ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

E. ТАНЧЕВ

представено на 5 март 2020 година ( 1 )

Дело C‑730/18 P

SC

срещу

Eulex Kosovo

„Обжалване — Арбитражна клауза — Договорно нает персонал към международните мисии на Съюза — Обща външна политика и политика на сигурност — Компетентност на съдилищата на Съюза — Спор с договорен характер — Допустимост — Понятие за акт, който може да се отдели от договорния му контекст — Частична промяна на правната квалификация на искането — Жалба за отмяна — Договорна отговорност — Извъндоговорна отговорност — Членове 263 ДФЕС, 268 ДФЕС, 272 ДФЕС и 340 ДФЕС“

I. Въведение

1. В основата на това дело е спор между SC — бивш договорно нает служител, и мисията на Европейския съюз в областта на върховенството на закона в Косово (наричана по-нататък „Eulex Kosovo“), която е международна мисия на Съюза в рамките на общата външна политика и политика на сигурност (наричана по-нататък „ОВППС“).

2. Като се основава на клаузата за възлагане на компетентност на съдилищата на Съюза, съдържаща се в трудовия договор между SC и Eulex Kosovo, SC подава до Общия съд на Европейския съюз искане на основание член 272 ДФЕС, с което оспорва законосъобразността на взетите от тази мисия решения, с които се приема, че тя не е преминала успешно вътрешен конкурс и трудовият ѝ договор не е подновен, като на основание на член 340 ДФЕС иска обезщетение за вреди въз основа на договорната и извъндоговорната отговорност на Съюза.

3. Настоящата въззивна жалба е подадена от SC срещу определение на Общия съд от 19 септември 2018 г., SC/Eulex Kosovo (T‑242/17, EU:T:2018:586, наричано по-нататък „обжалваното определение“), с което Общият съд отхвърля искането на SC. Тя повдига три основни въпроса — първо, относно компетентността на Съда по член 272 ДФЕС в контекста на ОВППС, второ, относно разграничението между членове 263 ДФЕС и 272 ДФЕС, и трето, относно възможността за промяна на правната квалификация на искане на основание член 272 ДФЕС, с което се ангажира договорната отговорност, като жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС.

4. Настоящата въззивна жалба е свързана с някои други дела пред Съда, които повдигат подобни, макар и не идентични, въпроси във връзка с разграничението между членове 263 ДФЕС и 272 ДФЕС и които също се отнасят до гарантирането на ефективна съдебна защита на ищците или жалбоподателите в спорове с институции и органи на Съюза и имат за цел да изяснят какви са подходящите процесуални способи за правна защита, които следва да бъдат предпочетени в това отношение ( 2 ).

5. По същество с настоящото дело се дава възможност на Съда да доразвие практиката си относно прилагането на член 272 ДФЕС и връзката на тази разпоредба с член 263 ДФЕС в рамките на установената в Договорите система от процесуални способи за правна защита на Съюза. Настоящото дело също е от съществено практическо значение за външната дейност на Съюза и за функционирането на международните мисии на Съюза в целия свят.

II. Обстоятелствата по спора

6. За нуждите на настоящото производство по обжалване обстоятелствата по спора, изложени в точки 1—15 от обжалваното определение, могат да бъдат обобщени по следния начин. Необходимо е да се направят няколко предварителни бележки относно мисиите по линия на ОПСО и Eulex Kosovo (раздел А) и договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo (раздел Б), преди да бъдат изложени фактите, довели до производството пред Общия съд (раздел В).

А. Мисиите по линия на ОПСО и Eulex Kosovo

7. В областта на ОВППС съгласно дял V от Договора за създаване на ЕС Общата политика за сигурност и отбрана (наричана по-нататък „ОПСО“) ( 3 ) предоставя на Съюза оперативен капацитет за разполагане на граждански и военни мисии извън Съюза за изпълнение на редица задачи, включително предотвратяване на конфликти и поддържане на мира ( 4 ). Мисиите по линия на ОПСО „имат за цел да реагират на външни конфликти и кризи при тяхното възникване, да повишат капацитета на партньорите и в крайна сметка чрез външната дейност да защитят Европейския съюз и неговите граждани“ [неофициален превод] ( 5 ). Според последните налични документи понастоящем са в ход 16 мисии по линия на ОПСО — 10 цивилни и 6 военни мисии — с персонал от над 5000 служители по целия свят ( 6 ).

8. Правният статут на мисиите по линия на ОПСО и на техния персонал се различава от други образувания в рамките на външната дейност на Съюза ( 7 ). По-специално мисиите по линия на ОПСО са свързани с Европейската служба за външна дейност (наричана по-нататък „ЕСВД“) ( 8 ), която е дипломатическата служба на Съюза и подпомага върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и общата политика на сигурност (наричан по-нататък „ВП“) при осъществяване на ОВППС. Въпреки това персоналът на мисиите по линия на ОПСО не е изцяло част от ЕСВД, чийто персонал попада в приложното поле на Правилника за длъжностните лица на Европейския съюз (наричан по-нататък „Правилникът за длъжностните лица“) и Условията за работа на другите служители (наричани по-нататък „Условията за работа“) ( 9 ). Освен това мисиите по линия на ОПСО не са делегации на Съюза, които съгласно член 221 ДФЕС са създадени да представляват Съюза и чиито действия по принцип са възложени на делегиращата институция на Съюза ( 10 ). Също така мисиите по линия на ОПСО официално не се считат и за агенции на Съюза в ОПСО като Европейската агенция за отбрана и Сателитния център на Европейския съюз, които имат свои собствени правилници за длъжностните лица или към чийто персонал се прилагат Правилникът за длъжностните лица и Условията за работа ( 11 ).

9. Eulex Kosovo е мисия по линия на ОПСО, създадена със Съвместно действие 2008/124/ОВППС на Съвета от 4 февруари 2008 година относно мисията на Европейския съюз в областта на върховенството на закона в Косово, Eulex Kosovo ( 12 ), последно изменено с Решение (ОВППС) 2018/856 на Съвета от 8 юни 2018 г. ( 13 ). Действието на Съвместно действие 2008/124 е удължавано многократно, като настоящият мандат на Eulex Kosovo е до 14 юни 2020 г. Eulex Kosovo е най-голямата гражданска мисия, стартирана досега по линия на ОПСО ( 14 ).

10. Съгласно член 2 от Съвместно действие 2008/124 общата цел на Eulex Kosovo е да „подкрепя избрани институции, осигуряващи върховенството на закона в Косово, по пътя им към по-голяма ефективност, устойчивост, етническо многообразие и отчетност, независимост от политическа намеса и при пълно спазване на международните стандарти за правата на човека и добрите европейски практики […] с цел да се предадат останалите задачи на други дългосрочни инструменти на ЕС и постепенно да се премахнат оставащите изпълнителни функции“.

11. Съгласно членове 7 и 8 от Съвместно действие 2008/124 командващият гражданските операции осъществява командването и контрола на Eulex Kosovo на стратегическо равнище, докато ръководителят на мисията упражнява командването и контрола на Eulex Kosovo на мястото на операциите, като поема координацията и текущото управление на мисията ( 15 ).

12. Член 9, параграф 2 от Съвместно действие 2008/124 предвижда, че Eulex Kosovo се състои основно от персонал, командирован от държавите членки или от институциите на ЕС. Всяка държава членка или институция на ЕС поема разходите, свързани с командирования от нея персонал, включително определени пътни разходи и надбавки, заплати и медицински осигуровки ( 16 ).

13. Съгласно член 9, параграф 3 от Съвместно действие 2008/124 в изменената му редакция ( 17 ) Eulex Kosovo може също да назначава, в зависимост от нуждите, международен граждански личен състав и местен персонал на договорно основание, ако необходимите функции не са осигурени от личния състав, командирован от държавите членки ( 18 ).

14. Член 10, параграф 3 от Съвместно действие 2008/124 в изменената му редакция ( 19 ) предвижда, че условията на работа, както и правата и задълженията на членовете на международния и местния персонал се определят в договорите, сключени между Eulex Kosovo и съответния член на персонала.

15. Член 15а от Съвместно действие 2008/124, който е въведен с Решение 2014/349 на Съвета от 12 юни 2014 г. ( 20 ), предвижда, че Eulex Kosovo има правото да възлага поръчки за услуги и доставки, да сключва договори и административни споразумения, да наема персонал, да има банкови сметки, да придобива активи, да се разпорежда с тях и да изпълнява задълженията си, както и да бъде страна в съдебно производство, доколкото е необходимо за изпълнението на това съвместно действие.

Б. Договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo

16. SC е бивш международен договорно нает служител на Eulex Kosovo.

17. SC е нает от Eulex Kosovo като прокурор с пет последователни срочни трудови договора: (1) от 4 януари 2014 г. до 14 юни 2014 г.; (2) от 15 юни 2014 г. до 14 октомври 2014 г..; (3) от 15 октомври 2014 г. до 14 юни 2015 г..; (4) от 15 юни 2015 г. до 14 юни 2016 г.. и (5) от 15 юни 2016 г. до 14 ноември 2016 г.

18. В член 21 от първия и втория трудов договор се посочва, че по споровете, произтичащи от или свързани с тези договори, са компетентни съдилищата в Брюксел, Белгия. В член 21 от третия, четвъртия и петия трудов договор се предвижда, че по споровете, произтичащи от или свързани с тези договори, е компетентен Съдът на Европейския съюз на основание член 272 ДФЕС.

19. Трудовите договори съдържат клаузи, съгласно които оперативният план на Eulex Kosovo (наричан по-нататък „OPLAN“), оперативната концепция (наричана по-нататък „CONOPS“), кодексът за поведение (наричан по-нататък „COC“) и стандартните оперативни процедури („SOP“) са неразделна част от тези договори ( 21 ). Това са основни документи, свързани с планирането и организацията на изпълнението на мандата на Eulex Kosovo и по принцип те не са публично достъпни ( 22 ).

20. Трудовите договори съдържат и разпоредби, в които се посочва, че с подписването на договора работникът потвърждава, че приема и ще спазва условията и принципите, посочени в договора и приложенията към него, и че в случай на противоречие трудовият договор има предимство по-специално пред OPLAN, CONOPS, COC и SOP ( 23 ).

21. Освен това в член 20 от трудовите договори се уточнява, че всеки спор, възникнал между страните „относно тълкуването на изпълнението“ на тези договори, ще бъде отнасян за разглеждане пред арбитраж, без това да засяга възможността за сезиране на Съда на Европейския съюз.

В. Фактите, довели до производството пред Общия съд

22. На 28 април 2014 г. SC подава жалба до Eulex Kosovo срещу първия ѝ атестационен доклад от 14 април 2014 г. (наричан по-нататък „АД“). В тази жалба SC оспорва съдържащите се в този доклад оценки, направени от нейните началници, включително от прекия ѝ ръководител — главния прокурор на Eulex Kosovo г‑жа Novotna, както и нередностите в атестационния процес като цяло. С решение от 12 август 2014 г. ръководителят на мисията уважава жалбата и отменя АД.

23. С писмо от 26 юни 2014 г. ръководителят на службата за човешки ресурси на Eulex Kosovo (наричана по-нататък „HHRO“) уведомява SC, че за длъжността прокурор е организиран вътрешен конкурс (наричан по-нататък „вътрешният конкурс от 2014 г.“). В писмото се посочва по-специално че след преразглеждане на оперативните нужди на Eulex Kosovo и одобрение на OPLAN от държавите членки на 24 юни 2014 г. е извършено преструктуриране на Eulex Kosovo, което е довело до съкращаване на наличните длъжности. SC участва в този конкурс и не го печели.

24. На 25 август 2014 г. SC подава жалба до Eulex Kosovo срещу резултатите от вътрешния конкурс от 2014 г. В тази жалба SC оспорва по-специално състава на атестационната комисия и присъствието на г‑жа Novotna в този състав поради участието ѝ в жалбата срещу АД, като SC твърди, че тя е предубедена спрямо нея. С решение от 4 септември 2014 г. ръководителят на мисията уважава тази жалба и отменя вътрешния конкурс от 2014 г. с мотива, че двама членове на комисията имат еднакво гражданство в нарушение на SOP относно подбора на персонал.

