. 31). В точка 34 от това решение Съдът постановява, че трябва да се избягва всяко припокриване между Регламента „Брюксел IIа“ и Регламента за наследяването и всяка празнота в правото.

( 10 ) Решение от 6 октомври 2015 г., Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, т. 29).

( 11 ) Членове 9—11 от Регламент „Брюксел IIа“ уреждат случаи, в които обичайното местопребиваване се променя, а член 13 от Регламент „Брюксел IIа“ — случаи, в които обичайното местопребиваване не може да се установи. Когато производството за развод на родителите на детето е висящо, член 12, параграф 1 от Регламент „Брюксел IIа“ допуска пророгация на компетентността на тази държава.

( 12 ) Вж. член 15 от Регламент „Брюксел IIа“.

( 13 ) Вж. член 8, параграф 2 от Регламент „Брюксел IIа“.

( 14 ) Италианското законодателство за гражданството следва принципа на ius sanguinis, вж. член 1, параграф 1 от Legge № 91 Nuove norme sulla cittadinanza (Закон за новите разпоредби относно придобиването на гражданство) от 5 февруари 1992 г. (GURI № 38 от 15 февруари 1992 г.) Преписката на Съда не съдържа никакви сведения за това дали Clio Margot има само едно гражданство или има двойно или множествено гражданство. В нея няма точни сведения и за гражданството на родителите ѝ.

( 15 ) Вж. Pfeiffer, T. Internationale Zuständigkeit und prozessuale Gerechtigkeit, 1995, p. 614 et seq.; Spellenberg, U., in: J. von Staudingers Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen, Neubearbeitung 2015, Art. 3 Brüssel IIa-VO, т. 16.

( 16 ) Вж. решение от 16 юли 2009 г., Hadadi (C‑168/08, EU:C:2009:474, т. 37—43). Вж. също Dilger in: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf (юли 2013 г.), VO (EG) 2201/2003, vor Art 3, т. 30 et seq.

( 17 ) Вж. например член 25 от Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2012 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (OB L 351, 2012 г., стр. 1, Регламент „Брюксел Iа“ и предхождащите го разпоредби — член 23 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (Регламент „Брюксел I“) и член 17 от Конвенцията от 27 септември 1968 година относно компетентността и изпълнението на съдебните решения по граждански и търговски дела (ОВ L 299, 1972 г., стр. 32; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 10, стр. 3, „Брюкселската конвенция“), които изрично предвиждат споразумение. Освен това и Съдът в решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 56), посочва по отношение на член 12, параграф 3 от Регламент „Брюксел IIа“, че е необходимо „изрично или най-малкото недвусмислено съгласие относно посочената пророгация на компетентност“.

( 18 ) Вж. например решения от 20 февруари 1997 г., MSG (C‑106/95, EU:1997:70, т. 17) и от 16 март 1999 г., Castelletti (C‑159/97, EU:1999:142, т. 19), в които се посочва, че целта на член 17 от Брюкселската конвенция, който допуска споразумение за предоставяне на компетентност, е „да се гарантира наличието на действително съгласие от заинтересованите лица“.

( 19 ) Решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 57).

( 20 ) Решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 58). Вж. също решение от 1 октомври 2014 г., E., (C‑436/13, EU:C:2014:2246, т. 40), в което се приема, че „компетентността на юрисдикцията по въпросите на родителската отговорност трябва да се проверява и определя във всеки конкретен случай на сезиране на тази юрисдикция“.

( 21 ) Съгласно тълкуването в определение от 16 юли 2015 г., C‑507/14, непубликувано, EU:C:2015:512, а именно, при условие че молителят е предприел действията, необходими за да бъде съобщена или връчена молбата.

( 22 ) Вж. също Salomon, D. „Brüssel IIa” – Die neuen europäischen Regeln zum internationalen Verfahrensrecht in Fragen der elterlichen Verantwortung. — Zeitschrift für das gesamte Familienrecht (FamRZ), 2004, p. 1409 et seq., at p. 1413.

( 23 ) Страните, които се включват в производство след изтичането на който и да е срок за отговор по връчването на акта за образуване на производството, ще трябва обаче да бъдат изключени от обхвата на „[страните в производството]“, които следва да извършат приемане съгласно член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“.

( 24 ) Решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 57).

( 25 ) Като се има предвид, че искането е отправено от бащата на децата на 26 октомври 2012 г., майката подава искане до същия съд на 29 октомври 2012 г., а на 31 октомври 2012 г. в производството, образувано по искане на бащата, тя ясно заявява, че не приема международната компетентност, решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 19, 21 и 28).

( 26 ) Вж. точка 25 и сл.

( 27 ) Национален съд, който споделя това становище, е например Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф, Германия) в определението му от 8 декември 2009 г., DE:OLGD:1208.3UF198.09.0A.

( 28 ) Вж. тълкуването на член 15 от Регламент „Брюксел IIа“, което Съдът дава в своето решение от 27 октомври 2016 г., CAFA/D. (C‑428/15, EU:C:2016:819, т. 54), цитирано от Комисията в настоящото производство.

( 29 ) Регламентът възприема концепцията, че висшият интерес на детето трябва да има предимство (вж. решение от 11 юли 2008 г., Rinau (C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, т. 51) и да е на първо място (вж. решение от 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 48).

( 30 ) Вж. например решение 12 ноември 2014 г., L (C‑656/13, EU:2014:2364, т. 49): „използването на тази пророгация не може в никакъв случай да противоречи на този висш интерес“.

( 31 ) Pataut, É./Gallant E., in: Magnus, U./Mankowski, P. (ed.) European Commentaries on Private International Law, Brussels IIbis Regulation, 2017, Член 12, точка 53, квалифицират член 12, параграф 3, буква б) от Регламент „Брюксел IIа“ с оглед на тази допълнителна проверка за висшия интерес на детето като клауза за forum non conveniens.

( 32 ) Dilger, J. in: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil- und Handelssachen, Looseleaf, 53. EL, юли 2017 г., VO (EG) 2201/2003, Член 12, точка 24 с допълнителни препратки.

( 33 ) Вж. член 15, параграф 3, буква д) от Регламент „Брюксел IIа“, в който мястото, където се намира имуществото на детето, е посочено като един от факторите при преценката за наличие на особена връзка на детето с държава членка в дело, което засяга мерки за закрила на детето, свързани с управляването, съхраняването или разпореждането с това имущество.