ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

Г‑ЖА Е. SHARPSTON

представено на 19 декември 2013 година ( 1 )

Дело C‑224/12 P

Европейска комисия

срещу

Кралство Нидерландия и ING Groep NV

„Жалба — Държавна помощ за банка, включваща капиталова вноска срещу ценни книжа — Изменения в условията, регламентиращи дохода и обратното изкупуване на ценните книжа — Решение за обявяване на помощта за съвместима с общия пазар, при условие че са спазени ангажименти — Прилагане на критерия за частния инвеститор“

1. Настоящото производство е образувано въз основа на жалба на Комисията срещу постановено от Общия съд решение ( 2 ) за частична отмяна на решение ( 3 ) относно приведена в действие от Нидерландия държавна помощ за банка ING Groep NV (наричана по-нататък „ING“). С това решение, inter alia, помощта за преструктуриране под формата на капиталова вноска срещу ценни книжа при определени условия за изплащане е обявена за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО (понастоящем член 107, параграф 1 ДФЕС) и се приема, че същата е съвместима с общия пазар, при условие че са спазени определени ангажименти от страна на ING и на държавата.

2. Основният въпрос е относно прилагането на критерия за частния инвеститор (по-същество дали предприятието получател е могло да получи от частен инвеститор, действащ в нормални условия на пазарна икономика, същото предимство като предимството, което му е предоставено с държавни средства) ( 4 ) по отношение на изменение на условията за изплащане на държавната помощ. Оспорва се и направената от Общия съд оценка на размера на пропуснатите ползи за държавата в резултат на изменението на условията за изплащане. Други въпроси са свързани с последиците от отмяната на констатацията за наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Какво е отражението на тази отмяна върху останалата част от оспореното решение и по-специално върху поетите от ING и Нидерландия ангажименти?

Помощта и оспореното решение

3. С Решение от 12 ноември 2008 г. (наричано по-нататък „първоначалното решение“) Комисията разрешава спешна рекапитализация в полза на ING, в рамките на която Нидерландия закупува ценни книжа на банката на стойност 10 милиарда евро (наричани по-нататък „капиталовата вноска“). Съгласно първоначално установените условия ING имала възможност да избира между това да изкупи обратно ценните книжа на цена от 15 EUR за ценна книга (с 50 % над емисионната цена) в срок до три години или след изтичането му да ги преобразува в обикновени акции. При втората хипотеза обаче Нидерландия имала възможност да реши да изкупи ценните книжа от ING при курс от 10 EUR за ценна книга ведно с лихвата. Купон (плащане на лихва) върху ценните книжа щял да се изплаща на Нидерландия само ако ING изплащала дивиденти върху обикновените акции. Комисията приела, че капиталовата вноска представлява държавна помощ в полза на ING и дала временно разрешение за нея. Ако в рамките на шест месеца ѝ бъдел представен план за преструктуриране, разрешението щяло да се удължи автоматично, докато Комисията приемела решение относно плана. Първоначалното решение е свързано с поемането на няколко ангажимента от страна на Нидерландия, един от които е ограничаването на растежа на счетоводния баланс на ING.

4. На 31 март 2009 г. Комисията уведомява Нидерландия за решението си да открие предвидената в член 88, параграф 2 ЕО процедура (наричано по-нататък „решението за откриване“ ( 5 )) поради съмненията си относно съвместимостта на механизма за подкрепа (back-up facility) на неликвидните активи, приведен в действие в полза на ING (наричан по-нататък „IABF“), с общите принципи относно мерките за облекчение на активите ( 6 ). Тази мярка обаче е одобрена за период от шест месеца. Освен това се посочва, че Нидерландия се задължава да представи план за преструктуриране, който да обхваща както капиталовата вноска, така и IABF.

5. Нидерландия внася плана на 12 май 2009 г. След срещи с Комисията на 22 октомври 2009 г. е внесен преработен план. Той включва, от една страна, ангажименти относно изпълнението на плана за преструктуриране, и от друга страна, изменение на първоначалните условия за изплащане на капиталовата вноска, съгласно които ING може да изкупи обратно до 50 % от ценните книжа на емисионната цена плюс натрупаната по годишния купон лихва в размер на 8,5 % плюс санкция за предсрочно обратно изкупуване, когато цената на акциите на банката се търгува над 10 EUR. В зависимост от цената на акциите тази санкция може да варира от 340 милиона евро до 705 милиона евро, което гарантира минимална вътрешна ставка на възвращаемост в размер на 15 %.

6. На 18 ноември 2009 г. Комисията приема оспореното решение, чийто предмет са капиталовата вноска, изменението на условията за изплащане, IABF и гаранциите, дадени съгласно националната схема за гарантиране на кредити.

7. Член 2 от оспореното решение гласи: „Помощта за преструктуриране, предоставена от Нидерландия на ING, представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора. Помощта е съвместима с общия пазар, при условие че са спазени ангажиментите, посочени в приложение II. Премахва се временното ограничение за растежа на счетоводния баланс, определено с решение на Комисията от 12 ноември 2008 г. относно мярката за рекапитализация на ING“.

8. Приложение II съдържа 11 групи ангажименти (наричани по време на производството и „компенсаторни мерки“), поети от Нидерландия и/или ING, за да бъдат поправени нарушенията на конкуренцията, до които води помощта за преструктуриране.

9. В мотивите си Комисията не прилага критерия за частния инвеститор по отношение на капиталовата вноска, изменението на условията за изплащане и IABF, но го прави по отношение на гаранциите за кредита. Във връзка с изменението на условията за изплащане тя приема, че тъй като при предишните условия ING е трябвало да заплати премия за обратно изкупуване в размер на 2,5 милиарда евро, а след изменението трябвало да заплати само между 340 милиона и 705 милиона евро, тя се ползвала от допълнително предимство в размер между 1,79 милиарда и 2,2 милиарда евро ( 7 ).

Обжалваното съдебно решение

10. Както Нидерландия, така и ING обжалват решението на Комисията пред Общия съд.

11. По дело T‑29/10 Нидерландия иска отмяна на „член 2, първа алинея от обжалваното решение, който е основан, наред с останалото, на изложената в съображение 98 от това решение констатация, че изменението на условията за изплащане на капиталовата вноска на нидерландските власти води до допълнителна помощ в размер на 2 милиарда евро“.

