BG Официален вестник на Европейския съюз C 245/30

Жалба, подадена на 14 април 2015 г. — Icap и др./Комисия

(Дело T-180/15)

(2015/C 245/37)

Език на производството: английски

Страни

Жалбоподатели: Icap plc (Лондон, Обединеното кралство), Icap Management Services Ltd (Лондон) и Icap New Zealand Ltd (Уелингтън, Нова Зеландия) (представители: C. Riis-Madsen и S. Frank, адвокати)

Ответник: Европейска комисия

Искания на жалбоподателите

Жалбоподателите искат от Общия съд:

— да отмени изцяло или частично решението на Комисията от 4 февруари 2015 г. по дело AT.39861 — Лихвени деривати в йени — C(2015) 432 окончателен,

— при условията на евентуалност да отмени или да намали размера на наложената глоба,

— във всички случаи да осъди ответника да заплати съдебните и други разноски, направени от жалбоподателите във връзка с настоящото производство,

— да приеме всички други мерки, които намери за подходящи.

Основания и основни доводи

В подкрепа на жалбата си жалбоподателите излагат шест основания.

1. В рамките на първото основание се изтъква, че Комисията е допуснала фактически грешки и грешки при прилагане на правото, като е заключила, че банките са извършили действия, които представляват ограничение и/или нарушение на конкуренцията „с оглед на целта“.

2. В рамките на второто основание се изтъква, че ответникът е допуснал фактически грешки и грешки при прилагане на правото, като е приел, че твърдяното подпомагане от страна на жалбоподателите на действията на банките представлява нарушение на правото на конкуренцията по смисъла на член 101 ДФЕС. — Според жалбоподателите член 101 ДФЕС не обхваща деянията на съучастник, който не участва в ограничаващо/нарушаващо конкуренцията споразумение. Приложеният от Комисията критерий при всички положения бил неправилен и обхващал твърде широк кръг от деяния, които не били достатъчно тясно свързани с нарушението. Деянията на жалбоподателите не отговаряли на възприетия от ответника критерий за подпомагане. По-конкретно според жалбоподателите изводът, че са подпомагали обмена на информация между банките, не е подкрепен с факти и ответникът не е посочил нито един случай, в който те са подпомагали този обмен. Жалбоподателите твърдят, че това важи и за разглеждането на възможността за провеждане на търговска политика по изравняване. Във връзка с твърденията за манипулиране на Yen LIBOR Комисията е признала, че само една от две банки е знаела за намесата на ICAP. Поради това по твърденията на ICAP то не е имало роля по подпомагане, що се отнася до действията на банките. Освен това при тези нарушения изпълнителното деяние е започнало много преди твърдените действия на ICAP по подпомагане.

3. В рамките на третото основание се твърди, че Комисията е допуснала фактически грешки и грешки при прилагане на правото при определяне на продължителността на твърдяното участие на жалбоподателите в нарушенията. — Жалбоподателите изтъкват, че банките са участвали в търговията с лихвени деривати в йени и поради това са познавали взаимно търговските си позиции и лихви. Поради това според жалбоподателите доказателствата, представени от Комисията в подкрепа на довода, че ICAP знаело за двустранното нарушение, били безпредметни, неясни и подвеждащи. Освен това по твърденията на жалбоподателите подходът на Комисията предполага знание и действия от тяхна страна до края на двустранното нарушение на банките, без да са представени доказателства за това, че жалбоподателите през цялото време са знаели за нарушенията на банките.

4. В рамките на четвъртото основание се изтъква нарушение от страна на Комисията на принципа на презумпцията за невиновност и на принципа на добра администрация. — Според жалбоподателите Комисията е провела хибридна процедура за постигане на споразумение, а приетото по нея през декември 2013 г. решение уличава ICAP, като обширно описва ролята му по подпомагане. От този момент нататък Комисията вече не можела да претендира, че е безпристрастна при разглеждане на случая на ICAP.

5. В рамките на петото основание е изтъкнато нарушение от страна на Комисията на Насоките за определяне на размера на глобите и нарушение на принципите на равно третиране, на пропорционалност и на правна сигурност. — Жалбоподателите твърдят, че Комисията е нарушила принципа на правната сигурност, като е наложила глоби, надхвърлящи само номиналните глоби. По техни твърдения това било и отклонение от практиката ѝ при вземане на решения. Освен това по твърденията на жалбоподателите Комисията нарушила Насоките за определяне на размера на глобите, като отказала да използва стойността на продажбите им като основа за определяне на глобата, като не пояснила в достатъчна степен използвания от нея метод при изчисляване на глобата и като не обосновала тези отклонения от предходната си практика при вземане на решения. В допълнение според жалбоподателите Комисията нарушила принципа на равно третиране, като третирала жалбоподателите по различен начин в сравнение с друг брокер, обвинен в подпомагане при сходни обстоятелства и в рамките на същото нарушение, и в края на краищата като ги е третирала по същия начин както банките, които са извършили нарушението, макар жалбоподателите да са обвинени само в подпомагане. Жалбоподателите твърдят, че в резултат на това размерът на наложените глоби е напълно непропорционален и поради това Комисията е нарушила принципа на пропорционалност.