25. През 2014 г. Eulex Kosovo изисква от SC да положи изпит за управление на моторно превозно средство. SC не успява да издържи изпита три пъти през посочената година. През октомври 2014 г. SC представя на HHRO документи, удостоверяващи увреждане на ръката. През ноември 2015 г. и февруари 2016 г. Eulex Kosovo отново изисква от SC да положи изпит за управление на моторно превозно средство.

26. С писмо от 24 юни 2016 г. HHRO уведомява SC за организирането на нов вътрешен конкурс за длъжността прокурор (наричан по-нататък „вътрешният конкурс от 2016 г.“). В писмото се посочва по-специално че след преразглеждане на оперативните нужди на Eulex Kosovo и одобрение на OPLAN от държавите членки на 17 юни 2016 г. и на плана за развръщане от командващия гражданските операции на 20 юни 2016 г. е извършено преструктуриране на Eulex Kosovo, което е довело до съкращаване на налични длъжности.

27. На 19 юли 2016 г. SC провежда събеседване с комисията за подбор на вътрешния конкурс от 2016 г., председателствана от г‑жа Novotna. Преди и по време на събеседването SC оспорва състава на посочената комисия, тъй като г‑жа Novotna има отношение към предходните две процедури по обжалване, образувани по възраженията на SC срещу АД и вътрешния конкурс от 2014 г.

28. С писмо от 30 септември 2016 г. HHRO уведомява SC, че не е издържала успешно вътрешния конкурс от 2016 г. (наричано по-нататък „решението по вътрешния конкурс от 2016 г.“) и че поради това трудовият ѝ договор изтича на 14 ноември 2016 г. и няма да бъде подновен (наричано по-нататък „решението за неподновяване на трудовия договор“) (наричани по-нататък заедно „обжалваните решения“).

29. На 10 октомври 2016 г. SC подава жалба до Eulex Kosovo срещу обжалваните решения. SC изтъква по същество, че присъствието на г‑жа Novotna в комисията за подбор в рамките на вътрешния конкурс от 2016 г. довело до обстоятелството, че процедурата била несправедлива и некоректна и по този начин се нарушавали разпоредбите на SOP относно подбора на персонал, както и SOP относно принципите и процеса на реорганизация („SOP относно реорганизацията“).

30. С решение от 31 октомври 2016 г. ръководителят на мисията отхвърля жалбата, като приема, че принципите за подбор на персонал не са нарушени. В това решение ръководителят на мисията по-специално посочва че не се установява наличие на конфликт на интереси. Ръководителят на мисията уточнява също, че приложение 13 към OPLAN изисква ръководителят на изпълнителния отдел и главният прокурор на Eulex Kosovo да бъдат членове на комисията за подбор, както и че тази комисия трябва да е една и съща за всички кандидати.

31. В отговор на това решение на 1 ноември 2016 г. SC подава до ръководителя на мисията искане за арбитраж на основание член 20 от трудовия ѝ договор. С писмо от 14 ноември 2016 г. ръководителят на мисията отхвърля това искане.

III. Производството пред Общия съд и обжалваното определение

32. На 25 април 2017 г. SC подава пред Общия съд жалба, с която иска от този съд: – да признае за установено, че Eulex Kosovo не е изпълнила договорните си задължения при изпълнението на договора и при прилагането на OPLAN, Conops, SPO относно реорганизацията и подбора на персонал и договорните принципи на справедливост и добросъвестност, – да признае за установено, че Eulex Kosovo не е изпълнила извъндоговорните си задължения спрямо SC, включително правото ѝ на справедливи и равни условия на труд съгласно член 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и правото ѝ на добра администрация, включително принципа на безпристрастност по смисъла на член 41 от Хартата, – да обяви обжалваните решения за незаконосъобразни, – да осъди Eulex Kosovo да заплати на SC обезщетение за претърпените имуществени и неимуществени вреди, и – да осъди Eulex Kosovo да заплати съдебните разноски плюс лихви в размер на 8 %.

33. SC структурира жалбата си в две части. Първата част се отнася до искане на основание член 272 ДФЕС, състоящо се от пет основания ( 24 ). Втората част се отнася до искане на основание член 340 ДФЕС за обезщетение за вреди, произтичащи от неизпълнението от страна на Eulex Kosovo на договорните и извъндоговорните ѝ задължения.

34. С отделна молба, подадена на 24 август 2017 г., Eulex Kosovo прави възражение за недопустимост, като поддържа по същество, че Общият съд не е компетентен да разгледа жалбата, тъй като тя отчасти се отнася до договори, предвиждащи компетентност на съдилищата в Брюксел. На 20 октомври 2017 г. SC представя становище по това възражение.

35. С обжалваното определение Общият съд отхвърля жалбата на SC в нейната цялост. По силата на член 126 от Процедурния правилник Общият съд приема, че без да е необходимо да разглежда направеното от Eulex Kosovo възражение за недопустимост, жалбата е отчасти явно недопустима и отчасти явно лишена от всякакво правно основание (точки 22, 23 и 77 от обжалваното определение).

36. В обжалваното определение Общият съд приема, че жалбата се състои от четири искания (точки 24—30 от обжалваното определение). На първо място, той отхвърля като явно недопустимо третото искане, изведено от незаконосъобразността на обжалваните решения (точки 31—52 от обжалваното определение), като по същество приема, че тези решения не могат да бъдат оспорвани по реда на член 272 ДФЕС и дори ако правната квалификация на това искане бъде променена на жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС, то тя би била просрочена.

37. Общият съд отхвърля първото и второто искане относно договорната и извъндоговорната отговорност (точки 53—69 от обжалваното определение), както и четвъртото искане относно обезщетението за вреди (точки 70—76 от обжалваното определение) като отчасти явно недопустими и отчасти явно лишени от всякакво правно основание. Общият съд освен това осъжда SC да заплати съдебните разноски.

38. Мотивите на обжалваното определение ще бъдат възпроизведени, доколкото това е необходимо, в рамките на разглеждането на различните основания, изтъкнати във въззивната жалба.

IV. Производството пред Съда

39. С жалба, подадена на 23 ноември 2018 г., SC иска от Съда да отмени обжалваното определение, да уважи жалбата, с изключение на петото основание ( 25 ), и — при условията на евентуалност — да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество. SC иска също Съдът да осъди Eulex Kosovo да заплати съдебните разноски.

40. В писмената защита, подадена на 7 май 2019 г., Eulex Kosovo иска от Съда да отхвърли жалбата или — при условията на евентуалност — в случай че Съдът отмени обжалваното определение, да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество. Тя иска също Съдът да осъди SC да заплати съдебните разноски.

41. С решение от 22 май 2019 г. председателят на Съда отхвърля искането на SC за представяне на реплика.

42. SC и Eulex Kosovo участват в съдебното заседание пред Съда, проведено на 6 ноември 2019 г.

V. Анализ

43. В жалбата си SC изтъква пет основания. Първото основание е изведено от промяна на правната квалификация на третото искане по член 272 ДФЕС като жалба за отмяна по член 263 ДФЕС. Второто основание е изведено от неприемане на възложената компетентност по член 272 ДФЕС. Третото основание е изведено от липсата на разглеждане на редица доводи, свързани главно с нарушение на SOP. Четвъртото основание е изведено от неправилната преценка, че са недопустими исканията за обезщетение за претърпените вследствие на обжалваните решения вреди поради недопустимост на жалбата за отмяна на тези решения. Петото основание е изведено от неправилна преценка на исканията за обезщетение за вредите, произтичащи от многократните искания за полагане на изпит за управление на моторно превозно средство.

44. По-нататък ще се съсредоточа върху разглеждането на първото и второто основание (в обратен ред), които смятам, че трябва да бъдат уважени. Съдбата на третото и четвъртото основание от своя страна ще зависи по същество от решението на Съдът дали ще уважи първото и второто основание. По-конкретно, що се отнася до третото основание, SC упреква Общия съд, че не е разгледал доводите ѝ по-специално относно нарушението на SOP; тъй като тези доводи са представени в подкрепа на искане, което Общият съд е приел за недопустимо, това основание не може да бъде уважено, ако Съдът отхвърли второто основание. Що се отнася до четвъртото основание, SC упреква Общия съд, че е направил извод за недопустимост на някои искания поради тясната им връзка с обявеното за недопустимо искане за отмяна, като Общият съд неправилно е променил правната квалификация на допустимото искане по член 272 ДФЕС като недопустима жалба на основание член 263 ДФЕС; следователно това основание не може да бъде уважено, ако Съдът отхвърли първото и второто основание. Ето защо считам, че в настоящото заключение не е необходимо да се разглеждат самостоятелно третото и четвъртото основание. Смятам, че петото основание следва да се отхвърли по същество. С оглед на това считам, че обжалваното определение следва да се отмени частично и делото следва да се върне на Общия съд за ново разглеждане.

45. Преди да се пристъпи към анализа на изложените основания (раздели Б, В и Г), е необходимо да се провери компетентността на Съда да разгледа настоящата жалба (раздел А).

А. Компетентност на Съда

46. Компетентността на Съда да разгледа настоящия спор не е оспорена от страните ( 26 ). Съгласно постоянната съдебна практика обаче въпросът за компетентността на съдилищата на Съюза трябва да бъде разгледан от Съда служебно, дори и никоя от страните да не е поискала от него да направи това ( 27 ).

47. Като се има предвид, че Eulex Kosovo е мисия по линия на ОПСО в областта на ОВППС, е необходимо да се разгледа, на първо място, дали компетентността на Съда по член 272 ДФЕС може евентуално да бъде засегната от норми, ограничаващи компетентността на съдилищата на Съюза в рамките на ОВППС съгласно член 24, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 275, първа алинея ДФЕС. След това ще разгледам обхвата на компетентността на Съда по член 272 ДФЕС във връзка с трудовите договори, сключени между SC и Eulex Kosovo, както и наличието на правоспособност на Eulex Kosovo да бъде страна по настоящото производство.

48. В самото начало следва да се отбележи, че все още няма практика на Съда, в която да се изследва конкретно компетентността на съдилищата на Съюза да разглеждат искания по член 272 ДФЕС, с оглед на ограниченията на тяхната компетентност в областта на ОВППС.

49. Както Съдът постановява във връзка с член 24, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 275, първа алинея ДФЕС, съдилищата на Съюза по принцип нямат компетентност по отношение както на разпоредбите относно ОВППС, така и на актовете, приети въз основа на тези разпоредби ( 28 ). И все пак, тъй като тези членове предвиждат изключение от правилото за обща компетентност съгласно член 19 ДЕС, те трябва да се тълкуват стеснително ( 29 ).

50. Съществува и съдебна практика по въпроси относно съдебната компетентност в областта на ОВППС, в която се посочва, че когато обстоятелства по конкретно дело са свързани с ОВППС, не следва автоматично да се приема, че се прилагат ограниченията на компетентността на Съда по член 24, параграф 1 ДЕС и член 275 ДФЕС ( 30 ). Доколкото тази съдебна практика се отнася отчасти до мисиите по линия на ОПСО, за настоящото дело е полезно да се посочат основните точки на някои решения.

51. Например, в решение Elitaliana/Eulex Kosovo ( 31 ) Съдът потвърждава компетентността на съдилищата на Съюза да се произнасят по жалба за отмяна, с която жалбоподателят иска и обезщетение за вреди във връзка с възложена от Eulex Kosovo на друг оферент обществена поръчка за доставка на хеликоптерни услуги. Съдът констатира, че разглежданите мерки, чиято отмяна се иска поради нарушение на правото на Съюза в областта на обществените поръчки, са свързани с възлагането на обществена поръчка, която води до разходи от бюджета на Съюза, и следователно разглежданият договор попада в обхвата на разпоредбите на Финансовия регламент на Съюза ( 32 ). При тези обстоятелства Съдът приема, че член 24, параграф 1 ДЕС и член 275 ДФЕС не изключват компетентността му да тълкува и прилага разпоредбите на Финансовия регламент на Съюза по отношение на обществените поръчки.