12. По дело T‑33/10 ING, подпомагана от Централната банка на Нидерландия De Nederlandsche Bank NV (наричана по-нататък „DNB“), иска отмяна на обжалваното решение, по-специално „доколкото в него се приема, че изменението на условията за изплащане на капиталовата вноска представлява допълнителна помощ от около 2 милиарда евро“.

13. Общият съд съединява делата и отменя „член 2, първа алинея от [оспореното решение], както и член 2, втора алинея от посоченото решение и приложение II към това решение“. Относимите мотиви на Общия съд в точки 95—160 от обжалваното съдебно решение могат да се обобщят съвсем накратко, както следва.

14. Изменението на условията за изплащане, при което Нидерландия получава сигурна възвръщаемост, която не е била налице при първоначалните условия, е трябвало да бъде преценено с оглед на критерия за частния инвеститор. Комисията не е приложила този критерий към ситуацията и не е обърнала внимание на различни налични доклади относно предвижданата възвръщаемост и поведението на частен инвеститор. Доводите ѝ, че ING задължително е трябвало да изкупи обратно ценните книжа при първоначалните условия, били неубедителни.

15. Във всеки случай Комисията не взела предвид плащането на купон, което е станало задължително, като част от изменените условия. Следователно размерът на всяка помощ трябвало да бъде намален пропорционално на размера на купона.

16. Следователно Комисията е изчислила неправилно размера на държавната помощ, свързана с изменението на условията за изплащане. Ако измененото възнаграждение било взето предвид, това е можело да повлияе на преценката както относно квалификацията му като помощ, така и относно съвместимостта на тази помощ с общия пазар, по-специално с оглед на преценката на приноса на ING или на мерките, чиято цел била да поправят нарушенията на конкуренцията.

17. Помощта за преструктуриране, квалифицирана като държавна помощ в член 2, първа алинея от обжалваното решение, включвала помощта, до която се приемало, че води изменението на условията за изплащане, без обаче тя да се разграничи от останалата част от помощта. Следователно цялата първа алинея трябвало да се отмени.

18. Комисията анализирала обхвата на компенсаторните мерки, inter alia, с оглед на помощта, произтичаща от изменените условия за изплащане. Поради допуснатите от нея грешки тя не можела да продължава да твърди, че помощта за преструктуриране представлявала значителна по размер помощ, въз основа на която били преценени компенсаторните мерки. Следователно изводът на Комисията, че изменението на условията за изплащане довело до държавна помощ в размер на около 2 милиарда евро не е правилен. Незаконосъобразността на този извод водела до незаконосъобразност на член 2, втора алинея от обжалваното решение и на приложение II към него, доколкото съвместимостта на помощта за преструктуриране зависела от анализ и ангажименти, чието съдържание трябвало да се преценява с оглед на помощта за преструктуриране, която включвала допълнителната помощ.

Жалбата и производството пред Съда

19. Комисията иска от Съда: — да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли исканията в първоинстанционното производство и да осъди Кралство Нидерландия и ING да заплатят съдебните разноски; — при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, без да се произнася по съдебните разноски; — при условията на евентуалност спрямо предходното, да отмени член 2, трета алинея от оспорваното решение и да осъди Кралство Нидерландия и ING да заплатят съдебните разноски за производството по обжалване.

20. Тя изтъква шест основания за жалбата си: — на първо място, нямало изискване критерият за частния инвеститор да се прилага към изменение на условията за изплащане във връзка с мярка, която сама по себе си представлява държавна помощ, — на второ място, Общият съд изчислил неправилно пропуснатите от държавата ползи вследствие на изменението на условията за изплащане, — на трето място, дори Комисията неправилно да е приела, че изменението на условията за изплащане представлява държавна помощ, Общият съд не можел да отмени изцяло член 2, първа алинея от оспореното решение, — на четвърто място, Общият съд допуснал грешка при прилагане на правото, като приел, че член 2, втора алинея от оспореното решение задължително бил незаконосъобразен, тъй като Комисията неправилно приела, че изменението на условия за изплащане представляват държавна помощ, — на пето място, Общият съд се произнесъл ultra petita, като отменил член 2, втора алинея от оспореното решение и приложение II към него, — на шесто място и при условията на евентуалност, ако Общият съд правилно е отменил член 2, първа и втора алинея от оспореното решение и приложение II към него, той е трябвало да отмени и член 2, трета алинея от същото решение.

21. Кралство Нидерландия счита, че всичките шест основания на жалбата са необосновани и иска от Съда: — да отхвърли жалбата и да осъди Комисията за заплати съдебните разноски, — при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане.

22. ING счита, че няколко от изложените основания на жалбата са изцяло или частично недопустими, безпредметни или с отпаднало правно основание и че жалбата като цяло е неоснователна. Тя твърди, че Съдът следва: — да обяви жалбата за частично недопустима и/или безпредметна, да я отхвърли изцяло и да осъди Комисията да заплати съдебните разноски, — при условията на евентуалност, да върне делото на Общия съд за ново разглеждане, без да се произнася по съдебните разноски.

23. DNB, встъпила страна в първоинстанционното производство в подкрепа на ING, иска от Съда да отхвърли първото и четвъртото основание на жалбата, тъй като са необосновани.

24. Съдът разрешава втора размяна на становища, ограничена до първото основание на жалбата. В проведеното на 26 септември 2013 г. съдебно заседание бяха обсъдени първото и четвъртото основание на жалбата.

Успоредни производства

25. На 11 май 2012 г. — денят, в който подава жалбата си по настоящото дело — Комисията приема ново решение, свързано с предоставената на ING помощ за преструктуриране ( 8 ). В него тя разглежда изменението на условията за изплащане с оглед на критерия за частния инвеститор и приема, че пазарен инвеститор не би се съгласил на тези условия. Поради това Комисията достига до извода, че изменението представлява държавна помощ, но с оглед на някои предложени от Нидерландия ангажименти е съвместимо с вътрешния пазар.

26. Както Нидерландия, така и ING обжалват решението пред Общия съд на основание, inter alia, че Комисията е приложила неправилно критерия за частния инвеститор. Впоследствие обаче тези жалби са оттеглени, а делата — заличени от регистъра ( 9 ).

