ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
72

Комисията добавя, че датата, която следва да се вземе предвид във връзка с отварянето на пазара на редовния превоз на пътници, е тази на влизането в сила на Loi no 93‑122, du 29 janvier 1993, relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques (Закон № 93‑122 от 29 януари 1993 г. за предотвратяване на корупцията и за прозрачност на икономическия живот и на публичните процедури) (JORF от 30 януари 1993 г., стр. 1588, наричан по-нататък „Loi Sapin“), който разрешава навлизането на инвеститори и оператори на френския пазар и транспонира във френското право Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор (ОВ L 199, 1993, стр. 84).
70

Комисията добавя, че датата, която следва да се вземе предвид във връзка с отварянето на пазара на редовния превоз на пътници, е тази на влизането в сила на Loi no 93‑122, du 29 janvier 1993, relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques (Закон № 93‑122 от 29 януари 1993 г. за предотвратяване на корупцията и за прозрачност на икономическия живот и на публичните процедури) (JORF от 30 януари 1993 г., стр. 1588, наричан по-нататък „Loi Sapin“), който разрешава навлизането на инвеститори и оператори на френския пазар и транспонира във френското право Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор (ОВ L 199, 1993 г., стр. 84).
67

Комисията добавя, че датата, която следва да се вземе предвид във връзка с отварянето на пазара на редовния превоз на пътници, е тази на влизането в сила на Loi no 93‑122, du 29 janvier 1993, relative à la prévention de la corruption et à la transparence de la vie économique et des procédures publiques (Закон № 93‑122 от 29 януари 1993 г. за предотвратяване на корупцията и за прозрачност на икономическия живот и на публичните процедури) (JORF от 30 януари 1993 г., стр. 1588, наричан по-нататък „Loi Sapin“), който разрешава навлизането на инвеститори и оператори на френския пазар и транспонира във френското право Директива 93/38/ЕИО на Съвета от 14 юни 1993 година относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки от възложители, извършващи дейност във водоснабдяването, енергетиката, транспорта и телекомуникационния сектор (ОВ L 199, 1993, стр. 84).
5

На 5 март и на 29 октомври 2013 г. на основание член 11, параграф 6 от Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 ДФЕС] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167), Комисията започва производство за установяване на нарушение срещу жалбоподателите, както и срещу Barclays, Crédit agricole SA и Crédit agricole Corporate and Investment Bank (наричани по-нататък заедно „Crédit agricole“), Deutsche Bank AG, Deutsche Bank Services (Jersey) Ltd и DB Group Services (UK) Ltd (наричани по-нататък заедно „Deutsche Bank“), JP Morgan Chase & Co., JP Morgan Chase Bank National Association и JP Morgan Services LLP (наричани по-нататък заедно „JP Morgan“), Royal Bank of Scotland plc и Royal Bank of Scotland Group plc (наричани по-нататък заедно „RBS“) и Société générale (съображение 89 от обжалваното решение).
1

На 15 юли 2013 г. Bürgerausschuss für die Bürgerinitiative Minority SafePack — one million signatures for diversity in Europe (граждански комитет за гражданската инициатива „Minority SafePack — one million signatures for diversity in Europe“, наричан по-нататък „комитетът“ или „организаторите“) внася в Европейската комисия предложение за европейска гражданска инициатива (наричана по-нататък „ЕГИ“) с наслов „Minority SafePack — One million signatures for diversity in Europe“ (наричано по-нататък „предложението за ЕГИ“).
58

На второ място, важно е да се припомни, че Съдът също така е приел, че в случай като разглеждания, когато основанието за отмяна на обжалваното решение е процесуален порок като недостатъчно мотивиране и съдът на Съюза не е упражнил правомощието си за пълен съдебен контрол да измени наложената глоба, принципът ne bis in idem не е пречка Комисията да приеме ново решение, с което да наложи глоба на жалбоподателя. Всъщност прилагането на този принцип предполага да е имало произнасяне по наличието на нарушение или да е бил упражнен контрол за законосъобразност по отношение на преценката на нарушението. Така принципът ne bis in idem забранява единствено нова преценка по същество за наличието на нарушение, която би довела било до налагане на втора санкция, която се прибавя към първата, в случай че отново се приеме, че е извършено нарушение, било до налагане на първа санкция, в случай че с първото решение е било прието, че не е извършено нарушение, а с второто решение се приема, че такова е извършено. За сметка на това обаче сам по себе си принципът non bis in idem допуска възобновяване на преследване за едно и също антиконкурентно поведение, когато първото решение е отменено на формално основание, без да е имало произнасяне по същество по укоримото деяние, тъй като в този случай отменителното решение няма стойността на „оправдаване“ по смисъла, който наказателното право влага в това понятие. В такъв случай санкциите, наложени с новото решение, не се прибавят към тези, наложени с отмененото решение, а ги заменят (вж. в този смисъл решение от 15 октомври 2002 г., Limburgse Vinyl Maatschappij и др./Комисия, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P—C‑252/99 P и C‑254/99 P, EU:C:2002:582, т. 60—62 и 693—695).
2

