ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

А. COLLINS

представено на 20 януари 2022 година ( 1 )

Дело C‑430/21

RS

(Действие на решенията на конституционен съд)

(Преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова, Румъния)

„Преюдициално запитване — Правова държава — Принцип на независимост на съдебната власт — Член 2 ДЕС — Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС — Член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Разпоредба, която се съдържа в конституцията на държава членка и която съгласно тълкуването на конституционния съд на тази държава членка не допуска националните съдилища да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредби от националното право, обявени с решение на този конституционен съд за конституционосъобразни — Дисциплинарно производство“

I. Въведение

1. Може ли на национален съд да бъде забранено да проверява съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е обявена за конституционосъобразна от конституционния съд на тази държава членка, и да бъде изложен на опасност от дисциплинарни производства и наказания, ако извърши такава проверка? Това е основният въпрос в настоящото преюдициално запитване, отправено от Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова, Румъния). По същество запитването се отнася до тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). То изисква от Съда отново да тълкува тези разпоредби в контекст, в който национален конституционен съд пряко оспорва предимството на правото на Съюза.

2. Запитването е свързано с подадена пред запитващата юрисдикция жалба относно продължителността на производство срещу прокурор и двама съдии пред Parchetul de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie — Secția pentru Investigarea Infracțiunilor din Justiție (отдел на прокуратурата за разследване на престъпления, извършени в рамките на съдебната система (наричан по-нататък „ОРПСС“).

3. В решение от 18 май 2021 г., Asociaţia Forumul Judecătorilor din România и др. (C‑83/19, C‑127/19, C‑195/19, C‑291/19, C‑355/19 и C‑397/19, EU:C:2021:393) (наричано по-нататък „решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România“) ( 2 ), Съдът постановява по-специално че националното законодателство, предвиждащо създаването на ОРПСС, противоречи на правото на Съюза, ако създаването му не е обосновано от обективни и проверими изисквания, свързани с доброто правораздаване, и не е съпроводено от специфични гаранции, посочени от Съда ( 3 ).

4. С Решение № 390/2021 ( 4 ), постановено на 8 юни 2021 г., Curtea Constituțională (Конституционен съд на Румъния) отхвърля искането за установяване на противоконституционност на разпоредбите от националното законодателство относно създаването и функционирането на ОРПСС. Curtea Constituțională (Конституционен съд) отбелязва, че в предишни свои решения е приел, че въпросните разпоредби са конституционосъобразни, и заявява, че не вижда причина да се отклони от тези решения, независимо от решението на Съда по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Curtea Constituțională (Конституционен съд) признава, че макар член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния да предвижда предимство на правото на Съюза пред противоречащите му разпоредби на националното право, този принцип не може да изключи или отрече националната конституционна идентичност. Тази разпоредба само гарантирала предимството на правото на Съюза пред „законодателство, което в йерархията на нормативните актове стои под Конституцията“. Тя не предоставяла предимство на правото на Съюза пред Конституцията на Румъния, в резултат на което националният съд нямал правомощия да проверява съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е обявена за конституционосъобразна от Curtea Constituțională (Конституционен съд). Така Решение № 390/2021 има ясни последици за предимството на правото на Съюза и за действието на решенията на Съда на Европейския съюз, които се разпростират извън обхвата на съдебните спорове, свързани със ОРПСС.

5. Въпросите, отправени от Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова), не са пряко свързани с предимството на правото на Съюза или със съответствието с това право на създаването и функционирането на ОРПСС. Те по-скоро се фокусират върху ролята на националните съдилища за осигуряване на ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, и върху независимостта на съдебната власт на фона на постановеното от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021.

6. Преди да разгледам отправените преюдициални въпроси, ще се спра на релевантните разпоредби от националното право, спора в главното производство и производството пред Съда по настоящото дело.

II. Румънското право

А. Конституцията на Румъния

7. Член 148, параграфи 2—4 от Constituția României (наричана по-нататък „Конституцията на Румъния“) предвижда: „(2) След присъединяването разпоредбите на учредителните договори на Европейския съюз, както и останалите общностни разпоредби със задължителен характер имат предимство пред разпоредбите от вътрешното право, които им противоречат, при спазване на разпоредбите на Акта за присъединяване. (3) Разпоредбите на параграфи 1 и 2 се прилагат по аналогия към присъединяването към актовете за ревизиране на Учредителните договори на Европейския съюз. (4) Парламентът, президентът на Румъния, правителството и съдебната власт гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от Акта за присъединяване и от разпоредбите на параграф 2“.

Б. Наказателно-процесуален кодекс

8. В член 4881 от Codul de procedură penală (Наказателно-процесуален кодекс) се предвижда по-специално, че ако наказателното преследване не е приключило в разумен срок, засегнатото лице може да подаде жалба най-малко една година след началото на наказателното производство с искане за ускоряване на производството.

9. В член 4885, параграф 1 от Наказателно-процесуалния кодекс се предвижда по-специално, че когато се произнася по жалбата, съдебният състав по правата и свободите или компетентният съд трябва да провери продължителността на производството въз основа на предприетите мерки, документите в преписката по делото и представените становища.

10. В член 4886, параграф 1 от Наказателно-процесуалния кодекс се предвижда по-специално, че когато съдебният състав по правата и свободите или компетентният съд счете, че жалбата е основателна, той уважава жалбата и определя срок, в който прокурорът трябва да се произнесе по делото.

В. Закон № 303/2004

11. Съгласно член 99, буква ș) от Legea nr. 303/2004 privind statutul judecătorilor și procurorilor (Закон № 303/2004 за статута на съдиите и прокурорите) от 28 юни 2004 г. (наричан по-нататък „Закон № 303/2004“) неизпълнението на решенията на Конституционния съд представлява дисциплинарно нарушение ( 5 ).

III. Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси

12. RS е осъден по наказателно дело в Румъния. На 1 април 2020 г. съпругата на RS подава съобщение за извършено престъпление от трима магистрати: един прокурор и двама съдии. В съобщението си тя обвинява прокурора в злоупотреба с процесуални права и в злоупотреба със служебно положение. По същество тя твърди, че прокурорът е образувал наказателното производство в нарушение на правото на защита на RS и че е повдигнал обвинение срещу него въз основа на неверни свидетелски показания. Освен това съпругата на RS обвинява двамата съдии в злоупотреба със служебно положение, тъй като в хода на въззивното производство не разгледали и не се произнесли по искане за нова правна квалификация на фактите, нарушавайки така правото на защита на RS.

13. Тъй като жалбата се отнася до лица, които имат качеството магистрати, тя е заведена в ОРПСС. На 14 април 2020 г. прокурорът от ОРПСС образува наказателно производство срещу магистратите за злоупотреба с процесуални права и злоупотреба със служебно положение.

14. На 10 юни 2021 г. RS подава до Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова), който е компетентен по дела, свързани с правата и свободите, жалба относно продължителността на висящото пред ОРПСС наказателно производство. Той иска от този съд да определи срок, в който прокурорът по делото да приключи работа по него.

15. По искане на запитващата юрисдикция ОРПСС ѝ изпраща преписката, свързана с наказателното преследване.

16. Запитващата юрисдикция отбелязва, че в рамките на производството, с което е сезирана, трябва да уважи или да отхвърли жалбата. Ако я отхвърли, трябва да върне преписката на ОРПСС с мотива, че разумната продължителност не е била нарушена. Ако запитващата юрисдикция уважи жалбата, тя следвало да определи срок за разглеждане на преписката, която ще бъде върната на ОРПСС. Неспазването на този срок нямало да доведе до никакви правни последици.

17. Запитващата юрисдикция счита, че за да се произнесе по искането, с което е сезирана, трябва да извърши анализ на: i) националната правна уредба, с която се урежда създаването и функционирането на ОРПСС, ii) критериите, разработени от Съда в решението му по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, за да реши дали ОРПСС действа в противоречие с правото на Съюза, и iii) значението, което има за създаването и функционирането на ОРПСС, Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд) за отхвърляне на възражението за противоконституционност на членове 881—889 от Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară (Закон № 304/2004 за организацията на съдебната власт) от 28 юни 2004 г. (Официален вестник на Румъния, част I, бр. 827 от 13 септември 2005 г.) (наричан по-нататък „Закон № 304/2004“).