Първо основание на жалбата (приложимост на критерия за частния инвеститор)

27. В мотивите си, които излага в точки 95—114 от решението, Общият съд посочва, че за да може дадена мярка да бъде квалифицирана като държавна помощ, тя трябва, inter alia, да осигурява на предприятието получател икономическо предимство, което то не би получило в нормални пазарни условия. В случай на капиталова вноска следва да се прецени дали при подобни обстоятелства частен инвеститор, който може да бъде сравнен по възможности с публичен орган, би могъл да бъде убеден да направи капиталова вноска в същия размер. Когато, след като реши да запише капиталова вноска и закупи ценни книжа, емитирани от предприятие при определени условия за изплащане, държавата приеме да измени тези условия, държавна помощ може представлява както вноската в капитала, така и изменението на условията за изплащане, ако във всяка от тези ситуации държавата не е действала по начина, по който би действал частен инвеститор, който се намира в подобно положение. Комисията не е могла да не разгледа изменението на условията за изплащане с оглед на критерия за частния инвеститор единствено с мотива, че капиталовата вноска сама по себе си представлява държавна помощ. Всъщност едва след подобен анализ Комисията е могла да заключи дали е налице допълнително предимство.

28. В точки 115—125 Общият съд разглежда направения от Комисията анализ на изменението на условията за изплащане и стига до извода, че тя тълкува неправилно понятието за помощ, тъй като не преценява дали приемайки изменението, държавата е действала както би действал частен инвеститор в сходно положение, по-специално с оглед на факта, че в изменението се предвижда предсрочно плащане и то дава повече сигурност за задоволително връщане при пазарни условия.

29. По-нататък, в точки 126—134 Общият съд разглежда вероятността ING да упражни предвидената в първоначалните условия за изплащане опция за обратно изкупуване на ценните книжа през първите три години с оглед на твърдението на Комисията, че ING de facto щяла да бъде длъжна да го направи, което щяло да донесе на държавата приход в размер на 2,5 милиарда евро, и че приемайки изменените условия, държавата се е отказала от правото си на този доход, като по този начин е предоставила допълнителна помощ. Общият съд стига до заключението, че всъщност ING е щяла да упражни опцията си само при наличието на конкретни обстоятелства, каквито не са били налице, нито дори са били възможни.

30. Комисията твърди, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че критерият за частния инвеститор е следвало да се приложи към изменението на условията за изплащане. В основата на доводите ѝ е твърдението, че изменението не може да се разглежда като отделна мярка, която да се преценява независимо от капиталовата вноска. Не се оспорва фактът, че капиталовата вноска представлява държавна помощ, неразделна част от която са първоначалните условия за изплащане. Тази мярка е била задължение, което държавата е трябвало да поеме в качеството си на публична власт, за да избегне сериозни смущения в икономиката на Нидерландия поради срив в системно важна национална банка. Частен инвеститор изобщо не би могъл да бъде в такова положение и затова било безпредметно критерият за частния инвеститор да се прилага по отношение на капиталова вноска, включително към условията за изплащането ѝ, независимо дали първоначалните или изменените. Единствената необходима преценка била дали изменението дава допълнително предимство на ING.

31. Другите страни заемат по същество становището, че изменението на условията за изплащане е отделно от първоначалната капиталова вноска. След като вноската е била осъществена, държавата е била в положение, в което би могъл да се окаже и частен инвеститор — а именно положението на притежател на ценни книжа. Такъв инвеститор могъл при наличието на разумни икономически основания да пожелае да предоговори условията, при които ценните книжа щели да бъдат изкупувани обратно. Именно такъв е случаят с нидерландската държава, която предпочита да замени по-несигурна, макар и потенциално по-висока възвръщаемост, с гарантирано изплащане, което, макар и по-малко, представлява задоволителна възвръщаемост на инвестицията. При това положение съгласно съдебната практика е било не само възможно, но и необходимо да бъде приложен критерият за частния инвеститор, за да се определи дали изменението на условията за изплащане представлява държавна помощ.

32. Освен това ING твърди, че твърдението на Комисията, че капиталовата вноска и изменението на условията за изплащане са част от поредица от свързани мерки, е недопустим фактически довод.

33. За мен този довод във връзка с допустимостта не е убедителен. Не се поставя въпросът за фактическите връзки между мерките. Това, което се разглежда, е правният въпрос дали с оглед на тези връзки Общият съд правилно приема, че когато е преценявала изменението на условията за изплащане, Комисията е следвало да приложи критерия за частния инвеститор.

34. Освен това бих подчертала, че това основание на жалбата се отнася единствено до този въпрос. Няма значение какъв би бил резултатът от евентуалното прилагане на този критерий. До известна степен аргументът се отклони в посока именно към този резултат и съответно в същата степен трябва да бъде игнориран. Освен това критерият вече е приложен от Комисията и доводите, с които се оспорва начинът на прилагането му, са оттеглени ( 10 ). Тези обстоятелства обаче не премахват необходимостта от решаване на спора по въпроса дали Общият съд правилно приема, че критерият е следвало да се приложи в оспореното решение.

35. Според мен, когато се разглежда критерият за частния инвеститор, има два въпроса, които трябва да получат отговор: i) били ли са действията на държавата такива, че да има смисъл да се сравняват с действията на частен инвеститор; ii) ако да, тези действия били ли са диктувани от съображения, които имат значение единствено или поне преди всичко за държавата в качеството ѝ на публична власт, или същите действия е можело да се предприемат „при нормални пазарни условия от частен инвеститор, който се намира в положение, възможно най-близко до това на държавата“ ( 11 ). Етап i) се отнася до приложимостта на критерия, а етап ii) — до приложението му. В настоящия случай ни интересува само въпросът за приложимостта.

36. Комисията се старае да ограничи приложимостта на критерия за частния инвеститор. Вероятно се опасява, че ако той се прилага системно, мярка, която с оглед на всички обстоятелства не би била предприета от разумен частен инвеститор, може въпреки това да бъде анализирана като отговаряща на критерия ( 12 ). Ако е така, проблемът е от общо значение. В настоящия случай обаче той може да се разглежда единствено с оглед на обстоятелствата във връзка с капиталовата вноска в ING и с изменението в условията за изплащане.

37. Не се оспорва фактът, че що се отнася до самата капиталова вноска, не е било възможно да се направи разумно сравнение между поведението на държавата и това на частен инвеститор. Когато „спасява“ системно важна национална банка в условията на започналата през 2008 г. тежка финансова криза, нидерландската държава е действала изцяло в качеството си на върховна публична власт, загрижена за стабилността на националната икономика като цяло. Ясно е, че в това качество не би действал, нито би могъл да действа, никой частен инвеститор. Не се спори освен това, че капиталовата вноска, както е била предложена първоначално, е трябвало да се прецени като едно цяло, включващо и първоначалните условия за изплащане, които били неразделна част от пакета на помощта.