52. Освен това в решение H/Съвет и др. ( 33 ) Съдът потвърждава компетентността на съдилищата на Съюза да разглеждат жалба за отмяна, с която е направено и искане за обезщетение за вреди, подадена от командирована служителка в рамките на гражданска мисия по линия на ОПСО — полицейската мисия на Съюза в Босна и Херцеговина — във връзка с решения, взети от ръководителя на мисията за нейното преназначаване на работа в регионално бюро. Съдът приема, че макар обжалваните решения да са приети в рамките на ОВППС и да са свързани с оперативни действия по линия на ОВППС, те представляват и актове за управление на личния състав, подобно на всяко сходно решение, прието от институциите на Съюза при упражняване на техните правомощия. При тези обстоятелства ограниченията на компетентността на Съда в рамките на ОВППС не са били пречка за осъществяване на контрол върху актовете за управление на личния състав, свързани с командированите от държавите членки служители, когато съдилищата на Съюза са компетентни по силата на член 270 ДФЕС да упражняват контрол върху такива актове, когато те се отнасят до служители, командировани от институциите на Съюза. В противен случай, когато един и същ акт за управление на личния състав, свързан с дейността на „мястото на операциите“, засяга едновременно служители, командировани от държавите членки, и служители, командировани от институциите на Съюза, решението, постановено по отношение на първите, може да е несъвместимо с решението, постановено по отношение на последните.

53. Въз основа на това отбелязвам, че посочените дела се отнасят до жалби за отмяна и искания за обезщетение на основание член 263 ДФЕС и член 340, втора алинея ДФЕС, без да се повдига въпросът за евентуалното приложение на член 272 ДФЕС, тъй като между страните в тези производства не е съществувало договорно правоотношение. Освен това обстоятелствата, въз основа на които е постановено решение H/Съвет и др., се отнасят до командирован — а не до договорно нает — служител на гражданска мисия по линия на ОПСО и решението на Съда отчасти се опитва да избегне постановяването на несъвместими решения при разглеждането на спорове по отношение на служители, командировани от държавите членки и от институциите на Съюза. От това решение също така може да се направи извод, че член 24, параграф 1 ДЕС и член 275 ДФЕС не изключват компетентността на съдилищата на Съюза да разглеждат искове, свързани с цялостното управление от гражданските мисии по линия на ОПСО на техния личен състав, дори когато това управление се отнася до дейността на „мястото на операциите“ ( 34 ). По-нататък в анализа си ще се върна на този въпрос (вж. т. 138 от настоящото заключение).

54. Следователно посочената по-горе съдебна практика е в подкрепа на становището, че ограниченията на компетентността на съдилищата на Съюза в рамките на ОВППС съгласно член 24, параграф 1 ДЕС и член 275 ДФЕС допускат Съдът да е компетентен по силата на арбитражна клауза по смисъла на член 272 ДФЕС при обстоятелствата по настоящото дело ( 35 ).

55. Несъмнено сключването от Eulex Kosovo на трудови договори като разглежданите в настоящия случай е предвидено в Съвместно действие 2008/124, с което се установява тази мисия и чието правно основание попада в рамките на ОВППС (вж. т. 14 от настоящото заключение). Въпреки това от член 272 ДФЕС, въз основа на който на съдилищата на Съюза е предоставена компетентност да се произнасят по силата на „арбитражна клауза, съдържаща се в договор, отнасящ се към публичното или частното право, сключен от Съюза или от негово име“, следва, че тази разпоредба не попада в обхвата на ОВППС и се прилага общо за различните видове договори, включително за трудовите договори, отнасящи се до служителите ( 36 ). Освен това компетентността на съдилищата на Съюза по член 272 ДФЕС се основава на сключения между страните договор, а не на акт, приет на основание на разпоредбите на Договора в областта на ОВППС.

56. В допълнение, макар разглежданите в настоящото дело трудови договори да могат да попаднат в рамките на ОВППС, по същество те представляват типични актове за управление на личния състав при организирането на човешките ресурси от Eulex Kosovo. Констатацията, че компетентността на съдилищата на Съюза на основание член 272 ДФЕС е изключена само поради факта че трудовият договор попада в рамките на ОВППС, би била в противоречие с изричната воля на страните да възложат компетентност на съдилищата на Съюза по силата на съдържащата се в договора арбитражна клауза и би лишила член 272 ДФЕС от съдържание.

57. Ето защо следва да се приеме, че компетентността на Съда по силата на арбитражна клауза по член 272 ДФЕС при обстоятелствата в конкретния случай не се изключва от ограниченията на неговата компетентност, предвидени като изключение в рамките на ОВППС съгласно член 24, параграф 1 ДЕС и член 275 ДФЕС.

58. Освен това е безспорно, че Eulex Kosovo може да е страна по настоящото производство и компетентността на Съда по член 272 ДФЕС може да се разшири по отношение на всички трудови договори по настоящото дело.

59. Член 15а от Съвместно действие 2008/124, добавен с Решение 2014/349, което се прилага от 12 юни 2014 г. (вж. т. 15 от настоящото заключение), предоставя на Eulex Kosovo правомощието да сключва договори и да бъде страна в съдебно производство, като по този начин ѝ предоставя правоспособност. От член 9, параграф 3 от Съвместно действие 2008/124, както и от член 10, параграф 3 от него, приложим също от 12 юни 2014 г. (вж. т. 13 и 14 от настоящото заключение), е видно, че Eulex Kosovo има правото да наема на работа служители на договорно основание и че условията на труд, както и правата и задълженията на тези служители се определят в договорите, сключени между нея и съответния служител. Поради това в съответствие с измененията, въведени с Решение 2014/349, Eulex Kosovo има правоспособност и пасивна легитимация в настоящото производство ( 37 ).

60. Освен това, както е посочено в писмените становища на страните ( 38 ), от решение от 5 юли 2018 г., Jenkinson/Съвет и др. (наричано по-нататък „решението Jenkinson“) ( 39 ), следва, че Съдът е компетентен да разглежда спорове, произтичащи от договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo, дори и това правоотношение да се отнася частично до събития, настъпили през периодите, обхванати от първия и втория трудов договор, които предоставят компетентност на съдилищата в Брюксел (вж. т. 18 от настоящото заключение).

61. Решение Jenkinson ( 40 ) се отнася до иск, който е принципно основан на член 272 ДФЕС и е предявен от бивш член на международния договорно нает персонал на някои международни мисии на Съюза, включително Eulex Kosovo. Ищецът иска по-специално обезщетение за вредите, които е претърпял вследствие на злоупотреба при последователно използване на срочни трудови договори и незаконно уволнение поради решение за неподновяване на трудовия му договор. Единствено последният трудов договор, сключен между ищеца и Eulex Kosovo, съдържа арбитражна клауза по член 272 ДФЕС, докато всички предходни трудови договори определят като компетентни съдилищата в Брюксел.

62. В решението си ( 41 ) Съдът припомня, че съдилищата на Съюза са компетентни по принцип да разглеждат само исканията, произтичащи от съдържащия арбитражната клауза договор или които са пряко свързани със задълженията, произтичащи от този договор. Въпреки това, при наличие на трудово правоотношение, което се отнася до поредица последователни трудови договори, фактът — отсъствие на арбитражна клауза в предходните договори, не може да бъде пречка за Съда, с оглед на преценката на отношенията между страните, да вземе предвид всички сключени договори. Следователно компетентността на Съда на основание член 272 ДФЕС може да се разшири по отношение на предходните договори, които предвиждат компетентност на националните съдилища, при условие че предявеният иск съдържа искания, произтичащи от съдържащия арбитражната клауза договор или които са пряко свързани със задълженията, произтичащи от този договор, какъвто е бил случаят в това производство.

63. В настоящото дело въз основа на решение Jenkinson компетентността на Съда на основание член 272 ДФЕС може да се разшири по отношение на всички трудови договори между SC и Eulex Kosovo, доколкото исканията на SC са свързани с наличието на едно-единствено продължаващо трудово правоотношение, включващо поредица от пет последователни договора, и се основават на договорите, съдържащи арбитражната клауза. По-късно ще се върна към този аспект в моя анализ (вж. т. 105—107 и 138 от настоящото заключение).

64. С оглед на изложените съображения считам, че Съдът е компетентен да разгледа настоящото дело.

Б. По второто основание (относно разграничението между членове 263 ДФЕС и 272 ДФЕС)

1. Кратко резюме на доводите на страните

65. С второто основание, изведено от нарушение на член 272 ДФЕС, на правото на ефективни правни средства за защита по член 47 от Хартата и на принципа на равно третиране, SC поддържа, че в точки 31, 37, 40, 42, 43, 45, 46 и 64 от обжалваното определение Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не е признал, че е компетентен на основание член 272 ДФЕС по отношение на третото искане относно незаконосъобразността на обжалваните решения, и не е разгледал основателността на това искане. Второто основание се състои от три части.

66. С първата част от второто основание SC твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е оставил неразрешен въпроса дали е имал право да прецени фактите, настъпили през периода, обхванат от първия и втория трудов договор, които определят като компетентни съдилищата в Брюксел, при положение че от решение Jenkinson следва, че по силата на член 272 ДФЕС той е компетентен да се произнесе по този въпрос.

67. С втората част от второто основание SC твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че исканията на SC за установяване на незаконосъобразността на обжалваните решения представляват жалба за отмяна, при положение че исканията за установяване на нарушения на договорни задължения са подходящи правни способи за защита по член 272 ДФЕС ( 42 ).

68. С третата част от второто основание SC поддържа, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че обжалваните решения представляват административни актове, които могат да бъдат отделени от договора. Решението по вътрешния конкурс от 2016 г. било взето въз основа на SOP, които съгласно член 1.2 от трудовия договор са неразделна част от него и са приложимо право към този договор ( 43 ). Общият съд неправилно приел, че SC не е представила основания, отнасящи се до предвиденото в договора, при положение че SC навела няколко основания, изведени от нарушение на правилата, уреждащи договорното отношение, включително SOP. Освен това само по себе си отсъствието на клауза, предвиждаща подновяването на договора, било без значение за факта, че решението за неподновяване на трудовия договор имало договорен характер. В допълнение в съдебното заседание SC подчертава, че SOP имат договорен характер по отношение на трудовото правоотношение на SC с Eulex Kosovo, а арбитражната клауза би била лишена от предмет, ако се ограничаваше само до самия договор.

69. SC добавя, че възприетият от Общия съд подход не съответства на съдебната практика ( 44 ) и води до невъзможност за договорно наетите служители на мисиите по линия на ОПСО да отнесат по-голяма част от трудовоправните спорове пред съдилищата на Съюза. Тъй като изключвал единствения ясен правен способ за защита на разположение на служителите, които възнамерявали да оспорят на основание член 272 ДФЕС взетите срещу тях решения, възприетият от Общия съд подход нарушавал правото на SC на ефективни правни средства за защита, гарантирано от член 47 от Хартата, както и принципа на равно третиране, доколкото командированите в мисиите по линия на ОПСО служители разполагали с право да подадат жалба за отмяна ( 45 ).

70. Eulex Kosovo поддържа, че подходът на Общия съд е в съответствие с установената съдебна практика, че член 272 ДФЕС трябва да се тълкува стеснително ( 46 ). Решението по вътрешния конкурс от 2016 г. било в резултат на решение за преструктуриране, взето в рамките на Съвета и формализирано в OPLAN, и следователно било отделно от договора. Освен това Общият съд правилно основал констатациите си относно решението за неподновяване на трудовия договор на липсата в договора на клауза за неговото подновяване. Eulex Kosovo не оспорва, че OPLAN, CONOPS, COC и SOP са неразделна част от трудовия договор, но същевременно отхвърля твърдението на SC, че тези документи имат договорен характер, тъй като, както подчертава в съдебното заседание, те представлявали общи оперативни документи, които не са договорени от страните.

71. Eulex Kosovo поддържа по-нататък, че Общият съд не е нарушил правото на SC на ефективни правни средства за защита и равно третиране, тъй като SC имала право да подаде жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС. Освен това посочените от SC дела се характеризирали с различни обстоятелства и все още били висящи пред съответните юрисдикции.

2. Анализ на второто основание

72. В самото начало следва да се отбележи, че макар третата част от второто основание да изисква да бъде разгледана задълбочено, първата и втората част от това основание могат бързо да бъдат отхвърлени.