18. Според запитващата юрисдикция в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România Съдът постановява, че член 2, член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и Решение 2006/928 на Комисията трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, която предвижда създаването на специализиран отдел в прокуратурата, който има изключителна компетентност да разследва престъпленията, извършени от съдии и прокурори, освен ако създаването на такъв отдел не е обосновано от обективни и проверими изисквания, свързани с доброто правораздаване, и не е съпроводено от специфични гаранции. Освен това принципът на предимство на правото на Съюза трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска конституционна правна уредба на държава членка, тълкувана от нейната конституционна юрисдикция, според която по-ниска по степен юрисдикция няма право по собствена инициатива да остави без приложение национална разпоредба, попадаща в приложното поле на Решение 2006/928, която в светлината на решение на Съда тя счита за противоречаща на Решение 2006/928 или на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.

19. От частите от Решение № 390/2021, които запитващата юрисдикция цитира в акта си за преюдициално запитване, става ясно, че Curtea Constituțională (Конституционен съд) признава, че съгласно член 148 от Конституцията на Румъния, който урежда отношенията между националното право и правото на Съюза, той трябва да осигурява прилагането с предимство на правото на Съюза. „Това прилагане с предимство обаче не трябва да се тълкува като изключване или отричане на националната конституционна идентичност, прогласена в член 11, параграф 3 във връзка с член 152 от Конституцията, като гаранция за същностно ядро на идентичност на Конституцията на Румъния, което не трябва да се релативизира в процеса на европейска интеграция. По силата на тази конституционна идентичност Конституционният съд е оправомощен да осигури предимството на Конституцията на територията на Румъния (вж. mutatis mutandis решение от 30 юни 2009 г., 2 BvE 2/08 и др., постановено от Федералния конституционен съд на Федерална република Германия)“ ( 6 ).

20. Curtea Constituțională (Конституционен съд) счита, че съдилищата имат право да проверяват съответствието на разпоредба, която е част от националния правен ред, с разпоредбите на правото на Съюза, в светлината на член 148 от Конституцията. Ако установят противоречие, те имали правомощието да прилагат с предимство разпоредбите на правото на Съюза в спорове относно субективните права на гражданите. Curtea Constituțională (Конституционен съд) счита, че под понятието „национален правен ред“ се има предвид изключително законодателство, което в йерархията на нормативните актове стои под Конституцията, тъй като тя е запазила висшата си позиция в йерархията на нормативните актове от румънското право по силата на член 11, параграф 3 от Конституцията на Румъния. Следователно член 148 от Конституцията на Румъния не придавал на правото на Съюза прилагане с предимство спрямо Конституцията на Румъния, така че националните съдилища не били оправомощени да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба на вътрешното право, приета за конституционосъобразна в светлината на член 148 от Конституцията ( 7 ).

21. Curtea Constituțională (Конституционен съд) също така счита, че задълженията, наложени с Решение 2006/928, са задължителни за румънските органи, компетентни да участват в институционалното сътрудничество с Европейската комисия (румънския парламент и румънското правителство). Тъй като съдилищата не са оправомощени да сътрудничат с политически институции на Европейския съюз, те не били обвързани по този начин. Curtea Constituțională (Конституционен съд) счита, че прилагането на точка 7 от диспозитива на решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România — съгласно която съд има „право по собствена инициатива да остави без приложение национална разпоредба, попадаща в приложното поле на Решение 2006/928, която в светлината на решение на Съда [на Европейския съюз] тя счита за противоречаща на Решение 2006/928 или на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС“ — няма основание в Конституцията на Румъния, тъй като член 148 от нея закрепва принципа на предимство на правото на Съюза над противоречащите му разпоредби на националното право. Докладите на Комисията до Европейския парламент и до Съвета относно напредъка на Румъния по механизма за сътрудничество и проверка, изготвени въз основа на Решение 2006/928 (наричани по-нататък „докладите по МСП“), поради тяхното съдържание и последици, както са установени от Съда в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, според Curtea Constituțională (Конституционен съд), „не представляват разпоредби от правото на Съюза, на които съдът трябва да признава прилагане с предимство, като оставя без приложение националната правна уредба“. Националните съдилища не можели да вземат решения за прилагането с предимство на препоръките за сметка на националната правна уредба, тъй като докладите по МСП не били нормативни актове и поради това не можели да влязат в противоречие с вътрешното законодателство. По този начин решението на Curtea Constituțională (Конституционен съд) потвърждава извода, че разпоредбата на националното право е в съответствие с Конституцията на Румъния, като се позовава на член 148 от нея ( 8 ).

22. Тъй като решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România не може да промени съдебната практика на Curtea Constituțională (Конституционен съд) относно значението за създаването и функционирането на ОРПСС на Решение 2006/928 по отношение на контрола за конституционосъобразност и нарушението на член 148 от Конституцията, Curtea Constituțională (Конституционен съд) отхвърля като неоснователно възражението за противоконституционност, повдигнато по отношение на Закон № 304/2004.

23. Запитващата юрисдикция счита, че поставените въпроси са пряко свързани с решаването на делото, с което е сезирана. Жалбата относно продължителността на наказателното производство се отнасяла до производството пред ОРПСС. Съдията, който разглежда тази жалба, бил длъжен да разгледа всички обстоятелства, които оказват влияние върху продължителността на наказателното производство. Сред тях били нормативните актове, уреждащи дейността на ОРПСС, служебната натовареност на ОРПСС спрямо броя на прокурорите, темповете на решаване на делата и дали ОРПСС работи в съответствие с решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Това щяло да позволи на съдията, който разглежда жалбата, да определи дали работата на ОРПСС в настоящата регулаторна рамка и в настоящия състав е обоснована от обективни и проверими изисквания, свързани с доброто правораздаване. По-конкретно възниква въпросът дали ОРПСС е в състояние да проведе наказателното производство при зачитане правото на всяко лице на справедлив процес, включително що се отнася до продължителността на производството. Запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно точка 221 от решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România за правата, закрепени в членове 47 и 48 от Хартата, е важно по-конкретно правилата относно организацията и функционирането на специален отдел в прокуратурата като ОРПСС да са създадени така, че да не пречат делата на засегнатите съдии и прокурори да бъдат разглеждани в разумен срок.

24. Освен това според запитващата юрисдикция следва да се реши дали тя може да върне преписката за продължаване на наказателното производство от отдел в прокуратурата, по отношение на който в светлината на решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România може да се счита, че действа в нарушение на правото на Съюза.

25. Запитващата юрисдикция счита, че трябва да избере между прилагането на правото на Съюза, както е тълкувано от Съда в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, и прилагането на Решение № 390/2021. Ако съдията избере да приложи решението на Съда и да остави без приложение Решение № 390/2021, срещу него можело да бъде образувано дисциплинарно производство в съответствие с член 99, буква ș) от Закон № 303/2004, тъй като неспазването на решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд) представлявало дисциплинарно нарушение. Това дисциплинарно производство можело да доведе до отстраняване на съдията от длъжност. Възможността за настъпването на тези последици било в състояние да засегне независимостта на съдията при вземането на решение по разглежданото от него дело.

26. Запитващата юрисдикция се позовава също така на случая със съдия от Curtea de Apel Pitești (Апелативен съд Питещ, Румъния), за който се съобщава в пресата. Прилагайки членове 2 и 19 ДЕС, Решение 2006/928 и решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, този съдия от Curtea de Apel Pitești (Апелативен съд Питещ) постановил, че ОРПСС „не е обоснован от обективни и проверими изисквания, свързани с доброто правораздаване, и не разполага със специфични гаранции, които да позволяват, от една страна, да се изключат всички рискове посоченият отдел да се използва като инструмент за политически контрол над дейността на отделните съдии и прокурори, което води до нарушаване на независимостта на последните, и от друга страна, да гарантират, че неговите правомощия могат да бъдат упражнявани по отношение на последните в съответствие със задълженията, произтичащи от членове 47 и 48 от [Хартата]“. По този начин той задължил прокуратурата да откаже да упражни компетентността си за вземане на решение по делото, което е довело до оставяне без приложение на разпоредбите на член 881 от Закон № 304/2004 при определяне на подсъдността. Вследствие на това решение Inspecția Judiciară (Съдебен инспекторат, Румъния) образувал дисциплинарно производство срещу този съдия за твърдяно нарушение, изразяващо се в упражняване на функциите му недобросъвестно или при груба небрежност при разглеждане на дело, образувано по жалба относно продължителността на производство.