През 2012 г. под егидата на National Toxicology Program (NTP, Национална програма по токсикология, Съединени американски щати), National Center for Toxicological Research (NCTR, Национален център за токсикологични изследвания, Съединени американски щати), U.S. Food and Drug Administration (FDA, Администрация по храни и лекарства на Съединени американски щати) и National Institute of Environmental Health Sciences (NIEHS, Национален научен институт по здравеопазване и околна среда, Съединени американски щати) започва провеждането на програма за изследвания, наречена „Consortium Linking Academic and Regulatory Insights on Bisphenol A Toxicity“ (Консорциум за свързване на академичните и регулаторните познания относно токсичността на бисфенол А, наричана по-нататък „програмата Clarity-BPA“). Целта на програмата е да се проверят различните изводи, направени до този момент въз основа на поредица от токсикологични изследвания по отношение на бисфенол А. Програмата е замислена по-специално за да се разгледат потенциалните въздействия върху здравето на човека от излагането на ендокринно активни вещества на ниско равнище и взема предвид широк обем от дози и нови релевантни параметри, които преди не са били използвани. По-точно програмата свързва конкретно едно основно релевантно изследване върху хроничната токсичност в рамките на две години в съответствие с насоките, препоръките и добрите лабораторни практики, извършено в помещения на FDA, от една страна, с параметри и допълнителни механични изследвания, проведени от университетски изследователи, от друга страна. В това последно отношение NIEHS избира тринадесет проекта за университетски изследвания.
131

Налага се обаче констатацията, че от документа „Comments on the rationale for a non-divergent position between EFSA conclusions on 4-chloroaniline (PCA) and EMA’s CHMP/ICH conclusions“ (Забележки, обосноваващи консенсусното положение между заключението на ЕОБХ за 4-хлоранилин (PCA) и заключението на CHMP/ICH на EMA), приложен към преписката, става ясно, че двете агенции са потвърдили, от една страна, че по същество между тях няма научно различаващи се становища, тъй като двете агенции приемат, че PCA трябва да се счита за генотоксично и канцерогенно въз основа на наличните към момента данни, и от друга страна, че различните подходи, използвани от двете агенции, се дължат на различния контекст, в който е трябвало да се разгледа PCA.
141

Несъмнено от постоянната съдебна практика следва, че изискванията, свързани със зачитането на правото на защита, трябва да бъдат изпълнени не само в рамките на производства, които могат да приключат с налагане на санкции, но и при производства по разследване, предшестващи приемането на антидъмпингови регламенти, които могат да засегнат съответните предприятия пряко и лично и да породят неблагоприятни за тях последици. По-специално, при съобщаването на информация на заинтересованите предприятия в рамките на производство по разследване зачитането на правото на защита изисква заинтересованите предприятия да са имали възможност в хода на административната процедура да изложат надлежно своята гледна точка относно действителното настъпване и относимостта на твърдените факти и обстоятелства и относно приетите от Комисията доказателства в подкрепа на твърдението ѝ за наличие на антидъмпингова практика и на произтичащата от нея вреда (вж. решение от 10 април 2019 г., Jindal Saw et Jindal Saw Italia/Commission, T‑301/16, EU:T:2019:234, т. 65 и цитираната съдебна практика).
134

По-специално, в процедурата за подновяване на одобрението на ФПС ЕОБХ и Комисията не взели предвид принципа на „крайната мярка“, тъй като идентифицирали „пропуск в данните“ относно допълнително изследване in vivo, в което се установява експозиция на костен мозък на метаболита IN‑JE127, без надлежно да се вземат предвид неживотински алтернативни методи, без да се анализира доказателствената стойност на представените доказателства и без да се вземат предвид, от една страна, новото изследване in vitro на генотоксичността (генна мутация в клетки на бозайници), представено от DuPont, което ясно показва отрицателни резултати, и от друга страна, произтичащите от моделиране допълнителни данни, представени от DuPont, които показват, че метаболитът IN‑JE127 не се инфилтрира в подземните води в концентрации над 0,1 μg/l, което доказвало, че поисканото от ЕОБХ ново изпитване in vivo било ненужно и следователно необосновано.
8