38. Следователно се поставя въпросът дали изменените условия за изплащане е трябвало да бъдат преценени на същата основа като първоначалните или изменението е трябвало да се разглежда като отделна мярка.

39. Според мен е можело да се обмислят два подхода: преоценяване на капиталовата вноска като цяло, като първоначалните условия се заменят с изменените условия, за да се определи отново размерът на помощта, или оценяване на изменението на условията като отделна мярка, за да се определи дали и в каква степен са използвани държавни средства за предоставяне на предимство на ING. При първия подход преценката на условията за изплащане би било неразделна част от преценката на капиталовата вноска, направена от държавата в качеството ѝ на публична власт, и тогава не би съществувало разумно основание за сравнение с поведението на частен инвеститор. В действителност обаче Комисията възприела втория подход. Дали това е бил правилният подход е без значение за целите на настоящото производство. Факт е, че това е възприетият от Комисията подход.

40. Предвид това според мен е трудно сега Комисията да твърди, че изменението на условията за изплащане е било неразделна част от капиталовата вноска и е можело да се оценява единствено въз основа на същите критерии. Освен това считам, че ако това изменение се преценява като отделна мярка, става напълно възможно да се направи сравнение между поведението на държавата и поведението на частен инвеститор.

41. Вярно е, че първоначалната капиталова вноска е била държавна помощ и частен инвеститор по дефиниция никога не може да бъде в положение, при което да е отпуснал държавна помощ. Чрез първоначално отпуснатата помощ обаче държавата става притежател на ценни книжа, които подлежат на обратно изкупуване при определени условия. Частен инвеститор също би могъл да се намира в такова положение. Според мен фактът, че стойността на притежаваните от държавата ценни книжа била по-висока от тази, която обикновено имали притежаваните от частен инвеститор, според мен не е от решаващо значение. Това се отнася и за въпроса дали ценните книжа са с необичайно естество, както твърди Комисията, което при всички случаи е фактически въпрос извън правомощията на Съда в производство по обжалване. Всеки притежател на ценни книжа на каквато и да е стойност и от каквото и да е естество може да поиска или да се споразумее да предоговори условията за обратното им изкупуване. Следователно има смисъл да се сравнят поведението на държавата от тази гледна точка и поведението на хипотетичен частен инвеститор в сходно положение. Според мен въпросът е твърде прост: би ли било разумно за частен инвеститор, който независимо по какви причини притежава ценни книжа при същите условия и който се съобразява с пазарните условия, да се съгласи на същото изменение в тези условия.

42. Подчертавам, че стигам до този извод въз основа на факта, че както е в случая, Комисията е разгледала изменението на условията за изплащане като отделна мярка, която може да се оцени като съставна част от предоставяне на определяемо предимство за ING, за което са използвани държавни средства. Въпреки че не вземам становище по въпроса дали този подход е правилен или подходящ, струва ми се, че ако Комисията вместо това бе преоценила капиталовата вноска като цяло, включително изменените условия за изплащане, можеше да се избегне всякакъв риск като тези, за които загатнах в точка 36 по-горе, дори и да беше приложен критерият за частния инвеститор. Ако при капиталовата вноска като цяло са използвани държавни средства за даване на предимство без подходяща икономическа компенсация или възвръщаемост по конкретната сделка (в противовес на общата полза за националната икономика), може да се предположи, че тя няма да отговаря на критерия за частния инвеститор. Такава преценка обаче не е била направена и въпросът за приложимостта на критерия при тези обстоятелства не се е поставял. Всъщност изменението на условията за изплащане е било преценено като отделна мярка и следователно не е имало причина да не се приложи критерият за частния инвеститор.

43. Поради това аз бих отхвърлила първото основание на жалбата.

Второ основание на жалбата (оценка на пропуснатите ползи)

44. В точки 135—142 от решението си Общият съд приема, че дори Комисията да е могла да направи извода, че за държавата има пропуснати ползи, тя не е определила правилно размера им. Комисията не е взела предвид факта, че при изменените условия за изплащане плащането на купон, който отчита натрупаните до момента на предсрочното изплащане лихви, вече не зависи от плащането на дивиденти на притежателите на обикновени акции. Комисията е била запозната с това обстоятелство и не е имала право да го пренебрегва. В случая с извършеното на 21 декември 2009 г. предсрочно изплащане нидерландската държава е получила сумата от 258,5 милиона евро, която нямало да получи при първоначалните условия за изплащане, тъй като за 2009 г. не са изплащани дивиденти. Макар Комисията да не e могла да знае предварително размера на тази сума, тя все пак задължително е трябвало да изследва отражението, което възможността за такова плащане можело да има върху посочения в оспореното решение размер на допълнителната помощ. Следователно в оспореното решение размерът на евентуалните загуби за държавата бил надценен с няколко стотин милиона евро — грешка, която опорочила преценката на Комисията за понятието за помощ.

45. Комисията твърди, на първо място, че съгласно представените от Нидерландия първоначални условия за изплащане ING е трябвало да плаща натрупаната лихва при всяко изплащане на капиталовата вноска, както и че Нидерландия е заявила, че условията за изплащане не са били изменени в преработения план за преструктуриране; при тези обстоятелства Комисията правилно не е приспаднала действително изплатената през 2009 г. лихва. Нидерландското правителство и ING оспорват твърдението, но го считат за фактически довод, който е извън правомощията на Съда в производство по обжалване.

46. На второ място, Комисията твърди, че лихвата, която не е приспаднала (в максимален размер 303 милиона евро), не е могла да повлияе на квалификацията на изменението на условията за изплащане като помощ или на оценката на съвместимостта му с вътрешния пазар или на обхвата на ангажиментите, поети чрез компенсаторни мерки. Нидерландското правителство и ING отговарят, че въпросните ангажименти (в приложение II към оспореното решение) не са поети доброволно, а са наложени от Комисията с оглед на установения размер на помощта. Ако този размер е бил определен правилно, обемът на необходимите ангажименти е щял да се промени.

47. Съгласна съм, че доводът във връзка с това дали изменените условия за изплащане са описани правилно в преработения план за преструктуриране, както и относно степента, в която те могли да се различават от първоначалните условия, не е от компетентността на Съда в производство по обжалване. Общият съд приема, че двете групи условия се различават и че Комисията е била запозната с този факт. Въпреки че представя фактите различно, Комисията не твърди, че Общият съд е изопачил доказателствата.