27. При това положение запитващата юрисдикция си задава въпроса за съответствието с принципа на независимост на съдиите на практиката да се образува дисциплинарно производство срещу съдия, който въз основа на решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România е приел, че националните разпоредби относно ОРПСС противоречат на правото на Съюза.

28. При тези обстоятелства Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова) решава да спре производството и да отправи следните преюдициални въпроси към Съда: „1) Допуска ли принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от [Хартата], национална разпоредба като член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния, според тълкуването, което му е дадено от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в неговото решение № 390/2021, съгласно която националните съдилища нямат право да проверяват съответствието на национална разпоредба, обявена за конституционосъобразна с решение на Curtea Constituțională, с разпоредбите на правото на Европейския съюз? 2) Допуска ли принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от [Хартата], национална разпоредба като член 99, буква ș) от [Закон № 303/2004], който позволява да се образува дисциплинарно производство и да бъдат наложени дисциплинарни наказания на съдия поради неспазване на решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд), в случай че той трябва да признае прилагането с предимство на правото на Европейския съюз пред съображения от решение на Curtea Constituțională — национална разпоредба, която лишава съдията от правото да приложи решение на Съда на ЕС, което счита за имащо предимство? 3) Допуска ли принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от [Хартата], национална съдебна практика, която забранява на съдията — под страх от дисциплинарни последици — да прилага практиката на Съда на Европейския съюз в наказателни производства, като например оспорването, свързано с разумната продължителност на наказателното производство, уредено в член 4881 от румънския наказателно-процесуален кодекс?“.

IV. Производство пред Съда

29. Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова) иска настоящото преюдициално запитване да бъде разгледано по реда на спешното преюдициално производство или, при условията на евентуалност, по реда на бързото производство в съответствие с член 23а от Статута на Съда.

30. В подкрепа на искането си запитващата юрисдикция посочва, че е образувано дисциплинарно производство относно прилагането на правото на Съюза в съответствие с тълкуването на Съда в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Това производство сериозно накърнявало независимостта на съдебната власт и стабилността на съдебната система. Освен това несигурността, създадена от разглежданата национална правна уредба, засягала функционирането на системата на съдебно сътрудничество, установена с член 267 ДФЕС.

31. На 30 юли 2021 г., след като изслушва съдията докладчик и генералния адвокат, първи състав на Съда отхвърля искането на Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова) преюдициалното запитване да бъде разгледано по реда на спешното преюдициално производство.

32. Що се отнася до искането за разглеждане на запитването по реда на бързото производство, член 105, параграф 1 от Процедурния правилник предвижда, че по искане на запитващата юрисдикция или, по изключение, служебно, след изслушване на съдията докладчик и генералния адвокат председателят на Съда може да реши определено преюдициално запитване да бъде разгледано по реда на бързо производство, когато естеството на делото изисква то да бъде разгледано в кратки срокове. Освен това, когато делото поражда сериозни неясноти, които засягат основни въпроси на националното конституционно право и правото на Съюза, може да е необходимо, предвид конкретните обстоятелства по съответното дело, то да бъде разгледано в кратки срокове ( 9 ).

33. На 12 август 2021 г., след като изслушва съдията докладчик и генералния адвокат, председателят на Съда решава настоящото преюдициално запитване да бъде разгледано по реда на бързото производство съгласно член 105, параграф 1 от Процедурния правилник. Председателят на Съда обосновава решението си с обстоятелството, че въпросите относно предимството на правото на Съюза, повдигнати с настоящото преюдициално запитване, са от основно значение за Румъния и за конституционния ред на Съюза.

34. Председателят на Съда определя срок за представяне на писмени становища до 27 септември 2021 г. В съответствие с член 105, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда датата на съдебното заседание е определена за 23 ноември 2021 г.

35. Писмени становища представят правителствата на Румъния, Нидерландия и Белгия, както и Европейската комисия. Към страните, други заинтересовани страни и румънското правителство са отправени писмени въпроси за отговор по време на съдебното заседание на 23 ноември 2021 г.

36. Румънското правителство и Комисията представят устни становища по време на съдебното заседание на 23 ноември 2021 г.

V. По допустимостта

37. Запитващата юрисдикция посочва, че необходимостта от отправяне на настоящото преюдициално запитване произтича от противоречието между Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд) и решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, и по-специално от необходимостта да се установи дали при разглеждането на жалбата, с която е сезирана, в съответствие с това решение на Съда запитващата юрисдикция може да провери разпоредбите, свързани със създаването и функционирането на ОРПСС, за да установи дали те противоречат на член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, както и на член 47 от Хартата.

38. В писмените становища не се съдържат възражения срещу допустимостта на поставените въпроси. В съдебното заседание на 23 ноември 2021 г. и румънското правителство, и Комисията приемат, че поставените въпроси са допустими.

39. Комисията счита, че обстоятелствата в главното производство са различни от тези по делото, по което е постановено решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234). На първо място, главното производство по посоченото дело не е свързано с правото на Съюза и от националните съдии не се изисква да прилагат правото на Съюза. За разлика от това, в разглежданото тук главно производство от националния съдия се изисква да приложи член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, Решение 2006/928 и решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. На второ място, от решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 54) се установява, че дисциплинарните производства срещу двамата съдии, отправили преюдициалните запитвания, са били прекратени. По този начин заплахата от дисциплинарно производство е станала хипотетична. В настоящия случай заплахата от дисциплинарно производство срещу съдията, отправил преюдициалното запитване, не е хипотетична, тъй като той все още не е приложил правото на Съюза. Освен това постановяването на решение, противоречащо на Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд), автоматично съставлява нарушение по член 99, буква ș) от Закон № 303/2004. На трето място, Комисията счита, че в светлината на тези съображения трите въпроса са свързани.

40. От своя страна румънското правителство изтъква значението на член 19, параграф 1 ДЕС във връзка със законосъобразността на продължителността на производството пред ОРПСС в главното производство. То също така приема, че опасността от налагане на дисциплинарни наказания на съдия може да бъде релевантен фактор в главното производство.

41. За пълнота на изложението предлагам да разгледам допустимостта на всички поставени въпроси.

42. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата, допуска разпоредба от националното право като тази, съдържаща се в член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния според тълкуването, което му е дадено от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021, съгласно която националните съдилища нямат право да проверяват съответствието на национална разпоредба, обявена за конституционосъобразна с решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд), с разпоредбите на правото на Европейския съюз.

43. Съгласно постоянната съдебна практика, макар че въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Съюза и са поставени от националния съд, се ползват с презумпция за релевантност, целта на производството по преюдициално запитване съгласно член 267 ДФЕС не е формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси. Напротив, видно от самия текст на тази разпоредба, отправеното преюдициално запитване трябва да е „необходимо“, за да може запитващата юрисдикция да постанови „нейното решение“ по образуваното пред нея дело ( 10 ).

44. Следователно член 267 ДФЕС предоставя на националните юрисдикции най-широко право да сезират Съда, ако счетат, че висящото пред тях дело повдига въпроси, които налагат тълкуване на разпоредбите на правото на Съюза за целите на решаването на отнесения до тях спор. Така например юрисдикция, която не се произнася като последна инстанция, трябва да бъде свободна да отправи до Съда въпросите, които смята за неизяснени, ако счита, че правните изводи на по-горен, дори и конституционен съд биха могли да доведат до постановяване на решение, което противоречи на правото на Съюза ( 11 ).

45. Без да се засяга разглеждането по същество на първия въпрос на запитващата юрисдикция, видно е, че постановеното от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021 би могло да доведе до постановяване на решение от запитващата юрисдикция, което противоречи на правото на Съюза, и по-специално на посочените в този въпрос разпоредби, а именно член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата. Поради това считам, че първият въпрос е допустим.

