Страни по делото

Основания за решението

Диспозитив



Страни по делото

По дело T‑59/11,

Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis, установено в Атина (Гърция), за което се явява V. Christianos, адвокат,

ищец,

срещу

Европейска комисия, за която се явяват M. Condou-Durande и В. Савов, в качеството представители, подпомагани от S. Pappas, адвокат,

ответник,

с предмет, от една страна, искания на основание член 272 ДФЕС, първо, да се обяви за неоснователно искането на Комисията за връщане на отпуснатите на ищеца безвъзмездни средства по договори № 027020 „Access to e-Government Services Employing Semantic Technologies“, № 035242 „A virtual platform to enhance and organize the coordination among centres for accessibility ressources and support“, № 511298 „Ambient Intelligence System of Agents for Knowledge-based and Integrated Services for Mobility Impaired Users“, № 034778 „European Unified Approach for Accessible Lifelong Learning“, № 045056 „Emergency Monitoring and Prevention“, № 045563 „A wearable system supporting services to enable elderly people to live well, independently and at ease“, № 029255 „NavigAbile: e-inclusion for communication disabilities“, № 517506 „European Recommanded Materials for Distance Learning Courses for Educators“ и № 224988 „T-Seniority: Expanding the benefits of information society to older people through digital TV channels“, сключени между Европейската общност и ищеца, и второ, да се осъди Комисията да заплати остатъка от безвъзмездните средства по договори № 511298 „Ambient Intelligence System of Agents for Knowledge-based and Integrated Services for Mobility Impaired Users“ и № 034778 „European Unified Approach for Accessible Lifelong Learning“, и от друга страна, предявен срещу ищеца насрещен иск за връщане на недължимо платените суми по всички тези договори и за присъждане на неустойка,

ОБЩИЯТ СЪД (първи състав),

състоящ се от: S. Frimodt Nielsen, изпълняващ функцията на председател, M. Kънчева (докладчик) и E. Buttigieg, съдии,

секретар: S. Spyropoulos, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 4 юли 2013 г.,

постанови настоящото

Основания за решението

Решение

Обстоятелства, предхождащи спора

1. Ищецът, Koinonia Tis Pliroforias Anoichti Stis Eidikes Anagkes – Isotis, е гражданско дружество с нестопанска цел, учредено съгласно гръцкото право на 7 януари 2004 г., със седалище в Атина (Гърция).

2. Съгласно споразумение, сключено на 28 декември 2010 г. и публикувано на 17 януари 2011 г. в търговския бюлетин на Protodikeio Athinon (Атинския районен съд), ищецът е обявен в ликвидация. По този повод г‑н X, който до този момент е отговарял за европейските програми на ищеца (наричан по-нататък „програмният директор“), е определен за ликвидатор.

3. Съгласно устава си ищецът се занимава с трансфер на технологии, насърчаване на равното третиране, приобщаване на лицата с увреждания към информационното общество и осигуряване на по-голяма заетост за лицата със специфични нужди в Европа и на международно равнище.

4. Ищецът сключва с Европейската общност, представлявана от Комисията на Европейските общности, редица договори за изпълнение на определени проекти. Девет от тези договори са предмет на настоящия спор (наричани по-нататък „процесните договори“).

A – Описание на процесните договори

5. Процесните договори са сключени между, от една страна, Общността, представлявана от Комисията, и от друга страна, координатор и членовете на консорциум, сред които е и ищецът. Всеки от тези договори се състои, освен от основния текст, от шест приложения, първото от които съдържа описание на съответната програма, а второто — приложимите общи условия.

6. Шест от процесните договори (наричани по-нататък „договорите FP6“) са сключени във връзка с Шестата рамкова програма, приета с Решение № 1513/2002/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2002 година относно Шестата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрационни дейности, допринасяща за създаването на европейско пространство за научни изследвания и иновации (2002—2006 г.) (ОВ L 232, стр. 1).

7. Става въпрос за следните договори:

– договор № 027020 „Access to e-Government Services Employing Semantic Technologies“ (наричан по-нататък „договорът Access-eGOV“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006 г.)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 36 месеца, считано от първия ден на месеца след подписването му от Комисията, чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 1 983 000 EUR, от които 157 320 EUR — за ищеца, и който е изменен на 3 юни 2008 г., като срокът на проекта е увеличен на 48 месеца,

– договор № 035242 „A virtual platform to enhance and organize the coordination among centres for accessibility ressources and support“ (наричан по-нататък „договорът eABILITIES“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006 г.)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 24 месеца, считано от 1 септември 2006 г., и чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 750 000 EUR, от които 95 201,61 EUR — за ищеца,

– договор № 511298 „Ambient Intelligence System of Agents for Knowledge-based and Integrated Services for Mobility Impaired Users“ (наричан по-нататък „договорът Ask-It“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006 г.)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 48 месеца, считано от 1 октомври 2004 г., чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 8 499 657 EUR, от които 183 320,89 EUR — за ищеца, и който е изменен на 25 юли 2008 г., като срокът на проекта е увеличен на 51 месеца,

– договор № 034778 „European Unified Approach for Accessible Lifelong Learning“ (наричан по-нататък „договорът EU4ALL“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 48 месеца, считано от 1 октомври 2006 г., чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 7 400 000 EUR, от които 268 008 EUR — за ищеца, и който е изменен на 21 октомври 2010 г., като срокът на проекта е увеличен на 54 месеца,

– договор № 045056 „Emergency Monitoring and Prevention“ (наричан по-нататък „договорът Emerge“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006 г.)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 33 месеца, считано от 1 февруари 2007 г., чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 2 449 964 EUR, от които 203 712 EUR — за ищеца, и който е изменен на 28 октомври 2008 г., като срокът на проекта е увеличен на 36 месеца,

– договор № 045563 „A wearable system supporting services to enable elderly people to live well, independently and at ease“ (наричан по-нататък „договорът Enable“) — сключен в рамките на специалната програма „Интегриране и укрепване на европейското изследователско пространство (2002—2006 г.)“ — чийто член 4 определя срока на проекта на 36 месеца, считано от подписването му от Комисията, тоест според ищеца от 1 януари 2007 г., чийто член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 2 800 000 EUR, от които 196 700 EUR — за ищеца, и който е изменен на 13 септември 2010 г., като срокът на проекта е увеличен на 44 месеца, а сумата на максималната помощ от Общността — на 2 477 040 EUR.

8. Общите условия на договорите FP6 (наричани по-нататък „условията FP6“) гласят в частност следното:

„Член II.1. Определения

[…]

4. Консорциум: всички съдоговорители, участващи в проект по настоящия договор.

[…]

6. Координатор: съдоговорител, който по силата на този договор следва, наред със задълженията си на съдоговорител, да изпълнява за сметка на консорциума и предвидените в настоящия договор конкретни координационни задачи.

7. Съдоговорител: подписал настоящия договор участник по смисъла на член 2, параграф 7 от правилата за участие, различен от [Съвместния изследователски център на Европейската комисия], който подписва отделно споразумение с Комисията във връзка с участието си в договора.

[…]

11. Нередност: всяко нарушение на разпоредба на общностното право или неизпълнение на договорно задължение поради действие или бездействие от страна на съдоговорител, което нанася или може да нанесе вреда на общия бюджет на Европейските общности или на управлявани от тях бюджети, изразяваща се в неоправдан разход.

[…]

Член II.8 Оценяване и приемане на докладите и крайните продукти

[…]

4. Одобряването на доклада не е пречка да се извърши одит или проверка съгласно разпоредбите на член II.29.

[…]

Член II.16 Прекратяване на договора поради неизпълнение и нередност

1. В случай на неизпълнение на задължение по настоящия договор Комисията указва на консорциума да намери подходящо решение, за да отстрани последиците от това неизпълнение в срок до 30 дни.

Разходите, направени от консорциума след получаването на такова указание, са възстановими само ако предложеното решение е прието от Комисията.