73. С първата част от второто основание SC твърди, че с оглед на решение Jenkinson Общият съд не е уточнил дали може да вземе предвид факти, настъпили в периода, през който трудовите договори не включват арбитражни клаузи, предвиждащи компетентност на съдилищата на Съюза. Според мен не е било необходимо Общият съд да се произнася по този въпрос, за да прецени дали обжалваните решения представляват актове, които могат да бъдат отделени от договора, тъй като не се твърди, че връзката им с договора произтича от този период. Поради това считам, че първата част от настоящото основание трябва да бъде отхвърлена по същество.

74. С втората част от второто основание SC, изглежда, упреква Общия съд, че е изключил възможността иска по член 272 ДФЕС да е установителен по своето естество. Общият съд обаче не взима отношение по този въпрос и се позовава по-скоро на естеството на обжалваните решения, а не на естеството на исканията, с които те се оспорват. Поради това считам, че втората част от настоящото основание трябва да бъде отхвърлена по същество.

75. С третата част от второто основание SC оспорва квалификация от Общия съд на обжалваните решения като актове, които могат да бъдат отделени от договора и не могат да бъдат оспорвани по член 272 ДФЕС.

76. Следва да подчертая, че тази част от второто основание повдига сложни въпроси, които все още не са разглеждани в практиката на Съда, относно разграничението между актове, които могат да бъдат оспорени с жалба на основание член 263 или с искане по член 272 ДФЕС в контекста на трудовоправен спор, страна по който е бивш договорно нает служител от гражданска мисия по линия на ОПСО. Сложността на настоящото дело произтича по-специално от обстоятелството, че въпросните актове се намират в административен контекст и не се основават на конкретни разпоредби от сключения между страните трудов договор.

77. Считам, че третата част от второто основание е обоснована и че поради това обжалваното определение трябва да бъде отменено. Причините, поради които стигам до този извод, са следните.

78. Първо, трябва да се припомни, че съгласно установената съдебна практика член 272 ДФЕС е специална разпоредба, която позволява на съдилищата на Съюза да разглеждат спорове по т.нар. арбитражна клауза, включена от страните в договори, уреждани от публичното или от частното право ( 47 ). Тъй като подобни спорове попадат в общата компетентност на националните юрисдикции по член 274 ДФЕС, освен когато има арбитражна клауза, с компетентността на съдилищата на Съюза по член 272 ДФЕС се въвежда отклонение от общия правен ред, което следва да се тълкува стеснително ( 48 ). Освен това тази компетентност се преценява въз основа само на разпоредбата на член 272 ДФЕС и текста на арбитражната клауза, без да могат да се противопоставят разпоредбите от националното право, за които се твърди, че изключват компетентността на съдилищата на Съюза ( 49 ). От това следва, че съдилищата на Съюза могат да разглеждат само искове, които произтичат от сключен със Съюза договор, съдържащ арбитражната клауза, или искове, които са пряко свързани със задълженията, произтичащи от такъв договор ( 50 ).

79. За разлика от това, член 263 ДФЕС позволява на съдилищата на Съюза, сезирани с жалба за отмяна, да осъществяват контрол относно законосъобразността на правнообвързващите актове, приети от институциите или органите на Съюза, което попада в обхвата на изключителната им компетентност ( 51 ). Съгласно съдебната практика жалба за отмяна може да се подава срещу всички актове, приети от институциите и органите на Съюза, независимо от тяхното естество или форма, чиято цел е да породят задължително правно действие, което може да засегне интересите на жалбоподателя, като измени съществено неговото правно положение ( 52 ).

80. Следователно Съдът е установил критерии за разграничаване на видовете актове, които могат да бъдат оспорвани по член 263 ДФЕС и по член 272 ДФЕС. По-специално в редица съдебни решения, водещи началото си от решение Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Комисия (наричано по-нататък „решение Lito“) ( 53 ), Съдът постановява, че при наличието на договор, който обвързва жалбоподателя и една от институциите, може да се подаде жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС „само ако обжалваният акт цели да произведе обвързващи правни последици, излизащи извън обвързващото страните договорно правоотношение, които предполагат упражняването на публичноправни властнически правомощия, възложени на договарящата институция в качеството ѝ на административен орган“.

81. В това отношение Съдът уточнява, че ако съдилищата на Съюза приемат, че са компетентни да се произнасят по отмяната на актове, които са част от чисто договорни отношения, това би рискувало не само да обезсмисли член 272 ДФЕС, но освен това, в случай че договорът не съдържа арбитражна клауза, да разшири правораздавателната компетентност на съдилищата на Съюза отвъд границите, установени в член 274 ДФЕС, който възлага на националните юрисдикции обща компетентност по такива спорове ( 54 ).

82. На това основание Съдът постановява, че жалба срещу дебитно известие не може да се основава на член 263 ДФЕС. Това известие е част от договорния контекст, тъй като цели събирането на вземане, чието основание е установено с клаузите на този договор. Това известие също така не може да бъде приравнено на изпълнително основание по член 299 ДФЕС като една от възможностите, които дадена институция има, в случай че дадена страна не изпълни задължението си на определената дата. Следователно това известие не поражда правни последици, произтичащи от упражняването на публичноправни властнически правомощия, а то трябва да се разглежда като неразривно свързано с договорните правоотношения между страните ( 55 ).

83. Освен това Съдът е достигнал до подобни изводи при обстоятелства, свързани с тристранни договорни отношения, при които жалбоподателят не е сключил договор директно с институция, а с договаряща страна в контекста на договор, сключен между тази страна и Съюза. В този случай Съдът постановява, че приетите от институцията актове, свързани с незадоволителното изпълнение от страна на жалбоподателя, намаляване на заплатата и прекратяване на работата, не са актове, които могат да бъдат оспорени съгласно член 263 ДФЕС, тъй като тези актове произвеждат и изчерпват цялото си действие в рамките на договорните отношения между институцията и другата договаряща страна, по отношение на които жалбоподателят е трета страна ( 56 ).

84. Трябва също така да се посочи, че съдебната практика относно разграничението между член 272 ДФЕС и член 263 ДФЕС е свързана със съдебната практика относно разграничението между член 272 ДФЕС и член 268 ДФЕС ( 57 ), който предоставя изключителна компетентност на съдилищата на Съюза за разглеждане на жалби относно извъндоговорната отговорност на Съюза ( 58 ). По-специално Съдът постановява, че за да установят договорния или извъндоговорния характер на спора за целите на определяне на тяхната компетентност, съдилищата на Съюза трябва да проверят в зависимост от анализа на различните обстоятелства по делото — каквито по-специално са правната норма, за която се твърди, че е нарушена, характерът на предполагаемата вреда, укоримото поведение, както и съществуващите между страните правни отношения — дали между тях е налице „свързан с предмета на спора действителен договорен контекст, който е необходимо да бъде задълбочено разгледан с оглед на произнасянето по иска“. Съдът подчертава също, че съдилищата на Съюза не могат да основат съображенията си единствено на изтъкнатите от страните норми, тъй като така естеството на спора и съответно компетентната юрисдикция щяха да могат свободно да се променят в зависимост от нормите, на които страните се позовават.

85. Третата част от второто основание трябва да бъде разгледана именно в светлината на горепосочената съдебна практика.

86. В настоящия случай отбелязвам, че в точки 35, 36 и 42 от обжалваното определение Общият съд се позовава на условията, изведени от практиката на Съда, и по-специално от решение Lito, за да определи дали обжалваните решения попадат в обхвата на договорното правоотношение между страните.

87. Считам обаче, че констатациите на Общия съд в точки 37—45 от обжалваното определение, че тези решения трябва да се разглеждат като отделни от това правоотношение актове, са опорочени от грешка при прилагане на правото.

88. Следва да се припомни, че съгласно обжалваните решения SC не печели вътрешния конкурс от 2016 г. и трудовият ѝ договор не е подновен. Поради това обжалваните решения представляват приети от Eulex Kosovo актове, които се отнасят до трудовото правоотношение на SC с Eulex Kosovo. Жалбата на SC, подадена пред съдилищата на Съюза, цели да се упражни контрол за законосъобразност върху решение на ръководителя на мисията, с което обжалваните решения са потвърдени съгласно разпоредбите на OPLAN и на SOP (вж. т. 30 от настоящото заключение).

89. С оглед на практиката на Съда, и по-специално на изведените в решение Lito критерии, има сериозни основания да се приеме, че обжалваните решения са част от договорите, уреждащи отношенията между SC и Eulex Kosovo. Както ще се обоснова по-нататък, тези решения се основават на правата и задълженията, произтичащи от трудовия договор между SC и Eulex Kosovo, и се отнасят главно до изпълнението на този договор. Следователно тези решения не пораждат правни последици, произтичащи от упражняването от Eulex Kosovo на публичноправни властнически правомощия, а трябва да се разглеждат като неразривно свързани с договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo. Противно на твърденията на Eulex Kosovo, макар член 272 ДФЕС да се тълкува стеснително, както е посочено в точка 78 от настоящото заключение, член 272 ДФЕС очевидно обхваща спорове, които произтичат от договора или са пряко свързани със задължения, произтичащи от него, какъвто е настоящият случай.

а) Решението относно вътрешния конкурс от 2016 г.

90. В точки 38—42 от обжалваното определение Общият съд констатира, че решението по вътрешния конкурс от 2016 г. не се основава на условията на трудовия договор между SC и Eulex Kosovo, а е прието от комисията за подбор на вътрешния конкурс от 2016 г. в контекста на схемата за съкращаване на персонала съгласно OPLAN и плана за развръщане и е произнесено вследствие на административно решение за организиране на този конкурс. Поради това решението относно вътрешния конкурс от 2016 г. можело да бъде отделено от договора.

91. В точка 43 от обжалваното определение Общият съд констатира също, че основанията, изтъкнати от SC в подкрепа на третото искане, не се основават на разпоредбите на трудовия договор между SC и Eulex Kosovo, а се позовават на твърдени пороци, които са присъщи на административните актове.

92. Съгласен съм със SC, че този подход е неправилен.

93. Първо, Общият съд до голяма степен се основава на административния контекст на решението по вътрешния конкурс от 2016 г., а именно на обстоятелството, че това решение е произнесено вследствие на решенията на Съвета и на командващия гражданските операции относно съкращаване на персонала, от което стига до извода, че това решение е взето в този контекст, а не в контекста на съществуващото между страните договорно правоотношение. Общият съд обаче не е преценил точната връзка между това решение и договорното правоотношение между страните. Тази преценка е от особено значение в контекста на гражданските мисии по линия на ОПСО, като се има предвид, че актовете относно трудовото правоотношение с договорно наетите служители често могат да бъдат вследствие на решения, взети от Съвета или от други органи относно организацията и стратегическото ръководство на тези мисии.

94. В случая, макар въпросните административни решения да са свързани със съкращаването на персонала на Eulex Kosovo, няма основание да се приеме, че те се отнасят до специфичното третиране на служителите в контекста на конкурсната процедура или до трудовоправния им статут, произтичащ от този конкурс. Така изводът на Общия съд, че решението относно вътрешния конкурс от 2016 г. има административен характер само поради факта че то е постановено вследствие на административно решение относно организацията на Eulex Kosovo, е в противоречие с практиката на Съда, тъй като би могъл да доведе до евентуална отмяна на актове, спадащи към обвързващото страните договорно правоотношение, и по този начин да лиши член 272 ДФЕС от съдържание.

95. Освен това е видно, че вътрешният конкурс от 2016 г. се урежда по-специално от разпоредбите на OPLAN и на SOP. Общият съд обаче не е разгледал въпроса дали OPLAN, CONOPS, COC и SOP, за които разпоредби SC твърди, че са нарушени от Eulex Kosovo, са документи с договорен характер и следователно дали са част от договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo.

96. Противно на твърденията от Eulex Kosovo и както е посочено от SC, не е определящо обстоятелството, че тези документи имат общ оперативен характер и не се договарят от страните по договора. Тези документи могат да се считат за документи с договорен характер в отношенията между SC и Eulex Kosovo, тъй като са посочени в трудовия договор като неразделна част от него и представляват основата за правата и задълженията на страните при изпълнението на този договор (вж. т. 19 и 20 от заключението) ( 59 ).