46. С втория и третия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата, допуска разпоредба от националното право или национална съдебна практика, която позволява образуването на дисциплинарно производство и налагането на дисциплинарни наказания на съдия, който прилага разпоредби от правото на Съюза съгласно тълкуването им от Съда и по този начин не изпълнява решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд).

47. Въпреки че в съдебното заседание румънското правителство и Комисията се съгласяват, че тези въпроси са допустими, с оглед на решението от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234), считам, че Съдът следва да разгледа този въпрос служебно.

48. По посоченото дело на Съда е поставен въпросът дали член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС не допуска национална правна уредба, която съществено увеличава опасността от накърняване на независимостта на съдиите или премахва гаранциите за провеждане на независими дисциплинарни производства срещу тях. Съдът постановява, че няма никаква връзка между разпоредбата от правото на Съюза, с която са свързани въпросите, а именно член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, и споровете, с които е сезирана запитващата юрисдикция и които се състоят в производства срещу държавната хазна за изплащане на суми и намаляване на наказателни присъди за лице със статут на „приел да свидетелства извършител“ ( 12 ). Освен това Съдът приема, че споровете в главните производства не са свързани с факта, че вследствие на отправените преюдициални запитвания срещу съдиите, които са ги отправили, евентуално са били образувани дисциплинарни производства ( 13 ).

49. Съгласен съм с Комисията, че трите преюдициални въпроса са взаимосвързани и се припокриват един с друг. И трите въпроса се отнасят до принципа на независимост на съдебната власт и съвместимостта с правото на Съюза на националните разпоредби, както са тълкувани от националния конституционен съд, които възпрепятстват или затрудняват прилагането на правото на Съюза от запитващата юрисдикция, а именно член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата, както са тълкувани от Съда. Освен това е очевидна връзката между разпоредбите от правото на Съюза, към които се отнасят тези въпроси, а именно член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и член 47 от Хартата, и спора в главното производство, който се отнася до законосъобразността на производството пред ОРПСС с оглед на решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România и Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд).

50. Освен това считам, че допустимостта на по-конкретния въпрос, повдигнат във втория и третия въпрос, а именно дали срещу съдията(ите), отправил(и) настоящото преюдициално запитване, може евентуално да бъдат образувани дисциплинарни производства съгласно член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 за това, че са приложили решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România или решението, което в крайна сметка може да бъде постановено от Съда в настоящото производство по преюдициално запитване, вместо да се съобразят с Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд), е „неразривно свързан“ ( 14 ) със същността на първия въпрос ( 15 ). Според мен би било неестествено да се пренебрегне тази връзка ( 16 ).

51. Освен това, като се имат предвид ясният и недвусмислен текст на член 99, буква ș) от Закон № 303/2004, възможността за такова дисциплинарно производство не е далечна, а реална по отношение на съдията(ите) в главното производство.

52. В това отношение в неотдавнашното си решение от 23 ноември 2021 г., IS (Незаконосъобразност на акта за преюдициално запитване) (C‑564/19, EU:C:2021:949, т. 85—87), Съдът прави разграничение от предходното си решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234).

53. В решението от 23 ноември 2021 г., IS (Незаконосъобразност на акта за преюдициално запитване) (C‑564/19, EU:C:2021:949, т. 85—87) Съдът приема, че е допустимо да се отправи запитване до Съда относно принципа на независимост на съдебната власт и възможността съгласно националното право да се образува дисциплинарно производство срещу съдия за отправяне на преюдициално запитване на основание член 267 ДФЕС. Съдът посочва, на първо място, че е налице тясна връзка между преюдициалния въпрос относно възможността за образуване на дисциплинарно производство и друг преюдициален въпрос, с който се иска тълкуване на член 267 ДФЕС. Така Съдът счита, че въпросът за евентуално дисциплинарно производство по същество има за цел да установи дали запитващият съдия може да не се съобрази с решението на висшестоящ съд, когато се произнася по същество в главното производство, без да има опасения, че в такъв случай образуваното срещу него дисциплинарно производство ще бъде възобновено. Съдът също така приема, че запитващият съдия е изправен пред процесуална пречка, която произтича от прилагането спрямо него на национална правна уредба и която той трябва да премахне, преди да може да разреши спора в главното производство без външна намеса и напълно независимо.

54. Считам, че по отношение на допустимостта на въпросите относно евентуално дисциплинарно производство срещу съдия, който е отправил преюдициално запитване и е изпълнил последващото решение на Съда, са налице ясни паралели между настоящото дело и делото, по което е постановено решението от 23 ноември 2021 г., IS (Незаконосъобразност на акта за преюдициално запитване) (C‑564/19, EU:C:2021:949, т. 85—87) ( 17 ). Ето защо предлагам на Съда да възприеме реалистичен подход по отношение на допустимостта на този въпрос в конкретния контекст на настоящото дело. Тъй като при разрешаването на спора в главното производство запитващият национален съд е обвързан с решението на Съда в производството по преюдициално запитване по въпросите на тълкуването на правото на Съюза ( 18 ), считам, че въпросите, свързани с опасността от ангажиране на дисциплинарната отговорност на националните съдии, които прилагат отговора, който Съдът може да даде по дадено преюдициално запитване, са „необходими“ за произнасянето по делото, с което са сезирани.

VI. По същество

55. Въпросите на запитващата юрисдикция по същество имат за цел да се установи дали принципът на независимост на съдебната власт, установен в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата, не допуска разпоредба от национална правна уредба на държава членка, съгласно която националните съдилища нямат право да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е била обявена за конституционосъобразна от конституционния съд на тази държава членка, и в случай на извършване на такава проверка срещу съдиите може да бъде образувано дисциплинарно производство и да бъдат наложени наказания.

А. Решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România

56. В решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România Съдът ясно посочва при какви обстоятелства субект като ОРПСС не би отговарял на изискванията на член 2 ДЕС, член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и Решение 2006/928 ( 19 ). Съдът също така потвърждава трайната си практика относно принципа на предимство на правото на Съюза, съгласно която национален съд, разглеждащ дело в рамките на своята компетентност, е длъжен да остави без приложение всяка разпоредба от националното право — независимо дали тя е със законодателен, или конституционен статут според тълкуването на конституционния съд — която противоречи на разпоредба от правото на Съюза с директен ефект ( 20 ).

57. Като има предвид, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и специфичните цели, установени в Решение 2006/928, имат директен ефект ( 21 ), Съдът постановява, че националният съд има задължението да гарантира в рамките на своите правомощия пълното действие на тази разпоредба, като при необходимост остави без приложение всяка противоречаща ѝ национална разпоредба ( 22 ).

58. Не предлагам преразглеждане на практиката на Съда нито относно съответствието на субект като ОРПСС с правото на Съюза, нито относно конкретното прилагане на директния ефект и предимството на правото на Съюза в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. И двата критерия ( 23 ), посочени в точка 223 от това решение, за преценка на съответствието на ОРПСС с правото на Съюза, са ясни. Освен това пределно ясно е и задължението съгласно принципите на директния ефект и на предимството на правото на Съюза да не се прилагат националните нормативни актове, административна или съдебна практика, които противоречат на правото на Съюза, на всички държавни органи — като националните съдилища, включително националните конституционни съдилища, и административните органи — натоварени в рамките на своята компетентност с прилагането на разпоредбите на правото на Съюза ( 24 ).

59. Следователно е добре известно, че всяка разпоредба от национална правна система и всяка законодателна, административна или съдебна практика била тя на конституционен, или друг съд — които биха могли да накърнят ефективността на правото на Съюза, лишавайки националния съд, компетентен да прилага това право, от правомощието да направи всичко необходимо в момента на прилагането му, за да остави без приложение националните правни разпоредби или националната съдебна практика, които могат да попречат на пълната сила и действие на пряко приложимите норми на Съюза — са несъвместими с изискванията, произтичащи от самото естество на правото на Съюза ( 25 ).