Консорциумът може евентуално да поиска от Комисията да спре изцяло или отчасти проекта, в съответствие с член II.5.

Ако не бъде предложено задоволително решение, Комисията прекратява участието на неизправния съдоговорител.

2. Комисията може незабавно да прекрати участието на съдоговорител, когато:

a) той умишлено или поради небрежност е допуснал нередност при изпълнението на договор с Комисията;

b) той е нарушил основните етични принципи, посочени в правилата за участие.

3. Решението за прекратяване на участието на съдоговорител се връчва на същия, а на консорциума се изпраща препис от това решение.

Прекратяването поражда действие от датата, на която на съдоговорителя е връчено посоченото решение, без това да се отразява на установените или предвидени с настоящия договор задължения.

Комисията съобщава на консорциума датата, от която прекратяването поражда действие.

[…]

Член II.19 Допустими разходи по проекта

1. Допустимите разходи за изпълнение на проекта трябва да отговарят на следните условия:

a) да са действителни, икономически обосновани и необходими за изпълнението на проекта;

b) да бъдат определени в съответствие с обичайните счетоводни принципи на съдоговорителя;

c) да бъдат направени в срока на изпълнение на проекта, така както той е определен в член 4, параграф 2, с изключение на тези за изготвянето на окончателните доклади по член II.7, параграф 4, които могат да бъдат направени до 45 дни след датата на приключване на проекта или датата на прекратяване, ако последната е по-ранна;

d) да бъдат записани в счетоводството на съдоговорителя, който ги е направил, най-късно до датата на изготвяне на одиторската заверка, предвидена в член II.26. Счетоводните методи, използвани за записване на разходите и приходите, трябва да са в съответствие със счетоводните правила на държавата, в която е установен съдоговорителят, и да позволяват пряко съпоставяне на направените разходи и получените приходи при изпълнението на проекта и общия счетоводен отчет за цялата търговска дейност на съдоговорителя;

[…]

2. Следните недопустими разходи не могат да бъдат отнесени към проекта:

[…]

e) декларирани, извършени или възстановени разходи по друг общностен проект;

[…]

h) прекомерни или неоправдани разходи;

i) всеки друг разход, който не отговаря на условията по член II.19, параграф 1.

[…]

Член II.28 Ред за плащане

1. Ако не следва друго от член II.29, Комисията определя размера на платимата на съдоговорителя окончателна сума въз основа на документите по член II.7, които е одобрила.

[…]

7. В случай на забавено плащане съдоговорителите могат да предявят вземането си за лихви в срок от два месеца от датата, на която е извършено плащането. Лихвата се изчислява въз основа на лихвения процент, прилаган от Европейската централна банка за основните ѝ операции по рефинансиране и публикуван в серия C на Официален вестник на Европейския съюз , на първия ден от месеца, в който настъпва падежът на плащането, увеличен с пункт и половина. Лихви се дължат за периода между крайната дата за плащането и датата, на която същото е извършено. Дата на плащането е датата, на която сметката на Комисията е задължена. Платените лихви не се считат за част от определената с член 5 от договора финансова помощ от Общността.

8. Във всеки един момент Комисията може да спре течението на периодите, посочени в член 8 във връзка със сроковете за плащане, като уведоми координатора, че финансовата обосновка е неприемлива, доколкото не е в съответствие било с изискванията на договора, било с докладите за дейността, представени на Комисията за одобрение. Срокът, предвиден за приемането на финансовата обосновка, спира да тече до представянето на поискания поправен или изменен вариант, а остатъчният срок започва да тече от деня, в който Комисията получи тази информация.

Комисията може във всеки един момент да спре плащанията си при неспазване от страна на съдоговорителите на една или друга договорна разпоредба, и по-конкретно на разпоредбите на член II.29 относно одита и контрола. В този случай Комисията уведомява пряко съдоговорителите с препоръчано писмо с обратна разписка.

Комисията може във всеки един момент да спре плащанията си, ако подозира, че при изпълнението на договора някой от съдоговорителите е допуснал нередност. Плащането се спира само за частта, предназначена за съдоговорителите, за които се подозира, че са допуснали нередност. В този случай с препоръчано писмо с обратна разписка Комисията уведомява пряко съдоговорителите за причините за спирането.

Член II.29 Проверки и одити

1. Във всеки момент от срока на договора и до изтичането на пет години от приключването на проекта Комисията може да организира одити, като възложи извършването им било на ревизори или одитори, външни специалисти по научни или технически въпроси, било на собствените си служби, включително [Европейската служба за борба с измамите]. Тези одити могат да обхващат научни, финансови, технологични и други аспекти (например счетоводните и управленските принципи), свързани с надлежното изпълнение на проекта и на договора. Одитите се извършват при условията на поверителност. Ако в резултат на тези одити бъдат установени суми, дължими на Комисията, тя може да предприеме събирането им в съответствие с член II.31.

Съдоговорителите имат право да се противопоставят на участието на даден ревизор или одитор, външен специалист по научни или технически въпроси, по съображения, свързани с търговската тайна.

2. Съдоговорителите са длъжни да предоставят пряко на Комисията всички подробни данни, които тя е поискала, за да провери дали договорът се управлява и изпълнява правилно.

3. Съдоговорителите са длъжни да съхраняват оригинала или, в изключителни случаи, ако това е надлежно обосновано, заверени преписи на всички свързани с договора документи до изтичането на 5 години от приключването на проекта. Тези документи се предоставят на Комисията, когато същата ги поиска във връзка с извършван по договора одит.

4. За целите на тези одити съдоговорителите следва да осигурят на Комисията и всички определени от нея външни субекти, възможност, във всеки подходящ момент, да отидат на място, по-конкретно в помещенията на съдоговорителите, за да съберат нужните за извършването на одита сведения.

[…]

6. Освен това Комисията може да прави проверки и инспекции на място в съответствие с Регламент (Евратом, ЕО) № 2185/96 на Съвета от 11 ноември 1996 година относно контрола и проверките на място, извършвани от Комисията за защита на финансовите интереси на Европейските общности срещу измами и други нередности, и с Регламент (ЕО) № 1073/1999 на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 година относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF) [Регламент (Евратом) № 1074/1999 на Съвета от 25 май 1999 година относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF)]

[…]

Член II.30 Неустойка

Съдоговорителите се съгласяват, че за да защити финансовите си интереси, Общността има право, наред с предвидените в настоящия договор други мерки, да търси неустойка от съдоговорителя, чиито разходи са се оказали прекомерни и който в резултат на това е получил недължима финансова помощ от Общността. Освен че дължи неустойка, съдоговорителят следва да върне и недължимо получената финансова помощ.

1. Размерът на неустойката е пропорционален на прекомерния разход и на недължимата част от помощта на Общността. Размерът на неустойката се изчислява по следната формула:

Неустойка = недължимо получена финансова помощ x (прекомерен разход/общо поискана сума)

При изчисляването на неустойката се взема предвид само периодът, за който се отнася общностната помощ, искана от съдоговорителя за този период. Неустойката не се изчислява спрямо цялата общностна помощ.

2. С препоръчано писмо с обратна разписка Комисията уведомява за искането си за плащане съдоговорителя, който според нея дължи неустойка. Съдоговорителят разполага с 30 дни, за да отговори на направеното от Общността искане за неустойка.

3. Редът за връщане на недължимо получена финансова помощ и за заплащане на неустойка се определя в съответствие с член II.31.

4. Комисията има право да иска обезщетение за всеки прекомерен разход, установен след изтичането на договора, в съответствие с разпоредбите на параграфи 1—6.

5. Разпоредбите на този член не са пречка Комисията да наложи на неизправния съдоговорител административните или финансовите санкции, предвидени във финансовия регламент, или Общността и другите съдоговорители да използват гражданскоправните способи за защита, с които разполагат. Освен това посочените разпоредби не изключват наказателното преследване от страна на органите на държавите членки.