97. В това отношение следва да се посочи, че в приложимата редакция на SOP относно реорганизацията, приложена към писмените становища на Eulex Kosovo ( 60 ), член 5, озаглавен „Преразглеждане“, гласи: „без да се засягат правните средства за защита, предвидени в трудовите договори, всеки служител, който е засегнат от реорганизацията, може да поиска преразглеждане на процеса от ръководителя на мисията при наличие на обосновани съмнения относно справедливия характер и правилността на процеса“ [неофициален превод]. Това предполага наличието на възможност за служителя да прибегне до правни способи за защита в рамките на договорното правоотношение, а именно възможността да предяви иск или да подаде жалба на основание член 272 ДФЕС по силата на съдържащата се в трудовия договор арбитражна клауза, за оспорване на справедливия характер на вътрешна конкурсна процедура, засягаща посочения служител, какъвто е настоящият случай.

98. Заслужава да се отбележи също, както посочва SC, че констатацията, че тези документи нямат договорен характер, е в противоречие с практиката на Общия съд, която не е посочена в обжалваното определение и в която се приема, че тези документи са в основата на договорните задължения между страните. По-специално решение PY/EUCAP Sahel Niger ( 61 ) се отнася до искане на основание член 272 ДФЕС, предявено от бивш договорно нает служител на гражданска мисия по линия на ОПСО, с което се релевира нарушение на трудовия му договор въз основа на кодекса за поведение на тази мисия. Общият съд приема, че искът следва да се разгледа въз основа на разпоредбите от кодекса за поведение, който е неразделна част от трудовия договор и представлява приложимо право за целите на преценката на иска.

99. По сходни съображения е проблематична и констатацията на Общия съд, че основанията на SC се отнасят до пороци, които са присъщи на административните актове и не се основават на клаузите на договора, с която Общият съд обосновава извода си, че решението по вътрешния конкурс от 2016 г. има административен характер. Общият съд не е взел предвид правните основания на SC, изведени от нарушение на правилата, уреждащи договорното правоотношение между страните, сред които са OPLAN и SOP. Поради това, като не е отговорил на въпроса дали тези документи имат договорен характер, Общият съд неправилно е приел, че SC не е изтъкнала основания, изведени от клаузите на трудовия договор.

100. Следва да се отбележи също и че тази констатация е в противоречие с практиката на Съда относно разграничението между членове 268 ДФЕС и 272 ДФЕС (вж. т. 84 от настоящото заключение), съгласно която съдилищата на Съюза трябва да проверят дали между страните е налице действителен договорен контекст и не могат да се основават единствено на изтъкнатите от страните основания, за да установят договорния характер на спора по отношение на допустимостта на иска ( 62 ). Всъщност Общият съд е направил точно това, като е преценил договорния характер на спора по смисъла на член 272 ДФЕС, основавайки се на изтъкнатите от SC основания.

101. Накрая, в преписката не се съдържат други данни, които да подкрепят заключението, че при приемането на решението относно вътрешния конкурс от 2016 г. Eulex Kosovo не е действала в качеството си на работодател/съдоговаряща страна, а като публичноправен орган, излизайки извън договорната рамка между страните. Обстоятелствата по настоящото дело са различни по-специално от хипотезата, в която трудовото правоотношение излиза извън договорния контекст и където се откриват елементи от разпоредбите от правилника за служители, тъй като на институцията или на органа на Съюза са възложени „отговорности от обществен интерес“ ( 63 ).

б) Решението за неподновяване на трудовия договор

102. В точка 45 от обжалваното определение Общият съд констатира, че макар в член 16.1 от последния трудов договор да е предвидено, че той е в сила за срока от 15 юни до 14 ноември 2016 г., този договор не съдържа клауза за неговото подновяване. Поради това решението за неподновяване на трудовия договор не произтичало от договорните условия, които обвързват SC и Eulex Kosovo, а намирало своето основание в административно решение на службата за човешки ресурси, което отразявало последиците от решението относно вътрешния конкурс от 2016 г. и неуспеха на SC в този конкурс.

103. Следователно, за да констатира, че посоченото решение не попада в рамките на договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo, Общият съд се позовава на факта, че в договора не се съдържа разпоредба за неговото подновяване. Както обаче посочва SC, обстоятелството, че трудовият договор между SC и Eulex Kosovo не съдържа разпоредба за неговото подновяване, не е определящо за преценката дали това решение попада в обхвата на договорното правоотношение между страните в съответствие с практиката на Съда и по-специално с решение Lito.

104. Напротив, изглежда, че решението за неподновяване на трудовия договор попада точно в обхвата на договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo. Това се потвърждава от обстоятелството, че в член 16.2 от трудовия договор се предвижда и възможност за едностранно прекратяване на трудовия договор от работника или от работодателя. При приемането на решението за неподновяване на договора на SC Eulex Kosovo действа в качеството на работодател, който прекратява едностранно трудовото правоотношение на SC в Eulex Kosovo в контекста на сключения между страните договор. Следователно по никакъв начин не се подкрепя изводът, че при приемането на това решение Eulex Kosovo е действала извън този контекст и е упражнявала публичноправни властнически правомощия.

105. Освен това считам, че решение Jenkinson ( 64 ) съдържа основания, позволяващи да се приеме, че решението за неподновяване на трудовия договор попада в рамките на договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo. Както бе посочено в точки 61 и 62 от настоящото заключение, по това дело става въпрос за искане на основание член 272 ДФЕС, предявен от бивш международен договорно нает служител на Eulex Kosovo, който по-специално твърди, че е незаконно уволнен поради неподновяване на неговия трудов договор.

106. Действително Съдът не се произнася пряко по естеството на разглежданите решения, тъй като засяга различен въпрос, свързан с обхвата на компетентността на съдилищата на Съюза по член 272 ДФЕС в рамките на трудово правоотношение, основано на няколко договора, от които само последният съдържа арбитражна клауза. Въпреки това, Съдът посочва в мотивите си, че исканията на ищеца, включително тези относно неподновяването на неговия трудов договор, попадат в обхвата на неговата компетентност по силата на арбитражната клауза, съдържаща се в последния договор, като произтичащи от този договор или пряко свързани със задълженията, произтичащи от него. Следователно в това решение се приема, че искането, основано на неподновяването на трудовия договор при тези обстоятелства, има договорен характер.

107. Това е видно и от заключението на генералния адвокат Szpunar, представено по дело Jenkinson ( 65 ). Генералният адвокат приема по-специално че „трудовото правоотношение между жалбоподателя и Eulex Kosovo е договорно“ и че доколкото това трудово правоотношение се прекратява с решението за неподновяване на трудовия договор, това решение и последният договор, съдържащ арбитражната клауза, са свързани за целите на компетентността на Съда по член 272 ДФЕС.

108. В тази връзка е от полза да се отбележи и че възприетият от Общия съд подход е в противоречие и с други решения на Общия съд относно трудовоправни спорове, предявени от бивши договорно наети служители на Eulex Kosovo, в които решенията за неподновяване на трудовия договор са разглеждани като актове, попадащи в рамките на съществуващите между страните договорни правоотношения. Макар тези решения да не обвързват настоящия съд, не виждам защо, противно на поддържаното от Eulex Kosovo, тази съдебна практика да не е релевантна в настоящия случай, като се имат предвид най-вече сходствата в разглежданите актове.

109. По-специално в определение от 30 септември 2014 г., Bitiqi и др./Комисия и др. ( 66 ), от Общия съд се иска да се произнесе по законосъобразността на взети от Eulex Kosovo решения за неподновяване на трудовите договори на няколко договорно наети служители. С тези решения ръководителят на мисията уведомява съответните служители, че срокът на трудовите им договори ще изтече на посочените дати и те няма да бъдат продължавани след това. Общият съд приема, че спорът е свързан със сключения между страните договор и произтича пряко от трудовото правоотношение между тях. Поради това този спор попада в приложното поле на арбитражните клаузи, съдържащи се в трудовите договори, с които се възлага компетентност на съдилищата в Брюксел да разглеждат произтичащите от тези договори спорове.

110. В допълнение дело Sógor/Съвет и др. ( 67 ) се отнася до жалба, подадена от нает от Eulex Kosovo юрисконсулт, а впоследствие — от специалния представител на Европейския съюз в Косово, като по-специално се иска отмяна на процедурата, която е довела до неподновяване на трудовия му договор. Общият съд приема, че спорът попада в обхвата на съдържащата се в трудовия договор арбитражна клауза, с която по това време на съдилищата в Брюксел се възлага компетентност за всички спорове, възникнали от или във връзка с договора. Общият съд отбелязва, че последният трудов договор на жалбоподателя е сключен за определен срок, чието неподновяване той оспорва в рамките на това производство, и така констатира, че претенциите на жалбоподателя са изведени от този договор или поне имат пряка връзка с произтичащите от него задължения.

111. Въз основа на тази съдебна практика следва по-специално да се отбележи, че обстоятелството, че трудовите договори между договорно наетите служители и Eulex Kosovo са били срочни и не са съдържали разпоредби за тяхното подновяване, не се счита за обстоятелство, което е пречка решенията на Eulex Kosovo за неподновяване на трудовите договори на тези служители да се разглеждат като актове, попадащи в рамките на договорните правоотношения между страните.

112. В заключение бих искал да отбележа, че погледнато от по-широка перспектива, констатацията, че обжалваните решения попадат в рамките на договорното правоотношение между SC и Eulex Kosovo, може да се разглежда като отчитаща специфичния контекст на гражданските мисии по линия на ОПСО, по-специално като се утвърждава гъвкавостта на договорните отношения за наемане на договорно наети служители на такива мисии същевременно се гарантира, че тези служители разполагат с ефективна съдебна защита, когато въз основа на арбитражна клауза, уговорена от страните в техните трудови договори, оспорват искания, произтичащи от тези договори ( 68 ). Тази констатация по никакъв начин не накърнява свободата на преценка на Съюза и на държавите членки за изменение на уредбата относно наемането на работа на договорно наети служители в гражданските мисии по линия на ОПСО. Всъщност следва да се отбележи, че издаденият от Комисията и ВП през 2019 г. „Съвместен план за действие за изпълнение на Гражданския пакт в областта на ОПСО“ предвижда преразглеждане на трудовоправното положение на международните договорно наети служители, както и евентуални възможности за неговото подобрение ( 69 ).

113. С оглед на изложеното предлагам Съдът да уважи третата част от второто основание и въз основа на това да отмени обжалваното определение.

В. Първо основание (относно преквалифицирането на искането по член 272 ДФЕС като жалба за отмяна по член 263 ДФЕС)

1. Кратко резюме на доводите на страните

114. С първото основание, изведено от нарушение на член 272 ДФЕС, SC поддържа, че в точки 48—52 от обжалваното определение Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като преквалифицирал третото искане, с което по-конкретно се иска на основание член 272 ДФЕС да бъде установена незаконосъобразността на обжалваните решения, като жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС. Това основание е разделено на три части.

115. С първата част от първото основание SC поддържа, че Общият съд не бил компетентен да извърши такова преквалифициране. SC счита, че доколкото Общият съд не е компетентен да се произнесе по жалба за отмяна на обжалваните решения, той не бил компетентен и да промени правната квалификация на жалбата.

116. С втората част от първото основание SC изтъква, че правната квалификация е променена в разрез с изричната воля на SC. Както било видно от съдебната практика на Общия съд относно преквалифицирането на жалбите на основание член 263 ДФЕС като искания на основание член 272 ДФЕС ( 70 ), Общият съд не би могъл валидно да промени правната квалификация на жалбата, по-специално когато това противоречи на изричната воля на жалбоподателя. В случая SC изрично решила да не подава жалба за отмяна с мотива, че съгласно своята съдебна практика Общият съд щял да откаже да я разгледа поради липса на компетентност, а и жалбата щяла да бъде просрочена. В съдебното заседание SC посочва също, че е невъзможно такова преквалифициране, тъй като за исканията по член 272 ДФЕС е необходимо страните допълнително да са включили арбитражна клауза в договора си, но при условията на евентуалност счита, че изведените от практиката на Общия съд условия могат да се приложат по аналогия.

117. С третата част от първото основание SC упреква Общия съд, че не е предоставил на SC правото на изслушване във връзка с промяната на правната квалификация, въпреки че тази промяна на правната квалификация е имала съществени последици за SC, изразяващи се включително в лишаването на SC от съдебен контрол върху обжалваните решения и свързаното с тях искане за обезщетение.