60. Освен това в случай като настоящия, след като е упражнил правото си по член 267, втора алинея ДФЕС да отправи преюдициално запитване до Съда, при решаването на спора в главното производство националният съд е обвързан от даденото от Съда тълкуване на съответните разпоредби и трябва евентуално да не се съобрази с изводите на висшестояща инстанция или дори на националния конституционен съд, ако въз основа на това тълкуване намира, че тези разпоредби не са в съответствие с правото на Съюза ( 26 ).

61. В писменото си становище румънското правителство посочва, че двете условия, определени от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021, за да има правото на Съюза предимство пред Конституцията на Румъния, са изпълнени по отношение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Така според това правителство член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС е достатъчно ясен, точен и недвусмислен и е с определено ниво на конституционна значимост, така че неговото нормативно съдържание може да обоснове всяко евентуално нарушение на Конституцията от страна на националното право. Дори и да е вярно, това твърдение не отчита, че в точка 249 от решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România Съдът постановява, че предвидените в Решение 2006/928 цели имат директен ефект. Така в точка 251 от това решение се приема, че когато се установи нарушение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС или на Решение 2006/928, принципът на предимство на правото на Съюза изисква от запитващата юрисдикция да остави без приложение противоречащите им национални разпоредби, независимо дали те са законодателни или конституционни.

62. Задължението да се оставят без приложение национални нормативни актове, административни практики или съдебна практика от какъвто и да било характер, които противоречат на правото на Съюза, е конкретен израз на действието както на принципа на предоставената компетентност по член 4, параграф 1 и член 5 ДЕС, така и на принципа на лоялно сътрудничество по член 4, параграф 3 ДЕС ( 27 ). Освен при изключителни обстоятелства това задължение не засяга националната идентичност на държава членка, присъща например на нейните основни политически и конституционни структури ( 28 ), които трябва да бъдат зачитани в съответствие с член 4, параграф 2 ДЕС ( 29 ) и третия параграф от преамбюла на Хартата. В случай че държава членка се позове на националната си идентичност, за да оправдае неспазването на разпоредби от правото на Съюза, Съдът ще провери дали тези разпоредби действително представляват реална и достатъчно сериозна заплаха за основен интерес на обществото или за основните политически и конституционни структури на държава членка ( 30 ). Неясни, общи и абстрактни твърдения не отговарят на този критерий. Всъщност от акта за преюдициално запитване става ясно, че самият Curtea Constituțională (Конституционен съд) не е посочил кой аспект на националната идентичност засяга решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România.

63. В този смисъл абстрактното твърдение на Curtea Constituțională (Конституционен съд) — което запитващата юрисдикция излага в преюдициалното си запитване и съгласно което правото на Съюза няма предимство пред Конституцията на Румъния, поради което и румънските съдилища нямат право да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е обявена за конституционосъобразна от Curtea Constituțională (Конституционен съд) — е твърде общо и неконкретно, за да отрази обмислена проява на национална идентичност от страна на държава — членка на Европейския съюз, съгласно член 4, параграф 2 ДЕС ( 31 ).

64. Всякакви твърдения за национална идентичност трябва при всички обстоятелства да зачитат общите ценности, посочени в член 2 ДЕС ( 32 ), и да се основават на неделимите, универсални ценности, посочени във втория параграф от преамбюла на Хартата ( 33 ). В такива случаи от основно значение са правовата държава ( 34 ) и ефективната съдебна защита. Именно на този въпрос ще се спра сега.

65. Преди това искам да отбележа, че смисълът на постановеното от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021 поражда сериозни съмнения относно спазването от този съд на основните принципи на правото на Съюза, както са тълкувани от Съда в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România. Освен това Curtea Constituțională (Конституционен съд) не е отправил преюдициално запитване до Съда на основание член 267, трета алинея ДФЕС, за да избегне риска от неправилно тълкуване на правото на Съюза.

66. В това отношение в решение от 4 октомври 2018 г., Комисия/Франция (Авансово плащане) (C‑416/17, EU:C:2018:811, т. 107—109), Съдът припомня, че неизпълнение на задължения от държава членка може по принцип да бъде установено на основание член 258 ДФЕС независимо от това кой е органът на тази държава, чието действие или бездействие е в основата на неизпълнението на задължението, дори да става въпрос за конституционно независима институция. Когато не съществува никаква възможност за съдебно обжалване на решението на дадена национална юрисдикция, последната по принцип е длъжна да сезира Съда по смисъла на член 267, трета алинея ДФЕС, в случай че пред нея бъде повдигнат въпрос относно тълкуването на Договора за функционирането на ЕС. Целта на това задължение е по-специално да се предотврати установяването в която и да е държава членка на национална съдебна практика, която не е в съответствие с разпоредбите на правото на Съюза. Съдът е приел, че след като Conseil d'État (Държавен съвет, Франция) не е отправил преюдициално запитване по реда на член 267, трета алинея ДФЕС, за да се произнесе по конкретен въпрос, който не е толкова очевиден, че да не оставя никакво място за съмнение, Френската република не е изпълнила задълженията си по тази разпоредба.

67. По време на заседанието на 23 ноември 2021 г. румънското правителство потвърди, че Curtea Constituțională (Конституционен съд) е съд от последна инстанция, когато се произнася по въпроси, свързани с Конституцията на Румъния.

Б. Приложими разпоредби от правото на Съюза

68. През последните години Съдът е имал поводи да се произнася относно принципа на независимост на съдебната власт на държавите членки при прилагането на правото на Съюза и взаимодействието между член 2 ДЕС, член 19, параграф 1 ДЕС, член 267 ДФЕС и член 47 от Хартата ( 35 ). Тази неотдавнашна съдебна практика води началото си от решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117). Макар че е важен етап в развитието на практиката на Съда в тази област, с това решение според мен не се установяват нови концепции, а по-скоро се повтарят редица вече утвърдени с практиката на Съда ключови принципи.

69. Що се отнася до приложимите разпоредби от правото на Съюза, добре известно е, че член 19 ДЕС е конкретен израз на ценността на правовата държава, утвърдена в член 2 ДЕС. Следователно няма нужда член 2 ДЕС да се разглежда отделно ( 36 ). В правния ред на Съюза член 19 ДЕС възлага задачата да се осигури съдебен контрол както на Съда, така и на националните юрисдикции. Така гаранцията за независимост, която е присъща за правосъдната дейност и е от съществено значение за правилното функциониране на системата за съдебно сътрудничество, въплътена в член 267 ДФЕС, се изисква и на двете равнища на правния ред на Съюза.

70. Макар че поставените въпроси се отнасят до принципа на независимост на съдебната власт, в преписката по делото, с която разполага Съдът, няма данни независимостта на запитващата юрисдикция да е била накърнена по какъвто и да е начин, извън ограничението, поставено от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021 и от член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 относно прилагането на правото на Съюза от запитващата юрисдикция. Въпреки че в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС не се посочва изрично независимостта на съдебната власт, съгласно установената съдебна практика, за да се гарантира, че органи, които могат да бъдат призвани да се произнасят по въпроси, свързани с прилагането или тълкуването на правото на Съюза, са в състояние да осигурят изискваната от тази разпоредба ефективна съдебна защита, запазването на независимостта на посочените органи е от първостепенно значение, както се потвърждава от член 47, втора алинея от Хартата, който споменава достъпа до „независим“ съд сред изискванията, свързани с основното право на ефективни правни средства за защита. Това изискване за независимост на съдилищата, присъщо на правосъдната дейност, се числи към същественото съдържание на основното право на ефективна съдебна защита и на справедлив съдебен процес, което е от първостепенно значение като гаранция за защитата на всички права, които правните субекти черпят от правото на Съюза, и за опазването на общите ценности на държавите членки, прогласени в член 2 ДЕС, и по-конкретно на правовата държава ( 37 ). Става въпрос за способността на запитващата юрисдикция да предостави правни средства за защита, достатъчни за осигуряване на ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, както е предвидено в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС ( 38 ), с оглед на ограниченията, наложени ѝ от член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния, както е тълкувана от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021.

71. Член 19 ДЕС възлага на националните юрисдикции и на Съда задачата да гарантират пълното прилагане на правото на Съюза във всички държави членки, както и съдебната защита на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза ( 39 ). По този начин член 19 ДЕС предвижда децентрализирана система на правосъдие, при която отговорността за прилагането на правото на Съюза се поделя между Съда на Европейския съюз и националните юрисдикции.