6. Освен това, както предвижда финансовият регламент, на съдоговорителя, за когото е установено, че сериозно е нарушил договорните си задължения, може да бъде наложена финансова санкция в размер между 2 % и 10 % от финансовата помощ, която е получил от Общността. В случай на повторност през петте години, следващи първото неизпълнение, процентът може да бъде от 4 до 20.

Член II.31 Връщане на суми на Комисията и нареждания за събиране на вземания

1. Когато на съдоговорителя недължимо е платена сума или когато съгласно условията на договора следва да се възстанови определена сума, съдоговорителят се задължава да върне въпросната сума на Комисията при условията и на датата, определени от нея.

2. Ако съдоговорителят не плати на определената от Комисията дата, върху дължимата сума се начисляват лихви при посочения в член II.28 лихвен процент. Лихвите за забава се начисляват от определената за плащането дата до деня, в който Комисията получи цялата дължима ѝ сума.

[…]

3. Дължимите на Комисията суми могат да се съберат чрез прихващане с тези, дължими на съдоговорителя, след като същият бъде уведомен за това, или чрез удовлетворяване от съответната парична гаранция. Предварителното съгласие на съдоговорителя не се изисква.

[…]

5. Съдоговорителят се счита за уведомен, че съгласно член 256 от Договора за създаване на Европейската общност и правилата за участие Комисията може да приеме решение с изпълнителна сила, което установява парично задължение за субекти, различни от държавите“.

9. Два други договора (наричани по-нататък „договорите eTEN“) са сключени в рамките на специалната програма eTEN относно трансевропейските далекосъобщителни мрежи, уредена с Регламент (ЕО) № 2236/95 на Съвета от 18 септември 1995 година относно общите правила за отпускане на финансова помощ от Общността в областта на трансевропейските мрежи (ОВ L 228, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 16, стр. 219), изменен с Регламент (ЕО) № 1655/1999 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 1999 година (ОВ L 197, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 28, стр. 6).

10. Става въпрос за следните договори:

– договор № 029255 „NavigAbile: e-inclusion for communication disabilities“ (наричан по-нататък „договорът Navigabile“), чийто член 2 определя срока на проекта на 15 месеца, считано от първия ден на месеца, следващ последното подписване от страните, тоест, според ищеца, от 1 януари 2007 г., и чийто член 3 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 756 275 EUR, от които 62 148 EUR — за ищеца,

– договор № 517506 „European Recommanded Materials for Distance Learning Courses for Educators“ (наричан по-нататък „договорът Euridice“), чийто член 2 определя срока на проекта на 18 месеца, считано от първия ден на месеца, следващ последното подписване от страните, тоест, според ищеца, от 1 август 2005 г., и чийто член 3 предвижда максимална финансова от Общността в размер на 860 834 EUR, от които 55 750 EUR — за ищеца.

11. Общите условия на договорите eTEN (наричани по-нататък „условията eTEN“) гласят в частност следното:

„Член II.1 Определения

[…]

2. „бенефициер“ означава правен субект, международна организация или Съвместният изследователски център (СИЦ), сключили с Общността настоящия договор за финансиране.

[…]

4. „член“ означава правен субект, международна организация или Съвместният изследователски център (СИЦ) — освен бенефициера — които със съгласието на Общността и в съответствие с настоящия договор за финансиране са сключили договор за участие с бенефициер и които съгласно последния договор имат същите права и задължения като бенефициера, освен ако в договора за финансиране не е предвидено друго.

5. „участник“ означава бенефициер или член.

[…]

28. „допустими разходи“ са разходите по членове 14 и 15 от настоящото приложение, в съответствие с условията, съдържащи се в членове 13.1—13.7.

[…]

32. „нередност“ означава всяко нарушение на общностното право или неизпълнение на договорно задължение поради действие или бездействие от страна на бенефициер или член, което нанася или може да нанесе вреда на общия бюджет на Европейските общности, изразяваща се в неоправдани разходи.

[…]

Член II.3 Финансовата помощ от Общността

[…]

4. Ако не е предвидено друго в член 17 от това приложение, задължението за плащане става изискуемо едва след като бъде одобрен последният краен продукт.

[…]

6. След датата на изтичане на договора за финансиране, прекратяването на договора за финансиране или приключването на участието на бенефициер или член Комисията може или трябва, според случая, да поиска от съответния бенефициер или от бенефициера, който участва чрез един от своите членове, връщане на цялата финансова помощ, която му е била изплатена от Общността, ако при извършения съгласно член 17 от това приложение одит се установят сериозни финансови нередности или измама. Върху подлежащата на връщане сума се начисляват лихви при лихвения процент, прилаган от Европейската централна банка за основните ѝ операции по рефинансиране на първия календарен ден от месеца, през който съответният участник е получил средствата, увеличен с три пункта и половина. Лихвите текат от деня, в който средствата са получени, до връщането на същите.

[…]

Член II.7 Прекратяване на договора за финансиране или на участието на бенефициер или член

[…]

3. Комисията може с незабавно действие да прекрати настоящия договор за финансиране или участието на бенефициер или да поиска даден бенефициер да прекрати участието на един от членовете си, считано от датата на получаване на препоръчаното писмо с обратна разписка, изпратено от Комисията или, ако се прекратява участието на член — от съответния бенефициер, съгласно параграф 6, трета алинея:

a) когато фактическото изпълнение на проекта не е било започнато през трите месеца след изплащането на аванса и предложената нова дата е сметната за неприемлива от Комисията;

b) когато пряко засегнатият участник не е изпълнил изцяло договорните си задължения въпреки писменото искане — отправено от Комисията или от координатора, действащ в съгласие с другите бенефициери, или още, когато става въпрос за член, от съответния бенефициер — в срок, не по-дълъг от един месец, да бъдат отстранени последиците от неизпълнението;

c) когато промяна в контрола върху бенефициер може съществено да навреди на проекта или интересите на Общността;

d) в случай на несъстоятелност, прекратяване на юридическото лице, прекратяване на дейността, принудителна или доброволна ликвидация или спиране на дейността на участник или всяка друга подобна процедура, която е предвидена в националното законодателство и има сходни последици;

e) в случай на сериозна финансова нередност.

4. Комисията трябва с незабавно действие да прекрати настоящия договор за финансиране, да сложи край на участието на бенефициер или да поиска от съответния бенефициер да прекрати участието на един от членовете си, считано от датата на получаване на препоръчаното писмо с обратна разписка, изпратено от Комисията или, ако се прекратява участието на член, от съответния бенефициер, съгласно параграф 6, трета алинея, когато даден участник е направил невярно изявление, за което може да носи отговорност, или когато умишлено е затаил сведения, за да получи финансовата помощ от Общността или друго предимство, предвидено с договора за финансиране.

[…]

Член II.13 Допустими разходи — Общи принципи

1. Допустимите разходи са тези по членове 14 и 15 от това приложение. Те трябва да отговарят на следните условия:

– да са необходими за проекта,

– да са направени в срока на проекта,

– да са определени в съответствие със счетоводния принцип на историческите разходи и с обичайните вътрешни правила на участника, при условие че същите са приемливи за Комисията,

– да са отразени в счетоводството най-късно при изготвянето на окончателните счетоводни баланси или в данъчните документи или евентуално най-късно към датата на одиторската заверка по член 4.2.c от това приложение, като предимство има по-ранната от двете дати,

и

– да изключват какъвто и да било марж на печалба.

[…]

4. Недопустими са по-конкретно следните разходи:

[…]

– ненужните или неоправдани разходи,

[…]

– разходите за представителни или развлекателни цели, с изключение на тези, които са разумни и са приети от Комисията като абсолютно необходими за изпълнението на договора за финансиране.

Член II.14 Преки разходи

1. Персонал

Що се отнася до разходите за персонал:

a) Към договора за финансиране могат да бъдат отнесени само разходите за часовете, действително изработени от лицата, които пряко извършват управленска и техническа работа по проекта.