48. Правният проблем по същество е дали въз основа на установените от него факти Общият съд е имал основание да приеме, че „не може да се отхвърли хипотезата“, че ако Комисията беше взела предвид получената от държавата допълнителна лихва, това „би могло да повлияе“ на квалификацията на изменението на условията за изплащане като помощ или на оценката на съвместимостта му с вътрешния пазар или на обхвата на компенсаторните мерки, както и дали е имал основание да приеме, че вследствие на това „преценката […] на понятието помощ“ е опорочена от фактическа грешка ( 13 ).

49. От изложението на фактите в точка 14 и сл. от обжалваното съдебно решение става ясно, че като цяло поетите от Нидерландия и ING ангажименти за поправяне на нарушението на конкуренцията по същество са наложени от Комисията като условие за обявяване на помощта за съвместима с вътрешния пазар. За изменението на условията за изплащане обаче, чиято преценка е предмет на настоящата жалба, Комисията е уведомена едва на 22 октомври 2009 г. и в обжалваното съдебно решение няма никакви данни за последваща промяна на ангажиментите с оглед на изменените условия. Освен това според мен не е сигурно, че разлика в размер на 303 милиона евро — от общо 1,79 до 2,2 милиарда евро (разлика приблизително между 14 % и 17 %) щеше да повлияе на решението по въпроса дали е имало държавна помощ или, ако е имало такава, дали е била съвместима с вътрешния пазар. Според мен обаче логично е поне да се предположи, че щеше да е необходимо преразглеждане на ангажиментите.

50. При тези обстоятелства използваната от Общия съд формулировка („не може да се отхвърли хипотезата“, че установена фактическа грешка „би могло да“„повлияе“ на преценката) не изглежда необоснована. Била ли е обаче в резултат на това опорочена „преценката […] на понятието за помощ“? Тъй като Общият съд не е бил компетентен да замени преценката на Комисията със своята собствена, според мен единствения извод, който е могъл да направи, е че Комисията е трябвало да направи нова оценка въз основа на правилната фактическа основа.

51. Поради това бих отхвърлила второто основание на жалбата.

Трето основание на жалбата (отмяна на цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение)

52. В точки 151—153 от решението си Общият съд приема, че в член 2, първа алинея от оспореното решение не се прави разграничение между отделните елементи на „помощта за преструктуриране“, за която се констатира, че представлява държавна помощ, но се включва допълнителната помощ в размер на около 2 милиарда евро, произтичаща от изменението на условията за изплащане. Общият съд приема, че с оглед на грешките, които опорочават квалифицирането на изменението като допълнителна помощ, въпросната алинея трябва да се отмени изцяло.

53. Комисията поддържа, че Общият съд няма основание да отменя цялата първа алинея от член 2. Тъй като квалифицирането на мерките, различни от изменението на условията за изплащане (по-специално капиталовата вноска и IABF), като държавна помощ може да се отдели от евентуална грешка при квалифицирането на изменението като такава помощ, отмяната нарушавала принципа на пропорционалност. Освен това първа алинея била единствено потвърждаващ акт по отношение на тези други мерки (за които вече е направена преценка в първоначалното решение), а такъв акт не можело да бъде предмет на оспорване в производство по обжалване. Следователно отмяната на член 2, първа алинея от оспореното решение следвало на свой ред да бъде отменена в частта, която се отнася до мерки, различни от изменението на условията за изплащане.

54. Нидерландското правителство и ING посочват, че въпросната алинея се състои от едно изречение, от което нито една част не може да се отмени така, че констатацията за наличие на държавна помощ във връзка с мерките, различни от изменението на условията за изплащане, да остане формално непокътната. Отмяната обаче трябва да се разглежда в светлината на мотивите на Общия съд, от които става ясно, че е била оспорена единствено квалификацията на помощта, произтичаща от изменението на условията за изплащане. Освен това тази отмяна в действителност възстановявала първоначалното решение, в което се установява, че капиталовата вноска представлява държавна помощ, а въпросната алинея не е „единствено“ потвърждаваща, доколкото се основава на повторен преглед на фактите, в това число новите факти, свързани с изменените условия.

55. Проблемът тук е до голяма степен формален. Не се оспорва фактът, че Общият съд не е възнамерявал да отмени самата направена в оспореното решение квалификация като държавна помощ на мерките, различни от изменението на условията за изплащане, нито се твърди, че е трябвало да го направи. Въпросите, които се поставят, са следните: какви са били последиците от отмяната цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение; и предвид извода, който прави Общият съд, че квалификацията на изменението на условията за изплащане като държавна помощ е опорочена, можел ли е той да постъпи по друг начин?

56. Във връзка с последиците от отмяната Комисията правилно посочва, че е недопустима жалба за отмяна на решение, което просто потвърждава предишно решение, останало необжалвано в предвидения срок ( 14 ). Това правило обаче, което е свързано с допустимостта на жалба за отмяна, просто отразява факта, че предишното решение вече не може да се отмени, така че отмяната на потвърждаващото решение няма да има отражение върху правното положение. Следователно, доколкото член 2, първа алинея от оспореното решение потвърждава предишно решение, с което мерки се квалифицират като държавна помощ, неговата отмяна не би могла да се отрази на констатациите в предишното решение. При всички случаи този извод важи за констатациите, че капиталовата вноска и IABF представляват държавна помощ ( 15 ). Що се отнася до гаранциите, този въпрос е изяснен в по-малка степен в оспореното решение, но не откривам данни да е имало предишно решение, с което да се констатира, че платените вече гаранции представляват държавна помощ ( 16 ).

57. Следователно би се оказало, че отмяната на цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение а) не се отразява на предишната квалификация на капиталовата вноска и на IABF като държавна помощ, но б) отменя квалификацията в самото оспорено решение като държавна помощ не само на изменението на условията за изплащане, но и на помощта в рамките на схемата за гарантиране на кредити. Квалификацията на последната посочена помощ обаче не е оспорена в първоинстанционното производство.