След приключване на разглежданата процедура за подбор Комисията приема Решение 2009/449/ЕО от 13 май 2009 година относно подбора на оператори на общоевропейски системи, предоставящи МСУ (ОВ L 149, 2009 г., стр. 65, наричано по-нататък „Решението за подбор“), с което избира двама кандидати: Inmarsat Ventures Ltd (наричано по-нататък „Inmarsat“) и Solaris Mobile Ltd (понастоящем EchoStar Mobile Ltd, наричано по-нататък „EchoStar“), встъпили страни в настоящото производство в подкрепа на исканията ѝ.
50

От практиката на ЕСПЧ относно спазването на ЕКПЧ, и по-конкретно на членове 6 и 13 от нея във връзка с посещения в частни помещения, и по-специално от решения на ЕСПЧ от 21 февруари 2008 г., Ravon и др. с/у Франция (CE:ECHR:2008:0221JUD001849703, наричано по-нататък „решение Ravon“), от 21 декември 2010 г., Société Canal Plus и др. с/у Франция (CE:ECHR:2010:1221JUD002940808, наричано по-нататък „решение Canal Plus“), от 21 декември 2010 г., Compagnie des gaz de pétrole Primagaz с/у Франция (CE:ECHR:2010:1221JUD002961308, наричано по-нататък „решение Primagaz“), и от 2 октомври 2014 г., Delta Pekárny a.s. с/у Чешка република (CE:ECHR:2014:1002JUD000009711, наричано по-нататък „решение Delta Pekárny“), които се цитират и анализират от страните, произтичат следните принципи: – трябва да е налице ефективен съдебен контрол, както от фактическа, така и от правна страна, върху законосъобразността на решението или на съответните мерки (решение Ravon, т. 28 и решение Delta Pekárny, т. 87) (наричано по-нататък „условието за ефективност“); – при установяване на нередности наличните средства за правна защита трябва да позволяват или да се предотврати извършването на съответното действие или, ако вече е било извършено неправомерно действие, да се осигури подходящо поправяне на положението на заинтересованото лице (решение Ravon, т. 28 и решение Delta Pekárny, т. 87) (наричано по-нататък „условието за ефикасност“); – трябва да е сигурно, че съответното правно средство за защита е достъпно (решение Canal Plus, т. 40 и решение Primagaz, т. 28 (наричано по-нататък „условието за сигурност“); – съдебният контрол трябва да се упражни в разумен срок (решения Canal Plus, т. 40 и Primagaz, т. 28) (наричано по-нататък „условието за разумен срок“).
159

При тези обстоятелства не е необходимо произнасяне по допустимостта на приложение C.3 към репликата. Всъщност, независимо от въпроса дали адвокатът на жалбоподателя е имал право да притежава и да използва в случая документ, озаглавен „Monitoring of Undertaking — Finding following the verification visit“, чиято заглавна част сочи генерална дирекция „Търговия“ на Комисията, следва да се приеме, че това е просто пример за административния подход, възприет от Комисията в конкретния случай, за който освен това не е установено, че разкрива същите обстоятелства като настоящия. По същество оттам личи, че след като установила неизпълнение на конкретен ангажимент, Комисията все пак решила, че не е необходимо да предприема каквото и да било действие. В случая обаче разрешаването на спора не се основава на сравняване на различните подходи, които Комисията би могла да приеме в предходната си практика в контекста на неизпълнението от съответните оператори на техните ангажименти.
30

Що се отнася до летище Алгеро, още през 2003 г. са сключени договори между SOGEAAL и дружеството Ryanair Ltd, впоследствие продължавани, като по повод на тези договори италианска авиокомпания подава жалба до Европейската комисия. На 12 септември 2007 г. въз основа на тази жалба Комисията образува официалната процедура по разследване по член 108, параграф 2 ДФЕС за предполагаема държавна помощ, отпусната на и от летище Алгеро в полза на Ryanair и други въздушни превозвачи (ОВ C 12, 2008 г., стр. 7). На 27 юни 2012 г. тази процедура е разширена, така че да обхване и други приети от Италианската република мерки, които не са били посочени в първоначалната жалба (ОВ C 40, 2013 г., стр. 15), сред които „[в]сички мерки в полза на Ryanair и неговото дъщерно дружество AMS, както и на другите авиокомпании, използващи летището от 2000 г. […], включ[ително] предоставяне на финансови вноски пряко от SOGEAAL или чрез него посредством няколко споразумения за летищни услуги и за маркетингови услуги, сключени с Ryanair и други въздушни превозвачи, считано от 2000 г.“.
31