Тези лица трябва:

– да бъдат назначени пряко от участника, при спазване на националното законодателство,

– да бъдат само под надзора на участника, и

– да получават възнаграждение съгласно обичайната практика на участника, при условие че тя е приемлива за Комисията.

Изработваните в изпълнение на договора за финансиране часове трябва да бъдат вписвани през целия срок на проекта, а що се отнася до координатора — и след приключването на проекта, но съответно за не повече от два месеца; тези вписвания трябва да бъдат заверявани поне веднъж месечно от отговарящото за работата лице, определено от участника в съответствие с член 2.2.b от това приложение, или от надлежно упълномощения от участника финансов директор.

[…]

4. Пътни и командировъчни разходи

Действително направените пътни и командировъчни разходи за работещите по проекта могат да бъдат отнесени към договора за финансиране.

[…]

Член II.16 Отчитане на разходите

Допустимите разходи се възстановят, след като бъдат обосновани от участника.

За тази цел участникът е длъжен да съхранява редовно и в съответствие с обичайните счетоводни правила на държавата, в която е установен, счетоводните записи по проекта и необходимата документация, за да оправдае и отчете подробно разходите и часовете, отразени в счетоводните му записи.

Документацията трябва да е точна, пълна и прегледна.

Член II.17 Финансов одит

1. Комисията или оправомощен от нея представител може да започне одит на участника във всеки един момент в срока на действие на договора за финансиране и през петте години след последното плащане от страна на Общността съгласно член 3.

[…]

2. Комисията или оправомощеният от нея представител има достъп, в подходящо време, до работещия по проекта персонал на бенефициерите, до документацията по член 16 от това приложение и до компютърните данни и устройства, така както счете за необходимо. В тази връзка тя/той може да изисква данните да бъдат представени в подходяща форма, например за да провери допустимостта на разходите.

[…]

4. Въз основа на одитните заключения Комисията взема всички подходящи според нея мерки, включително нарежда пълно или частично събиране на сумите, които е изплатила. Нареждането се отправя до съответния бенефициер или до косвения бенефициер, ако финансовият одит се извършва спрямо един от неговите членове.

[…]

Член II.19 Връщане на суми на Комисията и нареждания за събиране на суми

1. Ако дадена сума е недължимо платена на участника или ако съгласно клаузите на договора следва да се възстанови определена сума, бенефициерът връща въпросната сума на Комисията по реда и на датата, уточнени от нея.

2. Ако бенефициерът не плати до определената от Комисията дата, върху дължимата сума се начисляват лихви при посочения в член 3.6 от това приложение лихвен процент. Лихви за забава текат от датата, следваща тази, на която трябва да се извърши плащането, до датата — включително — на която Комисията получи дължимата сума в пълен размер.

[…]“.

12. Последният процесен договор (наричан по-нататък „договорът CIP“ или „договорът T-Seniority“) е сключен във връзка с рамковата програма за конкурентоспособност и иновации, създадена с Решение 1639/2006/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 2006 година за създаване на Рамкова програма за конкурентоспособност и иновации (2007—2013 г.) (ОВ L 310, стр. 15; Специално издание на български език, 2007 г., глава 13, том 54, стр. 224).

13. Става въпрос за договор № 224988 „T-Seniority: Expanding the benefits of information society to older people through digital TV channels“, чийто член 3 определя срока на проекта на 24 месеца, считано от 1 юли 2008 г., а член 5 предвижда максимална финансова помощ от Общността в размер на 2 669 999 EUR, от които 72 562,50 EUR — за ищеца.

14. Общите условия на договора CIP (наричани по-нататък „условията CIP“) гласят в частност следното:

„Член II.1 Определения

[…]

„бенефициер“ означава правен субект, страна по настоящия договор за финансиране, сключен с Общността.

[…]

„допустими разходи“ са разходите по членове II.21 и II.22 при спазване на условията, посочени в членове II.20 и II.23.

[…]

„нередност“ означава всяко нарушение на общностното право или на клауза от настоящия договор за финансиране поради действие или бездействие от страна на един или няколко бенефициери, което нанася или може да нанесе вреда на бюджета на Общностите.

[…]

Член II.5 Одобряване на докладите и крайните продукти; срокове за плащане

1. В края на всеки референтен период Комисията оценява докладите по проектите и крайните продукти, предвидени в приложение I, и извършва съответните плащания в срок от 105 дни от получаването им, освен ако срокът, плащането или проектът не са спрени. Комисията може да ползва услугите на външни експерти при анализа и оценката на докладите и крайните продукти.

2. Плащанията се извършват, след като Комисията одобри докладите и/или крайните продукти. Липсата на отговор от страна на Комисията в посочения срок не означава одобрение. Комисията може да отхвърли доклади и крайни продукти дори след изтичането на срока за плащане. Одобряването на докладите не е равносилно на признаване на редовността им или на автентичността на съдържащите се в тях изявления и сведения и не изключва възможността за одит или проверка.

[…]

Член II.10 Прекратяване на договора за финансиране или на участието на бенефициер

[…]

2. Комисията няма право да се противопоставя:

a) на прекратяването на договора за финансиране по писмено искане на координатора, действащ в съгласие с всички останали бенефициери, и на основанията, посочени в параграф 1 на този член;

b) на оттеглянето на бенефициер от проекта, освен ако това съществено ще навреди на изпълнението на проекта.

Прекратяването на договора за финансиране или оттеглянето на бенефициер поражда действие:

– от датата на приемателното писмо на Комисията, връчено с препоръчана поща с обратна разписка,

– при липсата на писмени възражения от страна на Комисията, най-късно един месец след получаване на изпратеното от съответните страни уведомление.

3. Комисията може с незабавно действие да прекрати настоящия договор за финансиране или участието на бенефициер, считано от датата на получаване на изпратеното от Комисията препоръчано писмо с обратна разписка:

[…]

f) в случай на извършена от бенефициера сериозна финансова нередност или измама.

[…]

Член II.11 Финансови и други последици от прекратяването

[…]

3. В случай на прекратяване Комисията извършва плащания само във връзка с допустимите разходи, направени и приети до датата, на която прекратяването е породило действие, както и във връзка с всяко оправдано задължение, което е поето преди тази дата и не може да бъде отменено.

4. В отклонение от предходния параграф:

– при прекратяване по реда на член II.10, параграф 2, първа алинея, буква b) или параграф 3, букви b), c), e), f) или g) Комисията може да иска пълно или частично връщане на общностната финансова помощ предвид естеството и резултатите на изпълнената работа, както и ползата ѝ за Общността в рамките на настоящата програма,

[…]

7. Комисията може да упражни всички права, предоставени ѝ с настоящия договор за финансиране, за да приеме или отхвърли докладите или крайните продукти, за да приеме, намали или отхвърли отправените искания за възстановяване на разходи и за да разпореди одит или техническа оценка.

8. Независимо от прекратяването на договора за финансиране или на участието на бенефициер разпоредбите на част B и част D от приложение II продължават да се прилагат и след прекратяването на договора за финансиране, съответно прекратяването на участието на бенефициер. Продължават да се прилагат за предвидения в тях срок и всички останали разпоредби на настоящия договор за финансиране, в които изрично се посочва, че остават в сила след прекратяването.

[…]

Член II.20 Допустими разходи — общи принципи

1. Допустимите разходи са тези по членове II.21 и II.22. Те трябва да отговарят на следните условия:

[…]

– да са необходими за изпълнението на проекта,

– да са действително извършени от бенефициера,

– да са установими и проверими; да са отразени в счетоводството на бенефициера и да са определени в съответствие със счетоводните принципи, приложими в страната, в която е установен бенефициерът, и с обичайните за бенефициера методи за изчисляване на разходите; вътрешните сче товодни и одитни процедури на бенефициера трябва да дават възможност за пряко съпоставяне на декларираните разходи и фактури по проекта с финансовите документи и съответните им приложения,

– да са в съответствие с изискванията на приложимото данъчно и осигурително законодателство,

– да са разумни и оправдани и да отговарят на изискванията за добро финансово управление, в частност по показатели като икономичност и ефикасност,

и

– да са извършени в срока на проекта.