118. Eulex Kosovo поддържа, че в обжалваното определение Общият съд всъщност не е променил правната квалификация на искането, а само условно е уточнил до каква степен това искане би могло да бъде допустимо, ако би било подадено на основание член 263 ДФЕС. В съдебното заседание Eulex Kosovo подчертава също, че съществуват предходни решения от практиката в подкрепа на възприетия от Общия съд подход в настоящия случай ( 71 ), и подобна промяна на правната квалификация е възможна при прилагането по аналогия на условията, посочени в практиката на Общия съд относно преквалифицирането на жалбите на основание член 263 ДФЕС като искания по член 272 ДФЕС.

119. Освен това Eulex Kosovo оспорва твърдението на SC, че е била лишена от съдебен контрол и че е трябвало да ѝ бъде предоставено право на изслушване относно извършената промяна на правната квалификация. Съдебният контрол можел да бъде осъществен само ако жалбата е допустима и на основание член 126 от Процедурния правилник не било необходимо Общият съд да изслуша SC.

2. Анализ на първото основание

120. С първото основание SC оспорва законосъобразността на извършената от Общия съд промяна на правната квалификация на третото искане. По-конкретно SC по същество твърди, че Общият съд не е спазил условията, уреждащи такава промяна на правната квалификация, и по-специално че: Общият съд е компетентен да се произнесе по преквалифицираното искане (първа част); това не се препятства от изричното намерение на подателя на това искане (втора част) и той трябва да бъде изслушан (трета част). Освен това във връзка с изразеното в съдебното заседание становище на SC, посочено в точка 116 от настоящото заключение, SC поддържа, че подобна промяна на правната квалификация не следва да бъде разрешена по принцип, имайки предвид особеностите на член 272 ДФЕС.

121. При това положение следва да се отбележи, че първото основание повдига важни въпроси, които все още не са разглеждани в практиката на Съда — дали е възможно да се преквалифицира искане или жалба на основание член 272 ДФЕС като жалба по член 263 ДФЕС, и ако това е възможно, какви са условията, при които може да се извърши такова преквалифициране.

122. С оглед на предложението ми, че второто основание е налице, може да не е необходимо Съдът да се произнася по първото основание. Въпреки това, ще разгледам първото основание, в случай че Съдът не се присъедини към становището ми, в който случай ще трябва да се приеме, че обжалваните решения представляват актове, които могат да бъдат отделени от договора и които не подлежат на оспорване по член 272 ДФЕС.

123. В самото начало бих искал да заявя, че считам, че първото основание е налице и че извършеното от Общия съд частично преквалифициране на жалбата е опорочено от грешка при прилагане на правото.

124. Преди да изложа мотивите, с оглед на които стигам до този извод, бих искал да отбележа, че доводът на Eulex Kosovo, че Общият съд в действителност не е променял правната квалификация на искането на SC, не може да бъде приет.

125. В точка 46 от обжалваното определение Общият съд констатира, че макар SC изрично да се е позовала на член 272 ДФЕС, третото искане по жалбата трябва да се разглежда като жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС.

126. Това е накарало Общия съд да констатира в точки 51 и 52 от обжалваното определение, че третото искане на жалбата е недопустимо, тъй като е просрочено.

127. Действително в точка 48 от обжалваното определение Общият съд започва своето обсъждане на срока по член 263 ДФЕС със следния текст: „дори да се допусне, че Общият съд може да преквалифицира основанието на третото искане в жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС“. Въпреки това Общият съд вече формално е променил правната квалификация на това искане в точка 46 от обжалваното определение. Освен това от точки 51 и 52 от обжалваното определение във връзка с точки 49 и 50 от него следва, че за да установи нейната недопустимост, Общият съд се позовава изключително на закъснялото подаване на жалбата. Подобна констатация може да бъде направена само ако правната квалификация на искането е била променена в жалба на основание на член 263 ДФЕС.

128. Що се отнася до съществото на въпроса, следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика, посочена в точка 27 от обжалваното определение, жалбоподателят е длъжен да избере правните основания за своя иск или жалба, а съдът на Съюза не трябва сам да избира най-подходящото правно основание ( 72 ).

129. При все това, в множество решения от своята практика Общият съд приема, че когато той е сезиран с жалба за отмяна или с искане за обезщетение за вреди, макар спорът действително да има договорен характер, от съображения за процесуална икономия той може да промени правната квалификация на искането или на жалбата, ако са изпълнени условията за такава промяна ( 73 ).

130. Следователно промяна на правната квалификация на жалба на основание член 263 ДФЕС в искане по член 272 ДФЕС е възможно, без да се засегне правото на защита на ответната институция или орган, ако, от една страна, жалбоподателят изрично не се противопоставя, и от друга страна, в жалбата е предявено поне едно основание, изведено от нарушение на нормите, уреждащи спорното договорно отношение ( 74 ). Тези две условия са кумулативни ( 75 ), което означава, че и двете трябва да бъдат изпълнени ( 76 ). Ако изричната воля на жалбоподателя не е да основава жалбата на член 272 ДФЕС ( 77 ) или ако не е предявено основание, изведено от нарушение на нормите, уреждащи спорното договорно отношение ( 78 ), тогава изменението на правната квалификация не е възможно ( 79 ).

131. Освен това Общият съд приема, че жалба на основание член 263 ДФЕС може да бъде преквалифицирана като искане по член 272 ДФЕС само ако е налице арбитражна клауза, която предоставя на съдилищата на Съюза компетентност за разглеждането на предявена на това основание жалба ( 80 ). Следователно това не е условие по принцип за извършване на промяна на правната квалификация, а представлява самостоятелно изискване за целите на проверката дали Общият съд е компетентен по член 272 ДФЕС да разгледа жалбата с променената правна квалификация ( 81 ).

132. Освен това бих искал също така да посоча, че Общият съд е споменавал възможността за преквалифицирането на искане по член 272 ДФЕС като жалба, подадена по член 263 ДФЕС, макар и в по-ограничен аспект. По-специално Общият съд все още не е установил дали условията от посочената му по-горе практика се прилагат в обратната хипотеза. Например в някои дела ( 82 ) Общият съд възприема подход, подобен на този в обжалваното определение, като констатира, че дори да е възможно такава промяна на правната квалификация, жалбата е подадена след изтичане на срока и следователно е недопустима. В друго дело ( 83 ) Общият съд само констатира, че жалбоподателят поддържа становището си, без да иска промяна на правната квалификация, като отхвърля жалбата като недопустима.

133. С оглед на посочената практика на Общия съд в настоящия случай ми се струва, че предвид представените пред Съда доказателства няма основание да се изключи принципната възможност за преквалифициране на искане на основание член 272 ДФЕС в жалба по член 263 ДФЕС, при условие че са изпълнени определени условия. Смятам, че подобна промяна на правната квалификация означава най-общо положение, в което жалбоподателят или ищецът е предявил иск или е подал жалба пред съдилищата на Съюза на дадено правно основание, но поради естеството си искът или жалбата е трябвало да се основава на друго правно основание. Така в интерес на процесуалната икономия съдилищата на Съюза могат да преквалифицират иска или жалбата по подходящото правно основание, за да не се изисква от ищеца или жалбоподателя да подава нов иск или нова жалба, сочейки това правно основание. По-специално обстоятелството, че съдилищата на Съюза могат да разгледат искане по член 272 ДФЕС само ако е налице арбитражна клауза, според мен по принцип не е пречка за такова преквалифициране, тъй като то предполага, че искането няма договорен характер, и във всички случаи то остава напълно непроменено с изключение на правното му основание.

134. Налице са основания и да се приеме, както посочват SC и Eulex Kosovo, че установените в практиката на Общия съд условия относно преквалифицирането на жалба на основание член 263 ДФЕС като искане по член 272 ДФЕС могат да се приложат по аналогия. Тези основания намират опора по-специално в интересите, свързани с утвърждаването на последователен подход в практиката на съдилищата на Съюза и с осигуряването на спазване на основните принципи на процесуалното право на Съюза, и по-специално правото на защита на страните по спора.

135. От това следва, че съдилищата на Съюза по принцип могат да преквалифицират искане по член 272 ДФЕС, в жалба на основание член 263 ДФЕС, без да се засягат правата на защита на страните, когато са изпълнени следните две условия: първо, ищецът или жалбоподателят изрично не се противопоставя, и второ, в искането е предявено поне едно основание, изведено от некомпетентност, съществено процесуално нарушение, нарушаване на Договорите или на всякаква правна норма, свързана с тяхното изпълнение, или злоупотреба с власт в съответствие с член 263, втора алинея ДФЕС. Освен това, макар да не представлява изрично условие за извършването на самото преквалифициране, съдилищата на Съюза трябва да проверят дали са компетентни съгласно член 263 ДФЕС да разгледат жалбата за отмяна с изменената правна квалификация.

136. Изричната воля на ищеца или жалбоподателя според мен представлява важен фактор в това отношение. Това е така, като се имат предвид изискванията, поставени във връзка с допустимостта на жалбите за отмяна и по-специално сроковете, предвидени в член 263, шеста алинея ДФЕС, които като цяло задължават жалбоподателя да действа в кратки срокове при подаването на жалба за отмяна, в сравнение с подаването на искането по член 272 ДФЕС, който не предвижда конкретен срок в това отношение. Поради това не би трябвало да е възможна промяна на правната квалификация, когато жалбоподателят изразява волята си жалбата да не се основава на член 263 ДФЕС. Както е видно от практиката на Общия съд ( 84 ), тази воля може да се установи в съответствие с релевантните процесуални норми уреждащи производството пред съдилищата на Съюза, например въз основа на становището на жалбоподателя или на отговор му на писмени или устни въпроси, поставени на жалбоподателя в хода на производството.

137. Първото основание на SC следва да се разгледа именно с оглед на тези съображения.

138. Според мен първата част от първото основание трябва да бъде отхвърлена. Действително в обжалваното определение Общият съд не е проверил дали е компетентен да разгледа преквалифицираната по член 263 ДФЕС жалба. Въпреки това с оглед на съдебната практика, посочена в точка 131 от настоящото заключение, Общият съд не е бил длъжен да провери компетентността си, преди да се произнесе по промяната на правната квалификация. Освен това няма никакво съмнение, че Общият съд е компетентен да се произнесе искането по член 272 ДФЕС с оглед на решение Jenkinson (вж. т. 60—63 от настоящото заключение) и след извършената преквалификация — по жалбата на основание член 263 ДФЕС с оглед на решение, H/Съвет и др. (вж. т. 52 и 53 от настоящото заключение). Поради това считам, че първата част на първото основание трябва да бъде отхвърлена по същество.

139. Считам, че втората част на първото основание трябва да бъде уважена. В обжалваното определение Общият съд е променил правната квалификация на третото искане от жалбата, без да провери дали са изпълнени условията, свързани с тази промяна, и по-специално дали жалбоподателят изрично не се противопоставя срещу него. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е променил правната квалификация на третото искане от жалбата в разрез с изричната воля на SC да не основава третото си искане на член 263 ДФЕС.

140. По сходни съображения считам, че третата част от първото основание, която в голяма степен е свързана с втората част от посоченото основание, също трябва да бъде уважена. Макар Общият съд да може да приеме решение по дадено дело, без да изслушва страните съгласно член 126 Процедурния правилник ( 85 ), той все пак е длъжен да вземе предвид изричната воля на жалбоподателя като едно от условията за промяна на правната квалификация на искане по член 272 ДФЕС, като жалба на основание член 263 ДФЕС, както току-що бе посочено. Следователно Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е преквалифицирал третото искане, без да е поискал становището на SC относно предвижданата промяна на правната квалификация.

141. Ето защо предлагам на Съда да уважи втората и третата част от първото основание и въз основа на това да отмени обжалваното определение.

Г. По петото основание (относно исканията за обезщетение за вреди във връзка с многократните искания за полагане на изпит за управление на моторно превозно средство)

1. Кратко резюме на доводите на страните

142. С петото основание, изведено от нарушение на член 268 ДФЕС и на член 340, втора алинея ДФЕС, на правото на справедливи и равни условия на труд и на правото на добра администрация, както и от нарушение на член 272 ДФЕС и на член 340, параграф 1 ДФЕС и на изискванията в поканата за подаване на кандидатури от 2014 г., SC твърди, че в точки 57—64 във връзка с точка 74 от обжалваното определение Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, тъй като приел, че исканията ѝ за ангажиране на договорната и извъндоговорната отговорност на Eulex Kosovo във връзка с многократните призиви за полагане на изпит за управление на моторно превозно средство са явно лишени от всякакво правно основание.