72. Посоченият в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС принцип на ефективната съдебна защита на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, обаче е общ принцип на правото на Съюза, понастоящем закрепен в член 47 от Хартата, така че първата от тези разпоредби задължава всички държави членки да предвидят правните средства, необходими за осигуряването на ефективна правна защита по смисъла по-специално на втората от упоменатите разпоредби в областите, обхванати от правото на Съюза ( 40 ). Така, от една страна, в решение от 20 април 2021 г., Repubblika ( 41 ) Съдът приема, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС намира приложение в контекста на жалба, с която се оспорва съответствието с правото на Съюза на разпоредби от национално право, за които се твърди, че могат да засегнат независимостта на съдиите. От друга страна, член 47 от Хартата прогласява в полза на всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, правото на ефективни правни средства за защита пред съд.

73. От акта за преюдициално запитване не става ясно дали в спора по главното производство RS се позовава на право, предоставено му от разпоредба от правото на Съюза, поради което, съгласно член 51, параграф 1 от Хартата, ( 42 ) член 47 от Хартата не може да се приложи към този спор. Въпреки това, тъй като член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС изисква от всички държави членки да предвидят средства за защита, достатъчни за осигуряване на ефективна съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза, по-специално по смисъла на член 47 от Хартата, тази последна разпоредба трябва да бъде взета предвид за целите на тълкуването на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС ( 43 ).

В. Ефективна правна защита от независима съдебна власт

74. От акта за преюдициално запитване става ясно, че Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова), който е компетентен да разглежда въпроси, свързани с правата и свободите, е сезиран с жалба, подадена от RS, относно продължителността на наказателното производство пред ОРПСС. Нищо в преписката, с която разполага Съдът, не сочи, че запитващата юрисдикция не е компетентна да разгледа тази жалба.

75. Освен това става ясно, че съгласно член 148, параграф 2 от Конституцията на Румъния, както е тълкуван от Curtea Constituțională (Конституционен съд) в Решение № 390/2021, националните съдилища не могат да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е обявена за конституционосъобразна с решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд). По този начин националната правна уредба на практика възпрепятства запитващата юрисдикция да провери дали създаването и функционирането на ОРПСС са в съответствие с правото на Съюза и — при необходимост и целесъобразност в съответствие по-специално с указанията, дадени от Съда в решението по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România — да остави без приложение съответните разпоредби от националното право съгласно принципите на предимство на правото на Съюза и на директния ефект.

76. Това положение се утежнява от потенциалната заплаха на основание член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 да се образува дисциплинарно производство и да се наложи дисциплинарно наказание на съдия за неизпълнение на решение на Curtea Constituțională (Конституционен съд) ( 44 ).

77. Съгласно установената съдебна практика, макар организацията на правораздаването в държавите членки да е от тяхната компетентност, при упражняването на тази компетентност държавите членки все пак са длъжни да спазват задълженията си, които произтичат от правото на Съюза, и по-специално от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС ( 45 ).

78. Съдът последователно приема, че всеки национален съд като орган на държава членка, сезиран в рамките на своята компетентност, има задължението, съгласно предвидения в член 4, параграф 3 ДФЕС принцип на сътрудничество, да приложи пряко приложимото право на Съюза в неговата цялост и да защити правата, които то дава на частноправните субекти, като остави без приложение всяка разпоредба на вътрешното право, която евентуално му противоречи, независимо дали предхожда, или следва по време нормата на правото на Съюза ( 46 ).

79. Според мен същото задължение произтича пряко от член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, който изисква от държавите членки ( 47 ) да установят правните средства, необходими за осигуряването на ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза. Следователно националните юрисдикции са длъжни да гарантират пълното прилагане на правото на Съюза във всички държави членки и да предоставят правни средства, достатъчни за осигуряване на ефективна правна защита ( 48 ). Естеството на правните средства за защита, които трябва да бъдат предоставени от националните съдилища, зависи от това дали актът или мярката на Съюза има директен ефект. Когато актът или мярката нямат директен ефект, обвързващото им действие поражда в тежест на националните съдебни органи задължение да тълкуват националното право в съответствие с правото на Съюза ( 49 ). При определени обстоятелства неизпълнението на това задължение може да бъде основание за предявяване на иск за обезщетение за вреди срещу държавата ( 50 ).

80. Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС представлява следователно конкретен израз на принципа на предимство на правото на Съюза в Договора за Европейския съюз ( 51 ).

81. Член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС също изисква националните съдилища, които трябва да се произнасят по тълкуването и прилагането на правото на Съюза, да бъдат независими. Това се потвърждава и от член 47, втора алинея от Хартата, в която достъпът до „независим“ съд се посочва като изискване на основното право на ефективни правни средства за защита ( 52 ). Следователно съответните съдилища трябва да са в състояние да упражняват функциите си самостоятелно, без да са йерархично обвързани или да са подчинени на когото и да било и без да получават нареждания или инструкции от какъвто и да било вид. Само по този начин те са защитени от външна намеса или натиск, които могат да накърнят независимостта им при вземането на решение и да повлияят на съдържанието и резултата от техните решения ( 53 ).

82. Сред забранените външни намеси или натиск е и решение на национален конституционен съд като Решение № 390/2021 на Curtea Constituțională (Конституционен съд), което има за цел да попречи на други национални съдилища — действащи в рамките на компетентността, предоставена им по силата на националното право — да осигурят пълното прилагане на правото на Съюза, както и съдебната защита на правата, които правните субекти черпят от посоченото право.

83. Считам, че с Решение № 390/2021 Curtea Constituțională (Конституционен съд) незаконно си е присвоил компетентност в нарушение на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, в нарушение на принципа на предимство на правото на Съюза и в нарушение на основното изискване за независима съдебна власт.

84. Норма или практика на националното право, съгласно която правни решения на конституционен съд обвързват друг национален съд, компетентен в съответствие с националното право да прилага правото на Съюза, не може да лиши последния от независимия му мандат да прилага това право и да осигурява ефективна правна защита в областите, обхванати от правото на Съюза. Подобни норми и практики накърняват ефективността на правото на Съюза и са несъвместими със самата същност на правото на Съюза, включително с принципа на правовата държава, залегнал в член 2 ДЕС ( 54 ). В това отношение следва да се припомни, че в решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, т. 36) Съдът посочва, че самото наличие на ефективен съдебен контрол, чието предназначение е да гарантира спазването на правото на Съюза, е неделимо свързано с правовата държава.

85. Ето защо считам, че принципът на независимост на съдебната власт, залегнал в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата, не допуска разпоредба или практика на националното право, съгласно която националните съдилища на държава членка нямат право да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е била обявена за конституционосъобразна с решение на конституционния съд на тази държавата членка. A fortiori, същият принцип не допуска образуването на дисциплинарно производство и налагането на дисциплинарни наказания на съдия вследствие на извършването на такава проверка.

VII. Заключение

86. С оглед на изложените съображения предлагам на Съда да отговори на въпросите, поставени от Curtea de Apel Craiova (Апелативен съд Крайова, Румъния), както следва: „Принципът на независимост на съдебната власт, залегнал в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС във връзка с член 2 ДЕС и член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз, не допуска разпоредба или практика на националното право, съгласно която националните съдилища на държава членка нямат право да проверяват съответствието с правото на Съюза на разпоредба от националното право, която е била обявена за конституционосъобразна с решение на конституционния съд на тази държава членка. Същият принцип не допуска образуването на дисциплинарно производство и налагането на дисциплинарни наказания по отношение на съдия вследствие на извършването на такава проверка“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Което се отнася до тълкуването на член 2, член 4, параграф 3, член 9 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, член 67, параграф 1 и член 267 ДФЕС, член 47 от Хартата, както и на Решение 2006/928/ЕО на Комисията от 13 декември 2006 година за създаване на механизъм за сътрудничество и проверка на напредъка на Румъния в постигането на специфични цели в областите на съдебната реформа и борбата срещу корупцията (ОВ L 354, 2006 г., стр. 56; Специално издание на български език, 2007 г., глава 11, том 51, стр. 55).

( 3 ) Вж. точка 5 от диспозитива на това съдебно решение.