[…]

2. Недопустими са по-конкретно следните разходи:

[…]

– ненужните или неоправдани разходи,

[…]

– разходите, извършени или възстановени по друг общностен, международен или национален проект.

[…]

Член II.23 Отчитане на разходите

Допустимите разходи се възстановяват, след като бъдат обосновани от бенефициера.

За тази цел участникът е длъжен да съхранява редовно и в съответствие с обичайните счетоводни правила на държавата, в която е установен, счетоводните записи по проекта и необходимата документация, за да оправдае и отчете подробно разходите и часовете, отразени в счетоводните му записи. Счетоводните документи се съхраняват в продължение най-малко на пет години, считано от последното плащане. Изработваните в изпълнение на договора за финансиране часове трябва да бъдат вписвани през целия срок на проекта и до два месеца след приключването на проекта; тези вписвания трябва да бъдат заверявани поне веднъж месечно от отговарящото за работата лице, определено от участника в съответствие с член II.3.b, или от надлежно упълномощения от участника финансов директор.

Документацията трябва да е точна, пълна и прегледна.

[…]

Член II.26 Начини на плащане

[…]

6. Всяко плащане може да бъде обект на одит или преглед и да бъде ревизирано или изискано обратно в зависимост от резултатите от одита или прегледа.

[…]

Член II.28 Финансов одит

1. Комисията може да разпореди одит на бенефициер във всеки един момент в периода на изпълнение на проекта и през петте години след последното плащане. Одитът спрямо даден бенефициер се смята за започнал в деня, в който последният е получил изпратеното за тази цел от Комисията препоръчано писмо с обратна разписка.

Одитът може да бъде извършен от външни одитори или от самите служби на Комисията, включително OLAF. Одитът се извършва при условията на поверителност.

2. Бенефициерите предоставят пряко на Комисията всички подробни сведения и данни, които тя или оправомощен от нея представител са поискали, за да се уверят, че договорът за финансиране се управлява правилно, че разпоредбите му се изпълняват и че разходите се отнасят към него надлежно.

3. Бенефициерите осигуряват на Комисията или на упълномощено от нея външно лице незабавен достъп, в подходящо време, до помещенията на бенефициерите, до работещия по проекта техен персонал, до документацията по член II.23 от това приложение, която е необходима за одита, включително информация за възнагражденията на отделните работещи по проекта лица, счетоводни данни, компютърни данни и устройства. В тази връзка Комисията или упълномощеното от нея външно лице може да изисква данните да бъдат представени в подходяща форма, например за да провери допустимостта на разходите.

[…]

5. Въз основа на одитните заключения Комисията взема всички подходящи според нея мерки, включително нарежда пълно или частично събиране на сумите, които е изплатила, и налага приложимите санкции.

[…]

Член II.30 Връщане на суми на Комисията и нареждания за събиране на суми

1. Когато сума, която Комисията е изплатила на координатора в качеството му на получател на всички плащания, трябва да бъде възстановена съгласно разпоредбите на настоящия договор за финансиране, съответният бенефициер връща същата на Комисията по реда и на датата, уточнени от нея.

2. Ако задължението за плащане на дължимата сума не бъде изпълнено на определената от Комисията дата, върху въпросната сума се начисляват лихви при посочения в член II.5(5) лихвен процент. Лихви за забава текат от датата, следваща тази, на която трябва да се извърши плащането, до датата — включително — на която Комисията получи дължимата сума в пълен размер.

[…]

4. Бенефициерите са наясно, че съгласно член 256 от Договора за създаване на Европейската общност Комисията може да приеме решение с изпълнителна сила, с което да наложи парично задължение на субекти, различни от държавите“.

15. Що се отнася до приложимото към процесните договори право, член 12 от договорите FP6 предвижда, че „[н]астоящият договор се урежда от белгийското право“.

16. Освен това съгласно член 5, параграф 1 от договорите eTEN „[н]астоящото споразумение за предоставяне на безвъзмездни средства се урежда от белгийското право“.

17. Член 10, алинея първа от договора CIP гласи, че „по отношение на настоящия договор за финансиране се прилагат неговите разпоредби, релевантните за [CIP] актове на Общността, финансовият регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности, правилата за прилагането на този регламент, други разпоредби на общностното право и субсидиарно, белгийското право“.

18. Що се отнася до подсъдността, член 13 от договорите FP6 съдържа арбитражна клауза, съгласно която Общият съд или Съдът, според случая, е компетентен да се произнася по споровете между Общността и съдоговорителите относно действителността, прилагането или тълкуването на тези договори.

19. Такава клауза съдържат съответно член 5, параграф 2 от договорите eTEN и член 10, трета алинея от договора CIP.

Б – Изпълнение на процесните договори и одит

20. От 8 до 12 февруари 2010 г. Комисията извършва в помещенията на ищеца финансов одит по отношение на процесните договори.

21. Преди да извърши този одит, по някои от процесните договори Комисията вече е била изплатила на ищеца последния транш от предоставяната от Общността финансова помощ.

22. Става въпрос, първо, за три от договорите, за които важат условията FP6, а именно договорите Access-eGOV, eABILITIES и Emerge, по които последният транш на финансовата помощ от Общността е изплатен съответно на 15 декември, на 30 септември и на 30 октомври 2009 г. Изпълнението на тези три договора от ищеца е окончателно прието от Комисията, съответно на 13 юли 2009 г., на 17 март 2009 г. и на 15 май 2010 г.

23. Става въпрос, второ, за договорите, за които важат условията eTEN, а именно договорите Navigabile и Euridice, по които плащането е извършено съответно на 28 януари 2009 г. и на 28 декември 2007 г. Изпълнението на тези два договора от ищеца е окончателно прието от Комисията на 8 декември 2008 г. и на 27 март 2007 г.

24. Към момента на одита останалите процесни договори се намират на различни стадии на изпълнение.

25. Що се отнася до договора, за който важат условията CIP, а именно договор T-Seniority, на 23 февруари 2009 г. Комисията изплаща на ищеца чрез посредничеството на координатора на проекта първия транш на финансовата помощ от Общността, възлизащ на 43 934,90 EUR. С писмо от 1 март 2010 г. ищецът уведомява координатора на проекта T-Seniority, че считано от тази дата се оттегля от консорциума.

26. Положението с другите три договора, за които важат условията FP6, а именно договори Ask-It, EU4ALL и Enable, е следното.

27. По договора Ask-It Комисията изплаща първите четири транша от предназначената за ищеца финансова помощ от Общността, като последното плащане е извършено на 27 май 2008 г. Последният транш от въпросната помощ още не е изплатен. Консорциумът изпраща на Комисията последните крайни продукти на 21 юли 2009 г.

28. По договор EU4ALL Комисията изплаща на ищеца първите два транша на финансовата помощ от Общността на 4 април 2007 г. и на 19 януари 2009 г. След като проверява докладите, представени от консорциума във връзка с третия референтен период на проекта, на 13 януари 2010 г. Комисията изпраща на координатора на този проект писмо, в което посочва, че въпросните доклади са одобрени под условието консорциумът да представи план за изпълнение на програмата за следващия период, който да съдържа някои изменения на бъдещите дейности и задачи. Комисията определя и едномесечен срок, в който консорциумът да вземе предвид препоръките ѝ и да представи нов план за изпълнение.

29. Впоследствие, с писмо от 29 март 2010 г. Комисията дава във връзка с договора EU4ALL нов едномесечен срок, в който консорциумът да вземе предвид допълнителните препоръки след представянето на нови документи и да изпрати нов план за изпълнение, съобразен с въпросните препоръки.