143. SC изтъква, че Общият съд е отхвърлил доводите ѝ относно договорната отговорност на Eulex Kosovo, тъй като изискването в поканата за подаване на кандидатури за притежаване на умения за управление на моторно превозно средство и за полагане на изпит за управление на четириколесно моторно превозно средство не може да се прилага по отношение на служител като SC, която е с увреждане.

144. Освен това, що се отнася до искането за ангажиране на извъндоговорната отговорност, SC твърди, че Общият съд е отхвърлил доводите ѝ, че тези искания са незаконосъобразни и нарушават правото ѝ да ѝ бъдат предоставени условия на труд, при които да се закриля здравето, сигурността и достойнството ѝ, както и правото ѝ на добра администрация. Общият съд също така допуснал грешка при прилагане на правото, приемайки, че жалбата не съдържа никакви доказателства, установяващи изпълнението на изискванията за наличие на причинно-следствената връзка с вредите, тъй като въз основа на практиката на Съда на публичната служба ( 86 ) SC счита, че жалбоподател, който претендира неимуществени вреди, не трябва да доказва изпълнението на тези изисквания.

145. Eulex Kosovo поддържа, че умението на SC да управлява четириколесно моторно превозно средство е съществен елемент от работата ѝ в Eulex Kosovo. Освен това SC не обосновала исканията си за обезщетение за вреди, а обстоятелството, че не е положила успешно изпитите за управление на моторно превозно средство, не било в причинно-следствена връзка нито с подадената срещу обжалваните решения жалба, нито с твърдените вреди.

2. Анализ на петото основание

146. Смятам, че петото основание следва да бъде отхвърлено.

147. В точка 64 от обжалваното определение Общият съд основава извода си относно договорната отговорност на Eulex Kosovo на обстоятелството, че трудовият договор изисква SC да може да управлява четириколесно моторно превозно средство. Трябва обаче да уточня, че SC не оспорва тази констатация, която е достатъчна, за да обоснове направения от Общия съд извод.

148. В точки 57—63 от обжалваното определение Общият съд обосновава преценката си да отхвърли искането на SC за ангажиране на извъндоговорната отговорност с обстоятелството, че жалбата не съдържа никаква информация, позволяваща на Общия съд да установи наличието на действителна вреда или на причинно-следствена връзка между укоримото поведение и твърдяната вреда. Общият съд взима това решение с оглед на постоянната съдебна практика, посочена в точки 58, 59 и 61 от обжалваното определение, съгласно която условията за ангажиране на извъндоговорната отговорност на Съюза са кумулативни ( 87 ) и ищецът трябва да представи убедителни доказателства за наличието на действителна вреда и за пряка причинно-следствена връзка ( 88 ).

149. Следва да се посочи, че SC не се опитва да докаже, че представените доказателства са достатъчни или че преценката на Общия съд се основава на изопачаване на тези доказателства, а само твърди, че е допусната грешка при прилагане на правото, която не може да бъде установена с оглед на постоянната съдебна практика. Следва да се добави, че съответните констатации в решенията на Съда на публичната служба, на които се позовава SC, са опровергани на етапа на обжалването ( 89 ).

150. Следователно предлагам третото основание да се отхвърли по същество.

VI. Относно последиците от частичната отмяна на обжалваното определение

151. Съгласно член 61 от Статута на Съда на Европейския съюз, ако жалбата е основателна, Съдът отменя решението на Общия съд. Той може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това, или да върне делото на Общия съд за постановяване на решение.

152. Не считам, че фазата на производството позволява на Съда сам да постанови решение по делото. Всъщност някои фактически твърдения по съществото на спора не са разгледани от Общия съд в обжалваното определение, тъй като той е приел някои искания за недопустими. В съответствие с исканията на SC и Eulex Kosovo делото следва да бъде върнато на Общия съд за постановяване на решение.

VII. Заключение

153. С оглед на изложеното предлагам на Съда да отмени определение на Общия съд на Европейския съюз от 19 септември 2018 г., SC/Eulex Kosovo (T‑242/17, EU:T:2018:586) в частта, в която Общият съд отхвърля жалбата на SC, с мотива че третото искане е недопустимо, и да върне делото на Общия съд за постановяване на решение по същество, като не се произнася по съдебните разноски.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Вж. по-специално заключението на генералния адвокат Kokott, представено по дело ADR Center/Комисия (C‑584/17 P, EU:C:2019:941, относно взаимодействието на членове 263 ДФЕС и 272 ДФЕС по отношение на прието от Комисията решение, което представлява изпълнително основание съгласно член 299 ДФЕС) и заключението на генералния адвокат Bobek, представено по дело European Union Satellite Centre/KF (C‑14/19 P, относно жалба за отмяна и искане за обезщетение, подадени от бивш договорно нает служител на агенция на Европейския съюз в рамките на ОВППС, попадащо в контекста на Правилника за длъжностните лица).

( 3 ) Вж. дял V, глава 2, раздел 2 ДЕС (членове 42—46).

( 4 ) Вж. член 42, параграф 1 и член 43, параграф 1 ДЕС.

( 5 ) Европейска служба за външна дейност, EU Missions and Operations Factsheet, 5 март 2018 г., стр. 2.

( 6 ) Вж. например генерална дирекция „Външна политика“ на Европейския парламент, Civilian and military personnel in CSDP missions and operations, 2017, р. 14.

( 7 ) За общо обсъждане на въпроса вж. например Blockmans, S. и Koutrakos, P. (eds), Research Handbook on the EU’s Common Foreign and Security Policy, Edward Elgar, 2018.

( 8 ) Вж. в това отношение информационната справка на ЕСВД, посочена в бележка под линия 5 от настоящото заключение, стр. 2.

( 9 ) Регламент № 31 (ЕИО), 11 (ЕОАЕ), установяващ Правилника за длъжностните лица и Условията за работа на другите служители на Европейската икономическа общност и на Европейската общност за атомна енергия (OВ Р 045, 1962 г.), последно изменен в OВ C 420, 2019 г. стр. 22. Вж. член 6 от Решение 2010/427/EС на Съвета от 26 юли 2010 година за определяне на организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност (ОВ L 201, 2010 г., стр. 30).

( 10 ) Вж. напр. решение от 12 ноември 2015 г., Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, т. 65); заключение на генералния адвокат Jääskinen, представено по дело Elitaliana Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2014:2416, т. 58—63) и определение от 4 юни 2012 г., Elti/Делегация на Съюза в Черна гора (T‑395/11, EU:T:2012:274).

( 11 ) Вж. член 11 от Решение (ОВППС) 2015/1835 на Съвета от 12 октомври 2015 година за определяне на статута, седалището и реда и условията за дейността на Европейската агенция по отбрана (преработен текст) (ОВ L 266, 2015 г., стр. 55), член 8 от Решение 2014/401/ОВППС на Съвета от 26 юни 2014 година относно Сателитния център на Европейския съюз и за отмяна на Съвместно действие 2001/555/ОВППС за създаването на Сателитен център на Европейския съюз (ОВ L 188, 2014 г., стр. 73).

( 12 ) ОВ L 42, 2008 г., стр. 92.

( 13 ) ОВ L 146, 2018 г., стр. 5.

( 14 ) Вж. напр. Специален доклад № 18/2012 на Европейската сметна палата, „Помощ от Европейския съюз за Косово в областта на върховенството на закона“. За подробно обсъждане на Eulex Kosovo вж. също например Spernbauer, M., EU Peacebuilding in Kosovo and Afghanistan: Legality and Accountability, Martinus Nijhoff, 2014.

( 15 ) Вж. също членове 11 и 12 от Съвместно действие 2008/124.

( 16 ) Вж. също напр. член 10, параграф 2 от Съвместно действие 2008/124.

( 17 ) Член 1, параграф 2 от Решение 2010/322/ОВППС на Съвета от 8 юни 2010 година за изменение и удължаване на срока на действие на Съвместно действие 2008/124/ОВППС (ОВ L 145, 2010 г., стр. 13).

( 18 ) Член 9, параграф 3 от Съвместно действие 2008/124 още предвижда, че по изключение, в надлежно обосновани случаи, когато няма квалифицирани кандидатури от държавите членки, на работа на договорно основание могат съответно да бъдат наемани граждани на участващи трети държави.

( 19 ) Решение 2014/349/ОВППС на Съвета от 12 юни 2014 година за изменение на Съвместно действие 2008/124 (ОВ L 174, 2014 г., стр. 42), член 1, параграф 3.

( 20 ) Член 1, параграф 5 от Решение 2014/349 на Съвета от 12 юни 2014 г.. В член 2 от това решение се уточнява, че то влиза в сила в деня на приемането му (12 юни 2014 г.).

( 21 ) Това е формулирано по малко по-различен начин в членове 22 и 23.2 от първия и втория трудов договор (които препращат към SOP и административните части на OPLAN, включително към COC) в сравнение с член 1.2 от третия, четвъртия и петия трудов договор (които препращат към CONOPS/OPLAN, включително и към COC и относимите SOP).

( 22 ) Вж. във връзка с това Специален доклад № 18/2012 на Европейската сметна палата, посочен в бележка под линия 14 от настоящото заключение, точка 68, бележка под линия 52. Относно OPLAN вж. също членове 4 и 5 от Съвместно действие 2008/124.

( 23 ) Това е формулирано по малко по-различен начин в членове 1.1, 1.2 и 23.3 от първия и втория трудов договор (които не споменават CONOPS) в сравнение с членове 1.1 и 22.2 от третия, четвъртия и петия трудов договор (където не се споменава COC).

( 24 ) Първото основание е изведено от твърдения за нарушение на точки 4 и 6 от SOP относно реорганизацията, както и на точки 5 и 7 от SOP относно подбора на персонал. Второто основание е изведено от твърдения за нарушение на точки 7.2(f) и 7.3(c) от SOP относно подбора на персонал, на член 3.2 от COC, на договорните принципи на справедливост и добросъвестност, както и на правото на добра администрация. Третото основание е изведено от твърдения за нарушение на принципа на безпристрастност и на правото на добра администрация. Четвъртото основание е изведено от твърдения за нарушение на правото на справедливи и равни условия на труд, на меморандума за решение от 26 януари 2011 г. относно „предложение за въвеждане на оценка на уменията за управление на моторно превозно средство“, на изискванията, посочени в поканата за подаване на кандидатури от 2014 г., както и на правото на добра администрация. Петото основание е изведено от твърдения за нарушение на правото на справедливи и равни условия на труд.

( 25 ) Вж. бележка под линия 24 от настоящото заключение.

( 26 ) Вж. бележки под линия 35 и 38 от настоящото заключение. В точка 33 от представената писмена защита Eulex Kosovo потвърждава становището си във връзка с възражението си за недопустимост, по-специално че SC не е доказала, че е изчерпала всички налични вътрешни правни способи за защита в рамките на Eulex Kosovo. Тъй като пред Съда не е представена никаква информация, че SC не може да отнесе настоящия спор до Съда, няма да разглеждам този довод по-нататък.

( 27 ) Вж. например решение от 12 ноември 2015 г., Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, т. 37).

( 28 ) Вж. например решение от 28 март 2017 г., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 60). Както Съдът постановява в точки 60—81 от това решение, Договорите предвиждат някои изключения, които не са релевантни за настоящото дело.

( 29 ) Вж. например решения от 19 юли 2016 г., Н/Съвет и др. (C‑455/14 Р, EU:C:2016:569, т. 40 и цитираната съдебна практика), и от 28 март 2017 г., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 74 и 75).

( 30 ) За подробно обсъждане вж. например Butler, G. Constitutional Law of the EU’s Common Foreign and Security Policy: Competence and Institutions in External Relations, Hart, 2019, рр. 145—222; Koutrakos, P. Judicial review in the EU’s Common Foreign and Security Policy. (2018) 67 International and Comparative Law Quarterly 1.

( 31 ) Решение от 12 ноември 2015 г. (C‑439/13 Р, EU:C:2015:753, т. 41—50).

( 32 ) Регламент № 1605/2002 от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198), изменен с Регламент № 1081/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (ОВ L 311, 2010 г., стр. 9), в сила към момента на настъпване на фактите по това дело.