58. Във връзка с възможността Общият съд да постъпи по друг начин Комисията дава за пример случай, в който този съд наистина е отменил сходна алинея в решение за държавна помощ, в частта, която се отнасяла до определени суми, които в действителност са били включени в помощта, но не са били отделно посочени в същата алинея ( 17 ). Този съд е постъпвал до голяма степен по същия начин при сходни обстоятелства, като отменил например решение, с което се разпореждало възстановяване на предоставена на четири дружества помощ, доколкото в сумата за възстановяване била включена дължимата лихва включително за периода след обявяването на две от тези дружествата в несъстоятелност, без обаче те да бъдат изрично посочени в съответната алинея от разпоредителната част на решението ( 18 ). Не виждам причина, поради която Общият съд не би могъл да възприеме подобен подход в обжалваното съдебно решение.

59. Ето защо считам, че третото основание на жалбата следва да се уважи, доколкото с отмяната на цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение Общият съд е отменил констатацията в това решение, че гаранциите, получени от ING чрез националната схема за гарантиране на кредити, представляват държавна помощ.

Четвърто основание на жалбата (отмяна на член 2, втора алинея от оспореното решение като следствие от отмяната на първа алинея)

60. В точки 154—160 от решението си Общият съд разглежда допълнителната помощ, произтичаща от изменението на условията за изплащане, като неразделна част от помощта за преструктуриране, предмет на преценка от страна на Комисията. Такава допълнителна помощ не могло да бъде отделена от разпоредителната част на оспореното решение и от подкрепящия я анализ както относно „съвместимостта на помощта с общия пазар, така и относно определянето на равнището на ангажиментите, необходими за да може помощта да се обяви за съвместима“. Незаконосъобразността на констатацията за наличие на допълнителна помощ от около 2 милиарда евро неизбежно водела до незаконосъобразност на член 2, втора алинея от оспореното решение, където се посочва, че помощта била съвместима с общия пазар, „при условие че са спазени ангажиментите, посочени в приложение II“, както и до незаконосъобразност на самото приложение II, доколкото съвместимостта на помощта за преструктуриране зависела от анализ и ангажименти, чието съдържание следвало да се прецени с оглед на размера на помощта, която включвала допълнителната помощ.

61. Комисията твърди по същество, че като е възприел такъв подход, Общият съд е допуснал грешка, тъй като ангажиментите били предложени от ING и Нидерландия, а Комисията нямала право да не ги приеме, дори ако надхвърляли необходимото за поправяне на нарушенията на конкуренцията. Следователно дори Комисията наистина да е надценила общия размер на помощта, това не се е отразило на предложените и приети компенсаторни мерки и следователно не е оправдавало отмяната на оспореното решение в частта, в която в него се предвиждат ангажиментите, с оглед на които е могло помощта да бъде обявена за съвместима. Комисията твърди също, че тъй като с оспореното решение не се закрива официална процедура по разследване по член 7 от Регламент № 659/1999 ( 19 ), съгласно параграф 4 от този член тя не е имала право да прибавя условия към решението си.

62. Другите страни се позовават на точки 14—36 от обжалваното съдебно решение, където се посочва, че всъщност Комисията е настоявала за поемането на ангажиментите, необходими за да може помощта да се обяви за съвместима. Общият съд приема, че размерът на помощта е надценен; ако тази оценка не била опорочена, нямало да бъде необходимо Комисията да настоява за поемането на толкова сериозни ангажименти, каквито тя поискала.

63. Считам, че е необходимо на първо място да се разгледат фактите, относно произхода на ангажиментите, посочени в приложение II към оспореното решение, така както са установени от Общия съд. Считам, че в това отношение доводът на Комисията, че оспореното решение не представлява решение за закриване на официална процедура по разследване, не е относим. Това, което има значение, е дали според констатациите на Общия съд Комисията фактически е наложила условията на посочените в приложение II към оспореното решение ангажименти, а ако е така, тя не може да се основава само на довода, че нямала право да приеме по-леки ангажименти.

64. В описанието на административното производство в точки 9—37 от обжалваното съдебно решение има ясни констатации, че Комисията многократно е указвала мерките, които смятала за необходими, и е заявявала, че планът за преструктуриране няма да бъде одобрен без тях. Общият съд използва изрази, като „исканията на Комисията“ (точка 20), „както искала Комисията“ (точка 29) и „за да се съобрази с изискванията на Комисията“ (точка 31). За разлика от това няма данни за подобно поведение от страна на Комисията след уведомлението за изменението на условията за изплащане от 22 октомври 2009 г., а този съд не е компетентен да установи дали в периода между тази дата и 6 ноември2009 г., когато са приключили разискванията по проекта за решението, е имало изменение на някой от ангажиментите в приложение II по инициатива на Комисията или на някоя от другите страни.

65. Общият съд обаче не основава изводите си, които Комисията оспорва в това основание на жалбата си, на предположението, че поисканите конкретни ангажименти са следствие от изменението на условията за изплащане. Той по-скоро приема, че обемът на ангажиментите, които Комисията е била склонна да приеме, е бил като цяло пряко и правопропорционално зависим от размера на помощта, също като цяло, следователно включващ помощта в резултат на изменението на условията за изплащане, чиято оценка Общият съд вече е приел за опорочена поради допуснати грешки. Именно при така описаните обстоятелства Комисията възразява, че не е имала право да определя обема на ангажиментите, и счита, че доводите на Общия съд са неправилни.

66. Според мен въпросните доводи наистина са неправилни, но не поради изложените от Комисията съображения. Единственият извод, до който може да се стигне въз основа на фактическите констатации в точка 9 и сл. от обжалваното съдебно решение, е, че обемът на ангажиментите, които Комисията е била склонна да приеме, е определен преди 20 октомври 2009 г. Следователно уведомлението за изменението на условията за изплащане, което е с по-късна дата, не се отразява на тези ангажименти. Поради тази причина Общият съд не е имал основание да отменя частите от оспореното решение, в които констатацията за съвместимост е поставена в зависимост от тези ангажименти. Ако Комисията беше оспорила тази част от обжалваното съдебно решение на това основание, щях да проявя готовност да подкрепя позицията ѝ.

67. Изложеното от Комисията основание на жалбата обаче трябва да бъде прието или отхвърлено с изложеното в него твърдение, че тя не е имала право да повлияе на доброволно поетите от държавата членка и банката ангажименти, твърдение, което е отхвърлено от Общия съд в неговите фактически констатации. Тъй като Комисията не е твърдяла, че фактите са изопачени, считам, че това основание следва да се отхвърли.