30. След като консорциумът представя нови документи във връзка с договора EU4ALL, Комисията съобщава на консорциума в писмо от 9 юни 2010 г., че приема изпълнението на проекта за задоволително, стига преди края на месец юни 2010 г. да бъдат представени допълнителни документи.

31. С писмо от 4 август 2010 г. ищецът припомня на Комисията, че макар координаторът на проекта да е представил допълнителните документи, които Комисията е поискала в писмото си от 9 юни 2010 г., последната не е извършила никакво плащане. Доколкото това обстоятелство прави изпълнението на предвидения с договора EU4ALL проект невъзможно поради липсата на финансови ресурси, ищецът уведомява Комисията, че считано от датата на това писмо спира всякакво изпълнение и работа по проекта, докато тя не изпълни договорните си задължения, като си запазва правата по договора и евентуално правото на допълнително обезщетение за вреди.

32. С писмо от 25 август 2010 г. Комисията уведомява ищеца, че е спряла изплащането на финансовата помощ от Общността за последния референтен период по договор EU4ALL на основание член II.28, параграф 8, трета алинея от условията FP6.

33. По договора Enable Комисията е изплатила на ищеца първите шест транша на предназначената за него финансова помощ от Общността, като последното плащане е било извършено на 7 юни 2009 г.

34. След това в писмо от 16 юли 2010 г. ищецът уведомява Комисията, че тъй като тя не извършва плащания, за него е невъзможно да продължи да изпълнява предвидения с договора Enable проект поради липсата на финансови ресурси. Освен това ищецът уведомява Комисията, че считано от датата на това писмо спира всякакво изпълнение и работа по проекта, докато тя не изпълни договорните си задължения, като си запазва правата по договора и евентуално правото на допълнително обезщетение за вреди. На 15 октомври 2010 г. той все пак представя на Комисията последния си финансов доклад по този проект.

35. На 28 юни 2010 г. Комисията изпраща на ищеца предварителен одиторски доклад във връзка с изпълнението на процесните договори. Ищецът изпраща на Комисията забележките си по този доклад на 30 септември 2010 г.

36. С писмо от 22 декември 2010 г. Комисията уведомява ищеца, че е приела приложения към това писмо окончателен одиторски доклад, като посочва, че е съгласна с направените заключения.

37. В окончателния одиторски доклад, приложен към писмото на Комисията от 22 декември 2010 г., се установява следното:

– няколко години поред ищецът не е отразявал, в нарушение на съответните разпоредби на гръцкото законодателство, точните приходи в счетоводните си книги и архиви; в резултат на това счетоводните записи не са надеждни и не е възможно пряко сравняване между разходите и приходите във връзка с изпълнението на програмите и счетоводните отчети,

– в значителен процент от присъствените листове на персонала последователно са нанасяни ръкописни поправки; въпросните поправки са правени от програмния директор на по-късен етап без съгласието на персонала; това обстоятелство се отразява съществено на декларираното изработено време и поражда съмнения в записаните като изработени часове,

– присъствените листове на програмния директор показват завишен брой изработени часове, които се застъпват с часовете, използвани за други професионални занимания,

– заявлението на ищеца, че програмният директор не е участвал в изпълнението на финансирания от Комисията договор ETSI STF 333, е невярно,

– обосновката на пътните разходи не дава надеждна и обективна представа при какви условия и във връзка с какви дейности са извършени съответните пътувания, доколкото по-голямата част от тези пътувания не са били пряко свързани с въпросните програми.

38. В резултат на това в одиторския доклад се заключава, че всички разходи, направени от ищеца по време на изпълнението на договорите Access-eGOV, eABILITIES, Ask-It, EU4ALL, Emerge и Enable, както и Navigabile, Euridice и T-Seniority, следва да се считат за недопустими и че ищецът трябва да върне изплатените му съответни суми в пълен размер.

39. В одиторския доклад се препоръчва също така, предвид тежестта на установените нарушения, да се прекратят всички действащи между ищеца и Комисията договори, в съответствие с член II.16.2 от условията FP6, член II.7.3 (сериозна финансова нередност) и член II.7.4 (неверни изявления) от условията eTEN и член II.10.3 (нарушение на договора и недаване на информация) от условията CIP.

40. В писмото си от 22 декември 2010 г. Комисията посочва и сумата, която трябва да бъде върната по всеки един от процесните договори и която общо възлиза на 951 029,21 EUR, като прилага следната таблица:

>lt>1

41. В това отношение Комисията уточнява, че корекциите, които се оказват нужни поради изплатените на ищеца недължими суми, биха могли да се отразят на бъдещите плащания по процесните договори или да доведат до издаването на нареждане за събиране на вземания.

42. В същото писмо Комисията освен това уведомява ищеца, че наред с тези корекции службите ѝ могат да изчислят размера на неустойката, дължима на Европейския съюз съгласно член II.30 от условията FP6, и евентуално да издадат нареждане за събиране на тази неустойка.

43. На 4 февруари 2011 г. програмният директор е изслушан от служителите на Европейската служба за борба с измамите (OLAF) по повод изпълнението на проектите, предмет на процесните договори, и участието му в последните.

44. В писмо, изпратено до ищеца на 21 март 2011 г., Комисията посочва като недължимо изплатени му следните суми:

>lt>2

45. Освен това Комисията указва на ищеца, че ако той не представи съответно становище в срок от 15 дни от получаването на това писмо, службите ѝ ще продължат процедурата по събиране на сумата от 643 782,81 EUR и за всеки проект ще му бъде изпратено дебитно известие, съдържащо указания в определен срок да върне дължимите на Комисията суми. Тя освен това уточнява, че ако ищецът не върне исканите суми в определения с дебитното известие срок, върху същите ще бъдат начислявани лихви при посочения в това известие лихвен процент. Допълва, че ако общата сума, включително лихвите, не бъде върната, ще се пристъпи или към принудително изпълнение, или към прихващане с евентуално дължими на ищеца суми. Накрая Комисията посочва, че компетентната служба не само ще издаде нареждане за събиране на вземания, но и ще изчисли размера на неустойката, дължима от ищеца съгласно член II.30 от условията FP6.

46. С писмо от 1 април 2011 г. Комисията изпраща на ищеца „обобщителна таблица“ със сумите, които са му били недължимо изплатени. От тази таблица личи, че подлежащата на връщане сума възлиза общо на 999 366,40 EUR, а не на 643 782,81 EUR.

47. С писмо от 4 април 2011 г. Комисията уведомява ищеца, че предвид резултатите от одита смята, че той е направил неверни изявления и е допуснал нередности по смисъла на член II.1.11 от условията FP6, на член II.1.32 от условията eTEN и на член II.1 от условията CIP. Освен това тя му съобщава, че според нея той е нарушил разпоредбите на процесните договори, що се отнася до допустимостта на разходите, и с тези нарушения, както и с неверните изявления е целял да получи от Съюза недължима помощ. Поради това уведомява ищеца за решението си да прекрати на основание член II.16.2 от условията FP6 участието му в договорите Ask-It, EU4ALL, Emerge и Enable, считано от получаването на това писмо. Освен това на основание член II.7 от условията FP6 Комисията иска от ищеца в срок от 30 дни от получаването на това писмо да ѝ изпрати всички доклади и документи във връзка с изпълнената до момента работа, които той е длъжен да ѝ представи по договора Enable. Освен това тя обръща внимание на ищеца, че предвид окончателните резултати от одита няма вероятност разходите, декларирани от него за необхванатите от одита периоди, да бъдат счетени за допустими.

48. На 29 април 2011 г. Комисията издава девет дебитни известия, в които се посочва сумата, която трябва да бъде върната по всеки един от процесните договори и която възлиза общо на 999 213,45 EUR. В тези дебитни известия на ищеца се определя срок от 45 дни за връщане на дължимите суми, изтичащ на 14 юни 2011 г., считано от която дата върху тези суми ще се начисляват мораторните лихви, предвидени в процесните договори, при лихвения процент на Европейската централна банка (ЕЦБ), увеличен с 3,5 пункта.