Що се отнася до обхвата на обжалваното решение, в съображения 344—346 от него Комисията посочва, че то не обхваща мерките за помощ, по които вече е проведено отделното разследване относно летище Алгеро. Всъщност за това летище още през 2003 г. са сключени договори между SOGEAAL и дружеството Ryanair Ltd, впоследствие подновявани, като във връзка с тях италианска авиокомпания подава жалба до Европейската комисия. Въз основа на тази жалба на 12 септември 2007 г. Комисията образува официалната процедура по разследване по член 108, параграф 2 ДФЕС за предполагаема държавна помощ, отпусната на и от летище Алгеро в полза на Ryanair и други въздушни превозвачи (ОВ C 12, 2008 г., стр. 7). На 27 юни 2012 г. тази процедура е разширена, така че да обхване и други приети от Италия мерки, които не са били посочени в първоначалната жалба (ОВ C 40, 2013 г., стр. 15), сред които „[в]сички мерки в полза на Ryanair и неговото дъщерно дружество AMS, както и на другите авиокомпании, използващи [летище Алгеро] от 2000 г. […], включ[ително] предоставяне на финансови вноски пряко от SOGEAAL или чрез него посредством няколко споразумения за летищни услуги и за маркетингови услуги, сключени с Ryanair и други въздушни превозвачи, считано от 2000 г.“.
1

Жалбоподателят, Japan Airlines Co. Ltd, по-рано Japan Airlines International Co. Ltd, е компания за въздушен транспорт. Към момента на настъпване на фактите жалбоподателят е дъщерно дружество на дружеството Japan Airlines Corp., което се влива в жалбоподателя и той става негов правоприемник. Жалбоподателят извършва дейност на пазара на услугите по въздушен превоз на товари (наричан по-нататък „превозът на товари“) чрез едно от своите подразделения, носещо наименованието JAL Cargo.
521

Следва обаче да се отбележи, както прави жалбоподателят, че Комисията не е доказала участието на AF в един от тези контакти, а именно официалната среща на SCC и BAR [подкомитета за карго на Board of Airline Representatives] в Индия, описана в съображение 152 от обжалваното решение. Въпреки това жалбоподателят не оспорва, че AF е било поканено на тази среща, както и всички членове на SCC и BAR [подкомитета за карго на Board of Airline Representatives]. Фактът, че разглежданите превозвачи са възнамерявали да обсъдят темата за ДТГ с AF, сам по себе си е белег за участието на последното в компонента на това едно-единствено продължаващо нарушение, свързан с ДТГ (вж. в този смисъл решение от 29 юни 2012 г., GDF Suez/Комисия, T‑370/09, EU:T:2012:333, т. 226). Впрочем от материалите по делото е видно, че то е било запознато с предмета на тази среща. Всъщност след неформалната среща, която също е описана в посоченото съображение, в която жалбоподателят не оспорва, че AF е участвало, председателят на SCC и BAR [подкомитета за карго на Board of Airline Representatives] е предложил да се организира официална среща на SCC и BAR [подкомитета за карго на Board of Airline Representatives], за да може да се постигне споразумение относно ДТГ между съответните превозвачи. От това следва, че Комисията е имала основание да вземе предвид в рамките на съвкупност от по-широки улики поканата на AF за тази среща, за да заключи в съображение 724 от посоченото решение, че то е участвало в обсъждания относно ДТГ в рамките на SCC и BAR [подкомитета за карго на Board of Airline Representatives] в Индия.
211

