Дело C–618/16

Rafal Prefeta

срещу

Secretary of State for Work and Pensions

(Преюдициално запитване,

отправено от Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

„Преюдициално запитване — Свободно движение на хора — Член 45 ДФЕС — Акт за присъединяване от 2003 г. — Приложение XII, глава 2 — Възможност държава членка да дерогира член 7, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 492/2011 и член 7, параграф 3 от Директива 2004/38/ЕО — Полски гражданин, който не е работил като регистриран работник за период от дванадесет месеца в приемащата държава членка“

Резюме — Решение на Съда (пети състав) от 13 септември 2018 г.

Присъединяване на нови държави членки към Европейския съюз — Акт за присъединяване от 2003 г. — Преходни мерки — Свободно движение на хора — Директива 2004/38 — Национална правна уредба, с която се въвежда статут на „подлежащ на регистрация работник от присъединяваща се държава“, предвиден за гражданите на присъединяващите се държави — Прекратяване на прилагането на този статут в случай на работа на територията на държава членка като регистриран работник без прекъсване за период от дванадесет месеца — Допустимост

(член 45 ДФЕС, приложение XII, глава 2 от Акт за присъединяване от 2003 г, член 7, параграф 3 от Директива 2004/38 на Европейския парламент и на Съвета, членове 1—6 от Регламент № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета)

Приложение XII, глава 2 от Акта относно условията на присъединяването на Чешката република, Република Естония, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Република Унгария, Република Малта, Република Полша, Република Словения и Словашката република и промените в учредителните договори на Европейския съюз трябва да се тълкува в смисъл, че в предвидения в акта преходен период е овластявало Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да изключи възможността полски гражданин като г‑н Rafal Prefeta, който не отговаря на предвиденото от националното законодателство условие да е работил на територията на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия като регистриран работник за период от дванадесет месеца без прекъсване, да се ползва от член 7, параграф 3 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО.

В това отношение следва да се отбележи, че Съдът вече е приел, че целта на преходните разпоредби в приложение XII, глава 2 от този акт за присъединяване е да не се допусне след присъединяването на нови държави членки към Съюза да настъпят затруднения на пазара на труда на старите държави членки, дължащи се на незабавното пристигане на голям брой работници, граждани на споменатите нови държави (вж. в този смисъл решение от 10 февруари 2011 г., Vicoplus и др., C‑307/09—C‑309/09, EU:C:2011:64, т. 34 и цитираната съдебна практика).

Приложение XII, глава 2, параграф 2, първа алинея от този акт за присъединяване обаче по същество предвижда, че чрез дерогация от членове 1—6 от Регламент № 492/2011, до изтичането на преходния период след присъединяването, настоящите държави членки ще прилагат мерки, регулиращи достъпа за граждани на Полша до техните пазари на труда.

Следователно на това основание с член 2 от Правилника от 2004 г. в британския правен ред е въведен статутът на „подлежащ на регистрация работник от присъединяваща се държава“, предвиден за гражданите на присъединяващите се държави, които работят в Обединеното кралство в срока на действие на посочения правилник. Посоченият правилник предвижда, че този статут престава да се прилага за въпросните работници, след като работят на територията на посочената държава членка като регистрирани работници без прекъсване за период от дванадесет месеца, част от който или целия след 30 април 2004 г.

В периода, през който посоченият статут се прилага за съответния гражданин на присъединяваща се държава, той е длъжен да получи от компетентните национални органи удостоверение за регистрация като работник и не се ползва от всички права, които правото на Съюза предоставя на гражданин на държава членка, който се премества в друга държава, за да работи там. По-специално членове 4 и 5 от Правилника от 2004 г. ограничават правото на гражданина на присъединяваща се държава да пребивава като търсещо работа лице в Обединеното кралство с цел намиране на работа, както и възможността той да запази качеството на работник и съответстващото му право на пребиваване, когато престане да работи като наето или самостоятелно заето лице.

Така, както по същество отбелязва Комисията в писменото си становище, дерогирането от Обединеното кралство на член 7, параграф 3 от Директива 2004/38 е било необходимо, за да се осигури пълното действие на актовете, приети от тази държава членка по силата на дерогациите, предвидени от преходните разпоредби в приложение XII, глава 2, параграфи 2 и 9 от Акта за присъединяване от 2003 г.

(Вж. т. 41, 43—46 и 55 и диспозитива)