( 4 ) Решение № 390 от 8 юни 2021 г. относно възражението за противоконституционност, направено на основание членове 881—889 от Закон № 304/2004 за организацията на съдебната власт и Извънреден декрет-закон № 90/2018 на Правителството за въвеждане на някои мерки относно начина на функциониране на Отдела за разследване на престъпленията, извършени в съдебната система (Secţia pentru investigarea infracţiunilor din justiţie), обнародвано в Monitorul Oficial al României (Официален вестник на Румъния) № 612 от 22 юни 2021 г. (наричано по-нататък „Решение № 390/2021“).

( 5 ) Официален вестник на Румъния, част I, № 826 от 13 септември 2005 г.

( 6 ) Вж. Решение № 390/2021, точка 81.

( 7 ) Вж. Решение № 390/2021, точка 83.

( 8 ) Вж. Решение № 390/2021, точка 85.

( 9 ) Определение на председателя на Съда от 19 октомври 2018 г., Wightman и др. (C‑621/18, непубликувано, EU:C:2018:851, т. 10 и цитираната съдебна практика).

( 10 ) Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 43—45 и цитираната съдебна практика).

( 11 ) Вж. решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точка 133 и цитираната съдебна практика.

( 12 ) Съдът констатира, първо, че по същество споровете в главните производства нямат никаква връзка с правото на Съюза, и по-специално с член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, до който се отнасят преюдициалните въпроси. Следователно от запитващите юрисдикции не се изисква да приложат това право или цитираната разпоредба, за да разрешат по същество въпросните спорове. Второ, съдът констатира, че преюдициалните въпроси не се отнасят до тълкуването на процесуални норми от правото на Съюза, които съответната запитваща юрисдикция е длъжна да приложи, за да постанови нейното решение. Трето, евентуалният отговор на Съда на преюдициалните въпроси не може да даде на запитващите юрисдикции тълкуване на правото на Съюза, което да им позволи да разрешат процесуалните въпроси от националното право, преди да могат да се произнесат по същество по споровете, образувани пред тях. Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 49—53).

( 13 ) Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 54). Въпреки че приема, че преюдициалните въпроси по делата, по които е постановено това решение, са недопустими, Съдът постановява, че национални разпоредби, от които следва, че спрямо националните съдии могат да бъдат образувани дисциплинарни производства вследствие на факта, че са отправили преюдициално запитване до Съда, са недопустими. Самата възможност спрямо даден съдия евентуално да бъде образувано дисциплинарно производство, затова че е направил такова запитване или е решил да поддържа това запитване, след като го е отправил, може да накърни ефективното упражняване от съответните национални съдии на правото им да сезират Съда и на функциите на запитващата юрисдикция по отношение на правото на Съюза. Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 58). Освен това Съдът отбелязва, че при такива обстоятелства националната мярка или практика може да обоснове иск за установяване на неизпълнение на задължения. Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 47).

( 14 ) Вж. подхода, предложен в заключението на генералния адвокат Bobek по дело IG и др. (C‑379/19, EU:C:2021:174, т. 40).

( 15 ) Вж. по аналогия решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 33).

( 16 ) В заключението си по дело IG и др. (C‑379/19, EU:C:2021:174, т. 40) генералният адвокат Bobek счита, че въпросите, свързани с дисциплинарната отговорност на националните съдии, които са отправили преюдициално запитване, са „необходими“ за разглеждане на висящите пред тях дела, ако тази отговорност може да се ангажира, тъй като в противен случай най-вероятно няма да има много зададени въпроси. Вж. по аналогия решение от 5 юли 2016 г., Огнянов (C‑614/14, EU:C:2016:514, т. 25). За разлика от това в заключението си по дело IS (Незаконосъобразност на акта за преюдициално запитване) (C‑564/19, EU:C:2021:292, т. 97) генералният адвокат Pikamäe счита, че преюдициален въпрос, с който се иска да се установи дали член 19, параграф 1 ДЕС, член 47 от Хартата и член 267 ДФЕС трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национално законодателство, позволяващо образуване на дисциплинарно производство срещу съдия, с довода че е отправил преюдициално запитване до Съда, е недопустим, когато спорът в главното производство не се отнася до започването на дисциплинарно производство срещу отправилия запитването съдия, статута на съдиите или разпоредбите относно дисциплинарния режим на съдиите. Освен това по това дело актът за започване на дисциплинарното производство е оттеглен и това производство е прекратено. Генералният адвокат Pikamäe освен това приема, че въпросът, свързан с дисциплинарното производство, може да бъде допустим, когато не може да бъде отделен от друг допустим въпрос, като двата въпроса се разглеждат заедно като „едно цяло“. Заключение на генералния адвокат Pikamäe по дело IS (Незаконосъобразност на акта за преюдициално запитване) (C‑564/19, EU:C:2021:292, т. 98).

( 17 ) Вж. също решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 140). По дело C‑379/19, образувано във връзка с наказателно производство, свързано по-специално с корупционни престъпления, ответниците искат да изключат някои доказателства, като се позовават на решения на Curtea Constituțională (Конституционен съд). Запитващата юрисдикция има съмнения относно съвместимостта на тези решения — чието неспазване може да доведе до дисциплинарна отговорност на разглеждащите делото съдии на основание член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 — с изискването за независимост на съдилищата. Запитващата юрисдикция решава да се обърне към Съда с въпроси относно тълкуването по-специално на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС. Съдът приема, че тези въпроси са допустими.

( 18 ) Решение от 11 декември 2018 г., Weiss и др. (C‑493/17, EU:C:2018:1000, т. 19 и цитираната съдебна практика).

( 19 ) Вж. решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точка 223.

( 20 ) По силата на принципа на предимство на правото на Съюза позоваването от държава членка на разпоредби на националното право, макар и да са конституционни, не би могло да засегне единството и ефективността на правото на Съюза. В съответствие с трайно установената практика на Съда действието на принципа на предимство на правото на Съюза обвързва всички органи на дадена държава членка, в частност без националните разпоредби, в това число и конституционни, да могат да са пречка за това. Решения от 8 септември 2010 г., Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, т. 61) и от 6 октомври 2021 г., W.Ż. (Отделение за извънреден контрол и обществени въпроси на Върховния съд — Назначаване) (C‑487/19, EU:C:2021:798, т. 157). Вж. също решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точка 243 и сл., и по-специално точка 251 и цитираната съдебна практика.

( 21 ) Съдът уточнява, че член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС възлага на държавите членки задължение за постигането на ясен и точен резултат. Това задължение не е съпроводено с никакво условие по отношение на независимостта, с която трябва да се характеризират институциите, които трябва да тълкуват и прилагат правото на Съюза. Решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точка 250 и цитираната съдебна практика.

( 22 ) Решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точки 242—252.

( 23 ) Въз основа на член 2 и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и Решение 2006/928.

( 24 ) Решение от 14 септември 2017 г., Trustees of the BT Pension Scheme (C‑628/15, EU:C:2017:687, т. 54).

( 25 ) Вж. в този смисъл решение от 9 март 1978 г., Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, т. 22). За по-скорошно повторение на правилото вж. определение на заместник-председателя на Съда от 14 юли 2021 г., Комисия/Полша (C‑204/21 R, EU:C:2021:593, т. 173).

( 26 ) Вж. по аналогия решение от 5 октомври 2010 г., Елчинов (C‑173/09, EU:C:2010:581, т. 30).

( 27 ) Вж. по аналогия решения от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 166), и от 2 март 2021 г., A. B. и др. (Назначаване на съдии във Върховния съд — Жалби) (C‑824/18, EU:C:2021:153, т. 79). В точка 173 от Становище 2/13 (Присъединяване на Европейския съюз към ЕСПЧ) от 18 декември 2014 г. (EU:C:2014:2454) Съдът припомня, че съгласно принципа на лоялно сътрудничество, закрепен в член 4, параграф 3, първа алинея ДЕС, държавите членки са длъжни по-специално да осигурят на своята територия прилагането и спазването на правото на Съюза. Освен това съгласно втората алинея от същия параграф държавите членки вземат всички общи или специални мерки, необходими за гарантиране на изпълнението на задълженията, произтичащи от Договорите или от актовете на институциите на Съюза.