Пето основание на жалбата (отмяна ultra petita на член 2, втора алинея от оспореното решение)

68. В точки 64 и 66 от решението си Общият съд излага исканията на жалбоподателите. Кралство Нидерландия иска отмяна на „член 2, първа алинея от [оспореното] решение, който се основава, наред с останалото, на изложената в съображение 98 от това решение констатация, че изменението на условията за изплащане на капиталовата вноска на нидерландските власти води до допълнителна помощ за ING от около 2 милиарда евро“; ING има три искания, от които Общият съд разглежда само първото, а именно за отмяна на оспореното решение, „доколкото в него се приема, че изменението на условията за изплащане на капиталовата вноска представлява допълнителна помощ в размер на [около] 2 милиарда евро“.

69. В диспозитива на решението си Общият съд отменя член 2, първа и втора алинея от оспореното решение и приложение II към него.

70. Комисията твърди, че като е отменил член 2, втора алинея от оспореното решение и приложение II към него, Общият съд е превишил правомощията си, нарушил е принципа, че предметът на спора се определя от страните, произнесъл се е ultra petita и е нарушил процесуални норми, като по този начин засегнал интересите на Комисията. Разгледаните от Общия съд искания за отмяна са били ограничени само до член 2, първа алинея и нищо във формулировката на тези искания (по-специално изразът „наред с другото“) или в отговорите на страните на поставените от Общия съд преди съдебното заседание писмени въпроси, не дава повод за разширяването им така, че да се разпрострат и до други части на оспореното решение.

71. Нидерландското правителство твърди, че след като член 2, първа алинея от оспореното решение (констатацията, че помощта за преструктуриране представлява държавна помощ) е отменена, констатацията във втора алинея (че помощта е съвместима „при условие че са спазени ангажиментите, посочени в приложение II“) става безпредметна, както и тези ангажименти; следователно Общият съд не се е произнесъл ultra petita, като е отменил тези части от оспореното решение в отговор на искане за отмяна на член 2, първа алинея. ING твърди, че разглежданото основание на жалбата е недопустимо, тъй като Комисията не е повдигнала в първоинстанционното производство въпроса за яснотата и прецизността на исканията на жалбоподателите. И двете страни твърдят, че с второто си искане (за отмяна на оспореното решение, „доколкото Комисията поставя одобряването на помощта в зависимост от приемането на забраните за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, както това е посочено в решението и в приложение II към него“) ING всъщност цели отмяна на член 2, втора алинея.

72. Не мога да се съглася с възражението на ING във връзка с допустимостта на това основание на жалбата. Ясно е, че едва след като Общият съд постанови решението си, може да възникне въпросът дали се е произнесъл ultra petita.

73. По същество съм съгласна с твърдението на нидерландското правителство. Отмяната на констатацията, че помощта за преструктуриране представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО — и следователно по принцип по дефиниция е несъвместима с общия пазар — означава, че тази помощ вече не е държавна и следователно вече не е несъвместима. С оглед на това констатацията, че помощта е съвместима с общия пазар, при условие че са спазени определени ангажименти, е безпредметна, тъй като това би било равностойно на изискване да се поемат ангажименти по отношение на помощ, която вече е била съвместима и без тези ангажименти. Следователно отмяната на член 2, втора алинея от оспореното решение и на приложение II към него е била неизбежна последица от отмяната на член 2, първа алинея, която страните целят с исканията си, разгледани от Общия съд.

74. Ето защо считам, че петото основание на жалбата следва да се отхвърли.

Шесто основание на жалбата (при условията на евентуалност, пропуск да се отмени член 2, трета алинея от оспореното решение)

75. В диспозитива на решението си Общият съд отменя член 2, първа и втора алинея от оспореното решение (в които съответно се констатира, че помощта за преструктуриране представлява държавна помощ и че помощта е съвместима с общия пазар, при условие че са спазени ангажиментите, посочени в приложение II), но оставя непокътната третата алинея, с която се премахва временното ограничение за растежа на счетоводния баланс, наложено на ING.

76. В случай че разгледаните по-горе основания на жалбата не бъдат възприети, при условията на евентуалност Комисията поддържа, че като е отменил член 2, първа и втора алинея от оспореното решение, Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като не отменил и третата алинея.

77. В първоначалното решение е посочен ангажиментът на ING да ограничи растежа на счетоводния си баланс, за да ограничи нарушаването на конкуренцията, причинено от капиталовата вноска. С оглед на този ангажимент Комисията решава, че може временно да одобри капиталовата вноска. С член 2, трета алинея от оспореното решение се премахва временното ограничение за растежа на счетоводния баланс, наложено в първоначалното решение. Решението за премахване на тези ограничения и констатацията за съвместимост са се основавали на един и същ анализ и ангажименти и представляват неразделно цяло и доводите за тях не може да се разделят. В случай че Общият съд правилно е отменил анализа и тези ангажименти, ING не е трябвало да бъде освобождавана от ограниченията за растежа на счетоводния баланс, които са ѝ били наложени преди приемането на оспореното решение. Ако трета алинея остане непокътната, решението ще се промени по същество. С отмяната му Общият съд не може да поставя ING в по-добро положение от това преди приемането на оспореното решение, нито да заменя със своята собствена преценка преценката на Комисията в първоначалното ѝ решение, с което разрешава временно капиталовата вноска.

78. Нидерландското правителство повдига въпроса как Общият съд би могъл да отмени член 2, трета алинея, след като такава отмяна не е била поискана. Трета алинея не е изгубила смисъла си след отмяната на първа и втора алинея. Въпросът дали тяхната отмяна би следвало да доведе до отмяна на трета алинея изисква преценка по същество, която Общият съд не би могъл да направи, освен ако това не е поискано, а Съдът не може да го направи в производството по обжалване. Освен това разглежданото основание на жалбата е станало безпредметно. На 11 май 2012 г. Комисията приема ново решение, с което отново определя, че изменението на условията за изплащане представлява държавна помощ (но без да посочва размера ѝ), и разрешава помощта при същите условия. ING привежда сходни доводи: основанието е очевидно недопустимо, тъй като Комисията не е направила такова искане в първоинстанционното производство, а и такова искане вече е безпредметно след приемането на решението от 11 май 2012 г.