49. Същия ден Комисията уведомява ищеца с писмо, че общият размер на неустойките, дължими съгласно договорите, сключени в рамките на FP6, възлиза на 70 471,47 EUR. Тя също така посочва, че сумата, получена при прилагането на формулата по член II.30 от общите условия на тези договори, е била намалена, за да бъде спазено изискването за пропорционалност, на 10 % от размера на изплатените преди одита безвъзмездни средства.

50. Във връзка с това Комисията прилага следната таблица:

>lt>3

1 * Пределна сума в размер на 10 % от финансовата помощ, изплатена от финансовия координатор на проектите (95 201,60 EUR за eABILITIES и 164 988,02 EUR за Ask-It)

51. В същото писмо Комисията освен това посочва, че ако в срок от 30 дни от получаването на това писмо ищецът не даде становище, ще бъде издадено дебитно известие за сумата от 70 471,47 EUR, в съответствие с член II.31 от условията FP6. Също така уточнява, че ако дължимата сума не бъде върната в предвидения с дебитното известие срок, върху нея ще бъдат начислявани лихви за забава при посочен в това известие лихвен процент.

52. На 20 юни 2011 г. Комисията издава шест дебитни известия по договорите, сключени между Общността и ищеца за проектите Access-eGOV, eABILITIES, Ask-It, EU4ALL, Emerge и Enable, в които известия определя на 70 471,47 EUR сумите, дължими от ищеца като неустойка по член II.30 от условията FP6. Срокът, който Комисията дава на ищеца, за да заплати въпросните суми, е 4 август 2011 г.

Производство и искания на страните

53. На 31 януари 2011 г. ищецът подава искова молба в секретариата на Общия съд.

54. На 13 май 2011 г. Комисията подава в секретариата на Общия съд писмен отговор, в който предявява насрещен иск.

55. Ищецът и Комисията представят в секретариата на Общия съд съответно писмена реплика на 17 август 2011 г. и писмена дуплика на 14 ноември 2011 г.

56. Ищецът моли Общия съд:

– „да установи, че не е нарушил член II.16.2 от условията FP6, член II.7.3 (сериозна финансова нередност) и член II.7.4 (неверни изявления) от условията eTEN и член II.10.3 (нарушение на договора и недаване на информация) от условията CIP“,

– „да установи, че оспорвайки допустимостта на разходите му, Комисията е нарушила процесните договори“,

– да установи, че разходите на стойност 932 362,44 EUR, които той е декларирал за възстановяване от Комисията в рамките на договори Access-eGOV, eABILITIES, Ask-It, EU4ALL, Emerge и Enable, както и Navigabile, Euridice и T-Seniority, са допустими и че той не е длъжен да връща отпуснатите от Комисията суми,

– „да установи, че като е забавила последните плащания по договори EU4ALL, Ask-It и Enable, Комисията е нарушила договорните си задължения“,

– да установи, че Комисията е длъжна да му изплати сума в размер на 52 584,05 EUR, ведно с лихви от деня на връчването на исковата молба, за разходите, които той е направил във връзка с договор EU4ALL,

– да установи, че Комисията е длъжна да му изплати сума в размер на 20 678,61 EUR, ведно с ли хви от деня на връчването на исковата молба, за разходите, които той е направил във връзка с договор Ask-It,

– да установи, че Комисията е длъжна да му изплати сума в размер на 11 693,05 EUR, ведно с лихви от деня на връчването на исковата молба, за разходите, които той е направил във връзка с договор Enable,

– да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

57. В писмената си реплика ищецът оттегля четвъртото си искане, що се отнася до договора Enable, и седмото си искане. Освен това той моли Общия съд:

– да отхвърли насрещния иск на Комисията като недопустим,

– при условията на евентуалност, да отхвърли насрещния иск на Комисията като неоснователен.

58. Комисията моли Общия съд:

– по насрещното ѝ искане — да осъди ищеца да ѝ върне посочените в дебитните известия суми, равняващи се на получените от него финансови помощи и възлизащи общо на 999 213,45 EUR, ведно с лихви, считано от 15 юни 2011 г., при лихвения процент на ЕЦБ, увеличен с 3,5 пункта, както и да ѝ заплати сумата от 70 471,47 EUR, представляваща дължимата по договорите FP6 неустойка, ведно с лихви при горепосочения лихвен процент, считано от датата, на която е изтекъл срокът, в който съгласно съответното дебитно известие е трябвало да бъде извършено плащането,

– да отхвърли иска на ищеца,

– да осъди ищеца да заплати съдебните разноски.

59. В писмената си дуплика Комисията уточнява, че върху сумата от 70 471,47 EUR, представляваща дължимата по договорите FP6 неустойка, трябва, считано от 5 август 2011 г., да се начислят лихви при лихвения процент на ЕЦБ, увеличен с 3,5 пункта.

60. Въз основа на доклада на съдията докладчик Общият съд (първи състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия, предвидени в член 64 от процедурния му правилник, приканва ищеца да представи различни документи и писмено да отговори на определени въпроси. Ищецът изпълнява това в определения срок.

61. Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание на 4 юли 2013 г.

От правна страна

62. Като начало следва да се припомни, че съгласно член 272 ДФЕС Съдът е компетентен да се произнася по силата на арбитражна клауза, съдържаща се в договор, отнасящ се към публичното или частното право, сключен от Съюза или от негово име. Съгласно член 256, параграф 1 ДФЕС Общият съд е компетентен да се произнася като първа инстанция по исковете, посочени в член 272 ДФЕС.

63. В случая съгласно член 13 от договорите FP6, член 5, параграф 2 от договорите eTEN и член 10, трета алинея от договора CIP Общият съд е компетентен да се произнася по всички спорове между Общността и съдоговорителите относно действителността, тълкуването и прилагането на посочените договори.

A – По обхвата на спора

64. Следва да се уточни, че спорът между страните се отнася до два отделни аспекта на договорните им отношения.

65. На първо място, страните спорят по това дали са допустими разходите, които ищецът е декларирал за възстановяване от Комисията в рамките на процесните договори, и съответно по това дали ищецът е длъжен да върне всички суми, които е получил за тези разходи, и да плати неустойка.

66. Всъщност третото искане на ищеца е Общият съд по същество да обяви, че разходите, които ищецът е декларирал за възстановяване от Комисията в рамките на процесните договори, са допустими и че поради това той не е длъжен да върне на Комисията сумите, които тя му е изплатила във връзка с посочените договори.

67. Следва да се отбележи също, че в писмената си реплика ищецът иска да се отхвърлят предявените от Комисията насрещни искания, свеждащи се до това той да бъде осъден да заплати посочените в дебитните известия от 29 април и 20 юни 2011 г. суми ведно с предвидените в тези известия лихви.

68. На второ място, страните спорят и по това дали Комисията е длъжна да извърши последните плащания по договорите EU4ALL и Ask-It.

69. Всъщност петото и шестото искане на ищеца са Общият съд да установи, че Комисията е длъжна да му изплати сумата от 52 584,05 EUR, ведно с лихви, за разходите, които той е декларирал в рамките на договора EU4ALL, както и сумата от 20 678,61 EUR, също ведно с лихви, за разходите, които той е декларирал в рамките на договора Ask-It, на което Комисията се противопоставя, като моли Общия съд да отхвърли предявения от ищеца иск.

70. От друга страна, първото и второто искане на ищеца се свеждат до това Общият съд по същество да установи, че противно на твърденията на Комисията, ищецът не е нарушил договорните си задължения по член II.16.2 от условията FP6, членове II.7.3 и II.7.4 от условията eTEN и член II.10.3 от условията CIP и че оспорвайки допустимостта на разходите му, Комисията е нарушила договорните си задължения.

71. Освен това четвъртото искане на ищеца е Общият съд да установи, че като е забавила последните плащания по договорите, свързани с програмите EU4ALL и Ask-It, Комисията е нарушила договорните си задължения.