( 33 ) Решение от 19 юли 2016 г. (C‑455/14 Р, EU:C:2016:569, т. 39—61). В резултат на втора уважена жалба, подадена пред Съда (C‑413/18 P), делото понастоящем е все още висящо пред Общия съд (T‑271/10 RENV II).

( 34 ) Вж. в това отношение решение от 12 април 2018 г., PY/EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181, т. 53), което се отнася до искане на основание член 272 ДФЕС, предявено от договорно нает служител, който изпълнява гражданска мисия по линия на ОПСО. Вж. също така точка 98 от настоящото заключение.

( 35 ) Запитана в съдебното заседание, Eulex Kosovo посочва, че от решение H/Съвет и др. следва, че съдилищата на Съюза са компетентни по въпросите, свързани с управление на персонала, като тези по настоящото дело.

( 36 ) Вж. например решение от 27 октомври 1989 г., Mulfinger и др./Комисия (С‑249/87, EU:C:1989:614, т. 10 и цитираната съдебна практика).

( 37 ) Преди да се прилага това решение, вж. например решение от 12 ноември 2015 г., Elitaliana/Eulex Kosovo (C‑439/13 P, EU:C:2015:753, по-специално т. 58 и 59).

( 38 ) По-специално в точки 9—11 от представената писмена защита Eulex Kosovo подчертава, че въз основа на решение от 5 юли 2018 г.Jenkinson/Съвет и др. (C‑43/17 P, EU:C:2018:531) тя не поддържа доводите във възражението си за недопустимост по отношение на клаузите на трудовите договори, с които се предоставя компетентност на съдилищата в Брюксел.

( 39 ) Решение от 5 юли 2018 г. (C‑43/17 Р, EU:C:2018:531).

( 40 ) Решение от 5 юли 2018 г. (C‑43/17 Р, EU:C:2018:531, и по-специално т. 1—3). Понастоящем това дело е висящо пред Общия съд (T‑602/15 RENV).

( 41 ) Решение от 5 юли 2018 г.Jenkinson (C‑43/17 Р, EU:C:2018:531, по-специално т. 40—48).

( 42 ) SC се позовава по-специално на заключението на генералния адвокат Kokott по дело Planet/Комисия (C‑564/13 P, EU:C:2014:2352).

( 43 ) В това отношение SC се позовава на решение от 12 април 2018 г., PY/EUCAP Sahel Niger (T‑763/16, EU:T:2018:181).

( 44 ) SC се позовава по-специално на решение от 5 юли 2018 г., Jenkinson (C‑43/17 P, EU:C:2018:531), и определение от 30 септември 2014 г., Bitiqi и др./Комисия и др. (T‑410/13, непубликувано, EU:T:2014:871).

( 45 ) SC се позовава в това отношение на решение от 19 юли 2016 г., Н/Съвет и др. (C‑455/14 P, EU:C:2016:569).

( 46 ) Eulex Kosovo се позовава по-специално на решения от 18 декември 1986 г., Комисия/Zoubek (426/85, EU:C:1986:501), и от 18 април 2013 г., Комисия/Systran и Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245).

( 47 ) Вж. например решение от 7 ноември 2019 г., Rose Vision/Комисия (C‑346/18 P, непубликувано, EU:C:2019:939, т. 99).

( 48 ) Вж. например решение от 18 април 2013 г., Комисия/Systran и Systran Luxembourg (C‑103/11 P, EU:C:2013:245, т. 58).

( 49 ) Вж. по-специално решение от 26 февруари 2015 г., Planet/Комисия (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, т. 21).

( 50 ) Вж. например решение от 5 юли 2018 г., Jenkinson (C‑43/17 Р, EU:C:2018:531, т. 40).

( 51 ) Вж. например решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 37).

( 52 ) Вж. например решение от 20 септември 2016 г., Mallis и Malli/Комисия и ЕЦБ (C‑105/15 P—C‑109/15 P, EU:C:2016:702, т. 51).

( 53 ) Решение от 9 септември 2015 г. (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, т. 20). Вж. също например определение от 29 септември 2016 г., Investigación y Desarrollo en Soluciones y Servicios IT/Комисия (C‑102/14 P, непубликувано, EU:C:2016:737, т. 55), и решение от 28 февруари 2019 г., Alfamicro/Комисия (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, т. 50). За общо обсъждане вж. например Neframi, E. Le contentieux des clauses compromissoires — In: Contentieux en droit de l’Union européenne, Larcier, 2014, р. 561—581.

( 54 ) Вж. например решение от 9 септември 2015 г., Lito (C‑506/13 Р, EU:C:2015:562, т. 19).

( 55 ) Вж. например решения от 9 септември 2015 г., Lito (C‑506/13 Р, EU:C:2015:562, т. 22—25), и от 28 февруари 2019 г., Alfamicro/Комисия (C‑14/18 Р, EU:C:2019:159, т. 52—57).

( 56 ) Вж. определения от 31 март 2011 г., Mauerhofer/Комисия (C‑433/10 Р, непубликувано, EU:C:2011:204, по-специално т. 37, 38 и 61), и от 21 април 2016 г., Borde и Carbonium/Комисия (C‑279/15 Р, непубликувано, EU:C:2016:297, по-специално т. 30, 31 и 42).

( 57 ) Вж. например решения от 18 април 2013 г., Комисия/Systran и Systran Luxembourg (C‑103/11 Р, EU:C:2013:245, по-специално т. 64—66), и от 10 юли 2019 г., VG/Комисия (C‑19/18 Р, EU:T:2019:578, по-специално т. 29, 30 и 42).

( 58 ) Вж. например решение от 10 юли 2014 г., Nikolaou/Сметна палата (C‑220/13 Р, EU:C:2014:2057, т. 52).

( 59 ) Например OPLAN, COC и SOP се посочват в някои разпоредби от последния трудов договор, като включително в членове 17.1 и 17.2 от него предвиждат, че неспазването „на договора и/или на SOP на Eulex Kosovo“ може да е основание за ангажиране на „дисциплинарната отговорност на служителя по SOP на Eulex Kosovo“, и че дисциплинарното наказание се определя по вид измежду посочени в COC.

( 60 ) Eulex Kosovo Human Resources Office, Standard Operating Procedure (SOP) on the Principles and Process of Reconfiguration, 26 May 2016, p. 5 (Служба за човешки ресурси на Eulex Kosovo, Стандартни оперативни процедури (SOP) относно принципите и процеса на реорганизация, 26 май 2016 г., стр. 5 (курсивът е мой).

( 61 ) Решение от 12 април 2018 г. (T‑763/16, EU:T:2018:181, по-специално т. 5, 6 и 66). В крайна сметка Общият съд приема, че са нарушени релевантните разпоредби от кодекса за поведение и присъжда на ищеца обезщетение за вреди.

( 62 ) Вж. в това отношение решение от 18 април 2013 г., Комисия/Systran и Systran Luxembourg (C‑103/11 Р, EU:C:2013:245, т. 64—67 и 76).

( 63 ) Решение от 14 октомври 2004 г., Pflugradt/ЕЦБ (C‑409/02 Р, EU:C:2004:625, по-специално т. 31—38).

( 64 ) Вж. решение от 5 юли 2018 г., Jenkinson (C‑43/17 Р, EU:C:2018:531, по-специално т. 1—3, 34 и 40—48).

( 65 ) Вж. заключението на генералния адвокат Szpunar, представено по дело Jenkinson (C‑43/17 Р, EU:C:2018:231, по-специално т. 39, 47 и 48).

( 66 ) Определение на Общия съд от 30 септември 2014 г. (T‑410/13, непубликувано,EU:T:2014:871, по-специално т. 2—11, 25, 27 и 28).

( 67 ) Определение от 27 септември 2018 г. (T‑302/18, непубликувано, EU:T:2018:621, по-специално т. 1, 2, 12, 13 и 21).

( 68 ) Вж. в това отношение документа на Европейския парламент, посочен в бележка под линия 6 от настоящото заключение, стр. 17.

( 69 ) Комисия и ВП, Съвместен план за действие за изпълнение на Гражданския пакт в областта на ОПСО, SWD (2019) 173 окончателен, 30 април 2019 г., коментар 10, стр. 7. Както е посочено в раздел 1 от него, Гражданският пакт в областта на ОПСО е основен стратегически документ, който има за цел укрепване на гражданското измерение на ОПСО.

( 70 ) SC се позовава по-специално на определение от 12 октомври 2011 г., Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Комисия (T‑353/10, EU:T:2011:589), и на решение от 24 октомври 2014 г., Technische Universität Dresden/Комисия (T‑29/11, EU:T:2014:912).

( 71 ) Eulex Kosovo се позовава на решение от 8 октомври 2008 г., Helkon Media/Комисия (T‑122/06, непубликувано, EU:T:2008:418).

( 72 ) Вж. решение от 15 март 2005 г., Испания/Евроюст (C‑160/03, EU:C:2005:168, т. 35).

( 73 ) Вж. например определение от 24 октомври 2019 г., Обединено кралство/Комисия (T‑188/19, непубликувано, EU:T:2019:772, т. 28).

( 74 ) Вж. например решение от 6 октомври 2015 г., Technion and Technion Research & Development Foundation/Комисия (T‑216/12, EU:T:2015:746, т. 60).

( 75 ) Вж. например решение от 20 юни 2018 г., KV/EACEA (T‑306/15 и T‑484/15, непубликувано, EU:Т:2018:359, т. 49).

( 76 ) За жалба, при която са били изпълнени и двете условия, вж. решение от 20 юни 2018 г., KV/EACEA (T‑306/15 и T‑484/15, непубликувано, EU:T:2018:359, т. 50—53).

( 77 ) Вж. например определение от 14 май 2019 г., Ayuntamiento de Enguera/Комисия (T‑602/18, непубликувано, EU:Т:2019:332, т. 23, 30 и 31). Становището на жалбоподателя относно промяната на правната квалификация може да бъде установено на базата на неговите изрични или конклудентни действия, вж. например решение от 16 октомври 2014 г., Federación Española de Hostelería/EACEA (T‑340/13, непубликувано, EU:T:2014:889, т. 36).

( 78 ) Вж. например определение от 15 февруари 2016 г., InAccess Networks Integrated Systems/Комисия (T‑82/15, непубликувано, EU:Т:2016:90, т. 55—62). Вж. в това отношение и решение от 17 юни 2010 г., CEVA/Комисия (Т‑428/07 и T‑455/07, EU:Т:2010:240, т. 57—64).

( 79 ) За жалба, при която не е изпълнено нито едно от двете условия, вж. определение от 10 май 2004 г., Musée Grevin/Комисия (T‑314/03 и T‑378/03, EU:T:2004:139, т. 88).

( 80 ) Вж. в този смисъл определение от 24 октомври 2019 г., Обединено кралство/Комисия (T‑188/19, непубликувано, EU:T:2019:772, т. 34).

( 81 ) Вж. например определение от 12 октомври 2011 г., Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro/Комисия (T‑353/10, EU:T:2011:589, т. 33), и решение от 24 октомври 2014 г., Technische Universität Dresden/Комисия (T‑29/11, EU:T:2014:912, т. 42—51).

( 82 ) Вж. решение от 8 октомври 2008 г., Helkon Media/Комисия (T‑122/06, непубликувано, EU:Т:2008:418, т. 53—55), и определение от 13 май 2016 г., CEVA/Комисия (T‑601/15, непубликувано, EU:Т:2016:316, т. 27 и 28).

( 83 ) Вж. решение от 17 януари 2019 г., Aristoteleio Panepistimio Thessalonikis/ERCEA (T‑348/16 OP, непубликувано, EU:T:2019:14, т. 167—175; обжалвано по висящо дело C‑280/19 P).

( 84 ) Вж. в това отношение бележка под линия 77 от настоящото заключение.

( 85 ) Вж. в това отношение решение от 16 май 2019 г., Pebagua/Комисия (C‑204/18 P, непубликувано, EU:C:2019:425, т. 31).

( 86 ) SC се позовава на решения от 11 юли 2013 г., СС/Парламент (F‑9/12, EU:F:2013:116, т. 128), и от 10 юли 2014 г., Cg/ЕИБ (F‑115/11, EU:F:2014:187, т. 132).

( 87 ) Вж. например решени