79. Считам, че отмяната на член 2, първа алинея от оспореното решение (от което неизбежно следва отмяната на втора алинея от този член) е довела (както твърди нидерландското правителство в контекста на третото основание на жалбата) до възстановяване валидността на първоначалното решение, в което се констатира, че капиталовата вноска представлява държавна помощ. В обжалваното съдебно решение се посочва, че в това решение Комисията постановява, че ако в рамките на шест месеца ѝ бъде представен план за преструктуриране, валидността на първоначалното решение се удължава автоматично, докато тя приеме решение относно плана ( 20 ). Следователно валидността е била удължена до приемането на оспореното решение. Отмяната на член 2, първа и втора алинея от оспореното решение е означавала, че вече нямало решение относно плана за преструктуриране. Като логична последица от това валидността на първоначалното решение, в което се предвижда ограничение на растежа на счетоводния баланс на ING, трябвало отново да бъде удължена до приемането на ново окончателно решение.

80. Общият съд обаче оставя непроменен член 2, трета алинея от оспореното решение, като по този начин неволно, може да се направи такова предположение, тъй като в обжалваното съдебно решение не се съдържат мотиви във връзка с това, променя съдържанието на първоначалното решение.

81. Доводите на страните по този въпрос съвсем очаквано са противоположни на изложените във връзка с петото основание на жалбата. Комисията твърди, че Общият съд няма право да отменя част от решението, чиято отмяна не е била изрично поискана от жалбоподателите, а другите страни твърдят, че тази отмяна е естествена последица от отмяната на член 2, първа алинея от оспореното решение. Тъй като Комисията повдига разглежданото основание на жалбата само при условията на евентуалност, нейният подход не е непоследователен, докато в подхода на останалите страни се забелязва известна непоследователност.

82. Аз лично считам, че ще бъде в съответствие с анализа ми по петото основание на жалбата да приема, че след като отменя член 2, първа алинея от оспореното решение, Общият съд не само е имал право, но и е бил длъжен да отмени не само втора, но и трета алинея от този член, за да избегне промяна на същността на първоначалното решение, чиято валидност се възстановява и продължава поради отмяната на първа алинея.

83. Освен това считам, че възражението на ING относно допустимостта на разглежданото основание на жалбата не е обосновано. От Комисията не е могло да се очаква да изтъкне това основание в първоинстанционното производство, тъй като нейната единствена цел е била оспореното решение да бъде оставено в сила.

84. Ето защо считам, че шестото основание на жалбата следва да се уважи.

Следствия от анализа

85. Стигам до извода, че третото основание на жалбата трябва бъде частично уважено, а шестото основание следва да се уважи в неговата цялост. Поради това обжалваното съдебно решение следва да се отмени, доколкото при отмяната на цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение се отменя и констатацията, че гаранциите, получени от ING чрез националната схема за гарантиране на кредити, представляват държавна помощ, и доколкото с него не е отменена трета алинея от посочения член.

86. Струва ми се, че такова решение по жалбата е подходящо, без да е необходимо делото да се връща за ново разглеждане на Общия съд. Освен това наличието на последващото решение на Комисията от 11 май 2012 г. означава, че практическите последици от решението на Съда ще бъдат ограничени.

87. Съгласно членове 138, 140 и 184 от Процедурния правилник на Съда считам, че всяка страна следва да бъде осъдена да понесе направените от нея съдебни разноски.

Заключение

88. Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда: — да отмени обжалваното съдебно решение, доколкото при отмяната на цялата първа алинея от член 2 от оспореното решение се отменя и констатацията, че гаранциите, получени от ING чрез националната схема за гарантиране на кредити, представляват държавна помощ, и доколкото с него не е отменена трета алинея от посочения член, — да осъди всяка от страните да понесе направените от нея съдебни разноски в производството по обжалване.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Решение от 2 март 2012 г. по съединени дела Нидерландия и ING Groep/Комисия T‑29/10 и T‑33/10 (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“).

( 3 ) Решение 2010/608/ЕО на Комисията от 18 ноември 2009 година относно държавна помощ C 10/09 (ex N 138/09), приведена в действие от Нидерландия за механизъм за подкрепа (back-up facility) на неликвидните активи на ING и план за нейното преструктуриране (ОВ L 274, стр. 139, наричано по-нататък „оспореното решение“).

( 4 ) Вж. напр. Решение от 2 септември 2010 г. по дело Комисия/Scott, C-290/07 P, Сборник, стр. I-7763, точка 68 и цитираната съдебна практика; Решение от 5 юни 2012 по дело EDF, C‑124/10 P, точка 78 и цитираната съдебна практика. Критерият за частния инвеститор е известен и като „принцип за частния инвеститор“ или „тест на инвеститора в пазарна икономика“ (принцип, понякога означаван със съкращението „ТИПИ“).

( 5 ) Вж. ОВ C 158, 2009 г., стр. 13.

( 6 ) Съобщение на Комисията относно обработването на обезценените активи в банковия сектор на Общността (ОВ C 72, 2009 г., стр. 1).

( 7 ) Вж. освен това точки 1—49 от обжалваното съдебно решение.

( 8 ) Решение C(2012) 3150 окончателен, държавна помощ SA.28855 (N 373/2009) (ex C 10/2009 и ex N 528/2009) Нидерландия/ING — помощ за преструктуриране. Вж. по-специално съображения 114—156.

( 9 ) Определение на председателя на първи състав на Общия съд от 6 декември 2012 г. по съединени дела T‑325/12 и T‑332/12, Нидерландия и ING/Комисия.

( 10 ) Вж. точки 25 и 26 по-горе.

( 11 ) Решение по дело EDF, посочено по-горе, точка 79.

( 12 ) Възможно е да съществува и съображение от практическо естество, а именно че тъй като критерият за частния инвеститор предполага извършването на сложна икономическа оценка, системното му прилагане би представлявало твърде голяма тежест за ресурсите на Комисията. Не смятам обаче, че подобно съображение може да има правно значение.

( 13 ) Точки 141 и 142 от обжалваното съдебно решение.

( 14 ) Вж. напр. Решение от 29 ноември 2012 г. по дело Обединено кралство/Комисия (C‑416/11 P, точка 32).

( 15 ) Вж. съображения 97 и 99 от оспореното решение.

( 16 ) В оспореното решение се разглежда и въпросът за бъдещи гаранции, но се посочва, че те ще бъдат оценени в отделно решение (вж. съображение 47).

( 17 ) Решение от 13 септември 2010 г. по съединени дела Гърция и др./Комисия (T-415/05, T-416/05 и T-423/05, Сборник, стр. II-4749).

( 18 ) Решение от 12 октомври 2000 г. по дело Испания/Комисия (C-480/98, Recueil, стр. I-8717).

( 19 ) Регламент (EО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41).

( 20 ) Точка 10 от обжалваното съдебно решение; съображения 71—74 от първоначалното решение.