BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2010 :97 1ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА ПР ЕДСЕДАТЕЛЯ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
10 септември 2010 година
Дело F-62/10 R
Jürgen Esders
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Обезпечително п роизводство — Молба за спиране на изпълнението — 
Преназначаване — Правила за ротация на длъжностните лица в п редставителствата на 
Комисията — Неотложност — Липса“
Предмет:Жалба, подадена на основание членове 278 ДФЕС и 157 AЕ, както и н а основание 
член 279 Д ФЕС, приложим към Д оговора за Евратом по силата на член 106а от 
него, с к оято г-н Esders, длъжностно л ице в г енерална дирекция „Комуникации“ на 
Комисията н а длъжност в п редставителството в Г ермания, иска спиране н а 
изпълнението на ре шението от 27 юли 2010 г. за преназначаването му в с едалището 
на Комисията, считано о т 1 септември 2010 г.
Решение:Отхвърля искането на жалбоподателя за допускане на обезпечение. Не се произнася 
по съдебните разноски.
Резюм е
1. Обезпечително производство — Спиране на изпълнението — Временни мерки — Условия за 
постановяване — „Fumus b oni juris“ — Неотложност — Кумулативен х арактер — 
Претегляне на всички разглеждани интереси
(членове 278 ДФЕС и 279 ДФЕС; член 39 и чл ен 7, параграф 1 от п риложение I към Статута на 
Съда; член 102, параграф 2 от П роцедурния правилник на Съда на публичната служба)
2. Обезпечително производство — Спиране на изпълнението — Спиране на изпълнението н а 
решение за преназначаване в с едалището н а Комисията на длъжностно лице, назначено преди 
това в н ейно представителство в д руга държава чл енка — Условия за постановяване
(член 278 ДФЕС; член 102, параграф 2 от П роцедурния правилник на Съда на публичната 
служба)
1. Съгласно ч лен 102, параграф 2 от Процедурния правилник на Съда на публичната служба в 
молбите з а п остановяване н а в ременни м ерки т рябва д а с е и злагат п о-специално 
обстоятелствата, установяващи неотложността, както и ф актическите и п равните основания, 
които обосновава т вероятната основателност за постановяване на поисканите временни мерки.
2 ECLI:EU:F:2010 :97РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-62/10R
ESDERS/КОМИСИЯ
Условията във връзка с н еотложността и в ероятната основателност на молбата (fumus boni juris) 
са кумулативни, поради което молбата за временни мерки трябва д а се отхвърли, ако някое от 
тези условия не е и зпълнено. Според с лучая съдията по обезпечителното производство прави 
преценка н а с ъществуващите и нтереси. П ри т ази ц ялостна п роверка с ъдията п о 
обезпечителното п роизводство р азполага с ш ироко п раво за преценка и е с вободен д а 
опреде ли, в з ависимост от особеностите на случая, начина, по който трябва д а се установи 
наличието на различните условия, както и ред а за това, след к ато няма правна но рма, която да 
му налага предварително у становен аналитичен модел относно о ценката на необходимостта от 
постановяване на временни мерки.
(вж. точки 41—43)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 10 септември 1999 г., Elkaïm и M azuel/Комисия, T-173/99 R, Recueil FP, 
стр. I-A-155 и II-811, точка 18, 9 август 2001 г., De Nicola/ЕИБ, T-120/01 R, Recueil FP, стр. I-A-171 и II-783, 
точки 12 и 13
Съд на публичната служба — 31 май 2006 г., Bianchi/ЕФО, F-38/06 R, Recueil FP, стр. I-A-1-27 и II-A-1-93, 
точки 20 и 22
2. Целта на обезпечителното производство не е д а осигури обезщетение за вреди, а д а гарантира 
пълната ефикасност на ре шението по същество. За да се постигне тази цел, исканите мерки 
трябва д а бъдат неотложни, в с мисъл че за да се избегне значителна и н епоправима вреда на 
интересите на жалбоподателя, е н еобходимо те да бъдат наложени и д а породят де йствие още 
преди да бъде п остановено ре шението по гл авното производство. Освен това с траната, която 
иска постановяването на временните мерки, следва д а представи доказателства, че ако изчака 
приключването на главното производство, ще претърпи подобна вреда.
Изводът на един или повече лекари не е д остатъчен сам по себе си, за да се установи, че ако не 
бъде с пряно и зпълнението на ре шението за преназначаване в с едалището на Комисията на 
длъжностно л ице, назначено п реди това в н ейно п редставителство в др уга държава ч ленка, би 
възникнала опасност това л ице да претърпи значителна и н епоправима вреда. Всъщност 
съставителите н а п редставените м едицински у достоверения са и мали в ъзможност д а се 
запознаят с амо с гл едната точка на жалбоподателя и н е е д оказано, нито дори се твърди, че са 
могли да разполагат с ц ялата информация и с в сички необходими документи, за да получат 
достатъчно я сна представа з а разглеждания професионален контекст.
(вж. точки 45 и 47)
Позовава не на:
Съд — 25 март 1999 г., Willeme/Комисия, C-65/99 P(R), Recueil, стр. I-1857 , точка 62
Първоинстанционен съд — E lkaïm и M azuel/Комисия, посочено п о-горе, точка 25, 19 декември 2002 г., 
Esch-Leonhardt и др ./ЕЦБ, T-320/02 R, Recueil FP, стр. I-A-325 и II-1555 , точка 27
Съд на публичната служба — 14 юли 2010 г., Bermejo Garde/ЕИСК, F-41/10 R, точка 55