В тази насока следва да се констатира, че Комисията определя линията на действие, която възнамерява да следва за представянето на доказателства и събиране на икономически данни, като публикува документ SEC(2011) 1216 final от 17 октомври 2011 г., озаглавен „Best practices for the submission of economic evidence and data collection in cases concerning the application of 101 and 102 TFEU and in merger cases“ (Най-добри практики в областта на представянето на икономически доказателства и събиране на данни в случаите, свързани с прилагането на член 101 ДФЕС и член 102 ДФЕС [неофициален превод] (наричани по-нататък „най-добрите практики“), който придружава Известието на Комисията относно най-добрите практики за водене на производства, свързани с членове 101 и 102 от ДФЕС (ОВ C 308, 2011 г., стр. 6). Вече е постановено, че с тези известия Комисията се самоограничава в упражняването на своето право на преценка и не би могла да се отклони от тези правила, тъй като в противен случай ще бъде санкционирана, ако случаят е такъв, за нарушение на общи принципи на правото, като равното третиране или защитата на оправданите правни очаквания (вж. в този смисъл решения от 28 юни 2005 г., Dansk Rørindustri и др./Комисия, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P —C‑208/02 P и C‑213/02 P, EU:C:2005:408, т. 211 и от 13 декември 2012 г., Expedia, C‑226/11, EU:C:2012:795, т. 28).
224

Общият съд се позовава и на посочените в съображение 147 от обжалваното решение доказателства, удостоверяващи, че служителите от по-ниско равнище в седалището са били уведомени за обсъжданията относно цените, проведени в рамките на контактите на германско равнище на среща между конкуренти в Мюнхен на 4 и 5 юли 2005 г. По-конкретно Общият съд се позовава на електронното писмо, изпратено от C, служител от по-ниско равнище в седалището на [поверително], на служители на другите конкурентни предприятия, които също са от по-ниско равнище в седалището. В това електронно писмо C се позовава на посочената по-горе среща от 4 и 5 юли 2005 г. и отбелязва по-специално че на тази среща [поверително] е предоставил на конкурентите сведения относно актуалния ценови лист на [поверително] (основан на германския пазар) и е поискал в частност от адресатите на електронното му писмо да направят същото. Служителят от седалището на [поверително], който е сред адресатите на горепосоченото електронно писмо, отговаря, че предприятието му желае да поддържа обмена на информация относно цените на пазара (а именно на германско равнище) и посочва имената на служителите [поверително], с които трябва да бъде установен контакт в рамките на този обмен на информация. Електронното писмо на C е адресирано и до D, служител от по-ниско равнище в седалището на Scania, който е участвал в посочената по-горе среща от 4 и 5 юли 2005 г. От преписката е видно, че D не е получил посоченото по-горе електронно писмо, тъй като името му е било изписано неправилно (вж. съображение 147 от обжалваното решение). Въпреки това от електронното писмо на C е видно, че служителите от по-ниско равнище в седалището, включително служителите на Scania, са знаели за обмена на информация относно цените на посочената по-горе среща от 4 и 5 юли 2005 г.
493

Налага се констатацията, че в жалбата си, както впрочем Google потвърждава в съдебното заседание, то не оспорва анализа на Комисията относно страната на пазара, от която се интересуват онлайн продавачите, тъй като — наистина погрешно — то твърди, както бе посочено в точки 463 и 474 по-горе, че Комисията не е разгледала тази страна на пазара. В това отношение е показателно, че Google не повтаря довода, изтъкнат от него в административното производство, че за да се увери в обхвата на пазара, Комисията трябвало да направи тест в хипотеза на повишаване на цените (small but significant and non-transitory increase in price или SSNIP) сред онлайн продавачите. Единственият елемент, който Google представя, за да оспори, че сравнителите на продукти и търговските платформи предлагат своите услуги на различни видове продавачи — а именно приложение А129 към жалбата, съдържащо изявления от търговски платформи, в които се посочва, че те показват пълната гама онлайн продавачи, включително големите продавачи — се отнася, както беше посочено по-горе, до дискусията относно заменяемостта на услугите от гледна точка на интернет потребителите. Нещо повече, дори да се допусне, че тези изявления от търговските платформи действително до голяма степен са проверени, те не означават непременно, че онлайн продавачите гледат на услугите на сравнителите на продукти и на услугите на търговските платформи като на взаимозаменяеми услуги. В обжалваното решение Комисията по-специално подчертава, че като прибягват до единия или другия канал, бизнес моделите се различават чувствително, що се отнася до търговската самостоятелност на онлайн продавача, а това означава — освен ако не бъдат представени доказателства за противното, каквито липсват в случая — че продавачите ще прибягнат до единия или другия канал в зависимост от своите собствени характеристики или бизнес избор и че макар някои да използват едновременно двата канала, това се прави допълнително с цел разширяване на техните способи за продажба именно чрез едновременното прибягване до два различни модела.