( 28 ) Включително например статута на държавата като република (решение от 22 декември 2010 г., Sayn-Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, т. 92) и разпределението на правомощията в рамките на дадена държава членка заедно с вътрешната реорганизация на тези правомощия (решения от 21 декември 2016 г., Remondis (C‑51/15, EU:C:2016:985, т. 40 и 41), и от 18 юни 2020 г., Porin kaupunki (C‑328/19, EU:C:2020:483, т. 46).

( 29 ) Решение от 5 юни 2018 г., Coman и др. (C‑673/16, EU:C:2018:385, т. 43).

( 30 ) Макар че Curtea Constituțională (Конституционен съд) изрично се позовава на „конституционна идентичност“, според мен понятието „национална идентичност“, посочено в член 4, параграф 2 ДЕС, е общо понятие, което може да обхваща както обществената/културната идентичност, така и политическата/конституционната идентичност. Позоваването на националната идентичност съгласно член 4, параграф 2 ДЕС обаче не позволява на държавата членка да се отклони от основните, фундаменталните ценности, закрепени в член 2 ДЕС, включително от принципа на правовата държава. Следователно защитата на националната идентичност няма да оправдае неспазването на тези ценности. Освен това националната идентичност под формата на конституционна идентичност не може да представлява абсолютно изключение или резерва от принципа на предимство на правото на Съюза.

( 31 ) Вж. по аналогия решение от 5 юни 2018 г., Coman и др. (C‑673/16, EU:C:2018:385, т. 44 и 46).

( 32 ) Съгласно установената съдебна практика, както следва от член 49 ДЕС, който предвижда възможността на всяка европейска държава да поиска да членува в Съюза, последният обединява държави, които свободно и доброволно са възприели посочените в член 2 ДЕС общи ценности, зачитат тези ценности и се ангажират да ги насърчават, а правото на Съюза в този смисъл почива на основополагащото схващане, че всяка държава членка споделя тези ценности с всички останали държави членки и признава, че те ги споделят с нея. Решение от 24 юни 2019 г., Комисия/Полша (Независимост на Върховния съд) (C‑619/18, EU:C:2019:531, т. 42 и цитираната съдебна практика).

( 33 ) Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Kokott по делото V.M.А. (C‑490/20, EU:C:2021:296, т. 73). Вж. по аналогия и решение от 5 юни 2018 г., Coman и др. (C‑673/16, EU:C:2018:385, т. 47).

( 34 ) Фактът, че Европейската общност/Съюзът се основава на принципа на правовата държава, е споменат за първи път в практиката на Съда в решение от 23 април 1986 г., Les Verts/Парламент (294/83, EU:C:1986:166, т. 23).

( 35 ) За систематичен и актуален преглед на неотдавнашната съдебна практика на Съда вж. Pech, L. et Kochenov, D. Respect for the Rule of Law in the Case Law of the European Court of Justice: A Casebook Overview of Key Judgments since the Portuguese Judges Case. SIEPS, Stockholm, 2021:3.

( 36 ) Решение от 9 юли 2020 г., Land Hessen (C‑272/19, EU:C:2020:535, т. 45 и цитираната съдебна практика).

( 37 ) Решение по дело Asociaţia Forumul Judecătorilor din România, точки 194 и 195 и цитираната съдебна практика.

( 38 ) Що се отнася до материалното приложно поле на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС, тази разпоредба визира „областите, обхванати от правото на Съюза“, независимо от случаите, в които държавите членки прилагат това право по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата. Ето защо член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС по-специално следва да се прилага към всеки национален орган, който може да се произнася като юрисдикция по въпроси, които се отнасят до прилагането или тълкуването на правото на Съюза и които следователно спадат към области, обхванати от това право (решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 33 и 34 и цитираната съдебна практика). Приложното поле на член 47 от Хартата спрямо действията на държавите членки е определено в член 51, параграф 1 от същата, съгласно който разпоредбите на Хартата се отнасят за държавите членки единствено когато те прилагат правото на Съюза. Решение от 14 юни 2017 г., Online Games и др. (C‑685/15, EU:C:2017:452, т. 55).

( 39 ) Решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 167 и цитираната съдебна практика).

( 40 ) Решение от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982, т. 168 и цитираната съдебна практика). Посоченият в член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС принцип на ефективна съдебна защита на правата, които правните субекти черпят от правото на Съюза, представлява основен принцип на правото на Съюза, който произтича от общите конституционни традиции на държавите членки, прогласен е в членове 6 и 13 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., и препотвърден в член 47 от Хартата. Решения от 2 март 2021 г., A.B. и др. (Назначаване на съдии във Върховния съд — Жалби) (C‑824/18, EU:C:2021:153, т. 110), и от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 219).

( 41 ) Решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 39—45).

( 42 ) Който предвижда, че за да се прилага Хартата, държавите членки трябва да прилагат правото на Съюза.

( 43 ) Вж. по аналогия решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 42—45). Член 47 от Хартата допринася за зачитането на правото на ефективна съдебна защита на всеки, позовал се в даден случай на право, което черпи от правото на Съюза, докато член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС цели да гарантира, че установената от всяка държава членка система от способи за защита гарантира ефективната съдебна защита в областите, обхванати от правото на Съюза. Решение от 20 април 2021 г., Repubblika (C‑896/19, EU:C:2021:311, т. 52).

( 44 ) В най-новата съдебна практика, изглежда, се приема, че гарантирането на независимостта на съдебната власт не изключва възможността в някои много изключителни случаи съдия да подлежи на дисциплинарно наказание поради приети от него съдебни решения: решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 238—240 и цитираната съдебна практика). В посоченото решение Съдът констатира, че действието на член 99, буква ș) от Закон № 303/2004 — който предвижда дисциплинарна отговорност за националните съдии с обща компетентност при неизпълнение на решенията на Curtea Constituțională (Конституционния съд) — не е ограничено само до много изключителни случаи. С оглед на това Съдът приема, че член 2, член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС и Решение 2006/928 не допускат разпоредби на националното право като член 99, буква ș) от Закон № 303/2004, доколкото той предвижда, че за всяко нарушение на решение на националния конституционен съд националните съдии с обща компетентност носят дисциплинарна отговорност: решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 241 и 242). Съдът също приема, че върховенството на правото на Съюза не допуска налагането на дисциплинарни наказания на националните съдии, когато при упражняване на общата си компетентност те, след като получат отговор на преюдициално запитване по член 267 ДФЕС, преценят, че практиката на техния национален конституционен съд противоречи на правото на Съюза, и решат да не я приложат: решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 260).

( 45 ) Решение от 26 март 2020 г., Miasto Łowicz и Prokurator Generalny (C‑558/18 и C‑563/18, EU:C:2020:234, т. 36 и цитираната съдебна практика).

( 46 ) Решение от 21 януари 2021 г., Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, т. 31 и цитираната съдебна практика).

( 47 ) Бих искал да подчертая употребата на повелително наклонение на глагола „установяват“ в текста на член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС.

( 48 ) Решение от 6 март 2018 г., Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, т. 36). За връзката между член 4, параграф 3 ДЕС и член 19, параграф 1, втора алинея ДЕС вж. решение от 27 февруари 2018 г., Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117, т. 34 и 35).

( 49 ) Решение от 21 януари 2021 г., Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, т. 30 и цитираната съдебна практика).

( 50 ) Решение от 30 септември 2003 г., Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, т. 50).

( 51 ) Член 19, параграф 1 ДЕС също така отразява автономния характер на правния ред на Съюза. Вж. решение от 6 март 2018 г., Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, т. 33—36 и цитираната съдебна практика).

( 52 ) Вж. в този смисъл решение от 5 ноември 2019 г., Комисия/Полша (Независимост на общите съдилища) (C‑192/18, EU:C:2019:924, т. 104 и 105 и цитираната съдебна практика).

( 53 ) Решение от 24 юни 2019 г., Комисия/Полша (Независимост на Върховния съд) (C‑619/18, EU:C:2019:531, т. 71 и 72).

( 54 ) Вж. в този смисъл решение от 8 септември 2010 г., Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, т. 56 и 57).