72. Следва обаче да се отбележи, че подобни искания сами по себе си не представляват същински петитум, а всъщност съдържат доводи, изложени от ищеца в подкрепа на предявения от него иск, които ще бъдат разгледани при анализа на третото, петото и шестото от същинските искания на ищеца.

Б – По приложимото към спора право

73. Когато е сезиран по силата на арбитражна клауза съгласно член 272 ДФЕС, Общият съд трябва да се произнесе по спора въз основа на приложимото за договора национално материално право (вж. в този смисъл Решение на Съда от 18 декември 1986 г. по дело Комисия/Zoubek, 426/85, Recueil, стр. 4057, точка 4), а именно, в случая, белгийското право, което се прилага по отношение на процесните договори съгласно член 12 от договорите FP6, член 5, параграф 1 от договорите eTEN и член 10, трета алинея от договора CIP.

74. В това отношение е важно да се уточни белгийската правна уредба относно изпълнението на договорите.

75. Член 1134 от белгийския граждански кодекс предвижда, че „[с]ключените в съответствие със закона договори имат сила на закон за тези, които са ги сключили“ (първа алинея) и „могат да бъдат прекратявани, разваляни или отменяни само по взаимно съгласие на страните или на основания, предвидени в закона“ (втора алинея).

76. Член 1134, трета алинея предвижда, че договорите трябва да се изпълняват добросъвестно. Член 1135 от същия кодекс предвижда, че „[д]оговорите пораждат не само задължение за изпълнение на изрично предвиденото в тях, но и всички последици, които поради естеството им произтичат от закона, обичаите в практиката или справедливостта“, и следователно също изразява принципа за добросъвестно изпълнение на договорите.

77. При спор по изпълнението на договор тежестта на доказване се урежда от разпоредбите на член 1315 от белгийския граждански кодекс, съгласно който:

„Страната, която иска изпълнение на задължение, трябва да докаже, че същото съществува.

Обратно, страната, която твърди, че няма задължение, трябва да докаже плащането или настъпването на друго, погасило задължението ѝ обстоятелство“.

78. От друга страна, съгласно общопризнатия принцип на правото, че всеки съд прилага собствените си процесуални норми, компетентността, както и допустимостта на исканията — без значение дали са на ищеца или ответника — се разглеждат само въз основа на правото на Съюза (вж. в този смисъл Решение на Съда по дело Комисия/Zoubek, точка 73 по-горе, точка 10 и Решение на Съда от 8 април 1992 г. по дело Комисия/Feilhauer, C‑209/90, Recueil, стр. I‑2613, точка 13).

79. С оглед на тези съображения следва да се разгледат отделните искания на ищеца и насрещните искания на Комисията.

В – По третото искане на ищеца

80. В подкрепа на третото си искане ищецът твърди, че Комисията неправилно е отказала да приеме за допустими разходите, които той е поискал да му бъдат възстановени.

81. За да докаже основателността на това твърдение, ищецът изтъква две групи доводи. Първата е свързана с констатациите на Комисията в окончателния одиторски доклад, въз основа на които тя приема, че декларираните в рамките на процесните договори разходи са недопустими. Втората е свързана с качеството на одита и условията, при които той е извършен.

1. По констатациите в одиторския доклад, налагащи извода за недопустимост на разходите

82. Ищецът изтъква редица доводи във връзка с констатациите, които се съдържат в одиторския доклад и въз основа на които Комисията стига до извода, че процесните договори са нарушени и поради това всички разходи, декларирани за възстановяване в рамките на тези договори, са недопустими и ищецът е длъжен да върне сумите, които недължимо са му били изплатени.

83. В това отношение следва да се припомни, че съгласно принципите, припомнени в точки 73—77 по-горе, от член II.19 от условията FP6, от член II.16 от условията eTEN и от член II.20 от условията CIP, от една страна, и от член 1315 от белгийския граждански кодекс, приложим в случая, от друга страна, произтича, че посочените от ищеца разходи могат да му бъдат възстановени само ако той докаже, че същите действителното са били извършени, че те са свързани с процесните договори и че са спазени останалите критерии за допустимост, предвидени в тези договори (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 16 май 2001 г. по дело Toditec/Комисия, T‑68/99, Recueil, стр. II‑1443, точки 94 и 95). Ако такава обосновка бъде представена, Комисията ще следва да докаже, че има основание същата да бъде отхвърлена.

a) По водените от ищеца счетоводни книги

84. Ищецът поддържа по същество, че счетоводните му книги са надеждни, че са водени в съответствие с приложимото в случая гръцко законодателство и че дават възможност счетоводно да се съпоставят съгласно член II.19, параграф 1, буква d) от условията FP6, член II.20, параграф 1 и член II.23 от условията CIP и член II.16 от условията e-TEN, от една страна, декларираните разходи и получените приходи по процесните договори и от друга страна, общата му дейност.

85. В това отношение преди всичко следва да се отбележи, че що се отнася до установените в счетоводните книги на ищеца нередности, от одиторския доклад е видно, че вследствие на направено от проверителите искане ищецът посочва редица грешки в счетоводните си книги, в частност невписването на две плащания на стойност 63 000 EUR и 11 000 EUR, получени съответно по проекта Access-eGOV и по друг проект, който не е бил обект на одита.

86. От одиторския доклад освен това се вижда, че вследствие на искането на проверителите ищецът да представи годишен счетоводен баланс за всички проверявани години, той е припомнил, че по закон не е длъжен да изготвя такива документи, но че при всички положения те могат да бъдат представени след кратка проверка. Тази проверка установила грешки в счетоводните книги, що се отнася до отразяването на някои разходи. В резултат на това ищецът трябвало да представи нов вариант на счетоводните книги. Въпреки направените в счетоводните книги поправки, проверителите установили, че представените им счетоводни баланси не дават възможност да се съпоставят декларираните разходи и платените суми във връзка с процесните договори и отразените в счетоводните книги на ищеца приходи и разходи. При съпоставянето на годишните банкови извлечения на ищеца с годишните баланси, представени на проверителите, се установили и съществени разминавания между тези документи. Освен това няколко седмици след проверката на място ищецът представил нови счетоводни съпоставки, за да покаже, че счетоводните книги не съдържат фактически неточности и че все пак могат да са надеждна основа, която проверителите да използват, за да дадат мнение по допустимостта на разходите. От одиторския доклад се вижда също така, че според проверителите всички тези грешки до голяма степен се дължат на обстоятелството, че през годините са използвани различни счетоводни принципи. Така някои приходи и разходи били записвани на датата на издаването на фактурата, а други — на датата на плащането.

87. Одиторският доклад съдържа и таблица, която показва следната разлика между първоначално отразените в счетоводните книги на ищеца приходи и поправените приходи: ‑20 936,04 EUR за 2005 г., +74 060,08 EUR за 2006 г., ‑300 EUR за 2007 г. и ‑8 034,90 EUR за 2008 г. Що се отнася до разходите, разликите са следните: ‑750,63 EUR за 2004 г., ‑175,70 EUR за 2006 г. и ‑490,74 EUR за 2007 г.

88. Установената за 2006 г. разлика в приходите се дължи според одиторския доклад на невписването в счетоводните книги на ищеца на две извършени от Комисията плащания: първото — на стойност 63 000 EUR, за проекта Access-eGOV, а второто — на стойност 11 000 EUR, за друг проект.

89. В това отношение е важно да се отбележи, че ищецът не оспорва наличието на установените от проверителите разлики между стойността на разходите и приходите за годините 2004—2008, посочена в счетоводните книги, които той първоначално е представил на проверителите, и стойността на поправените разходи и приходи вследствие на несъответствията, констатирани от одиторите на Комисията в края на проверката.

90. За да се прецени дали тези разлики могат да поставят под съмнение допустимостта на разходите, декларирани от ищеца за възстановяване в рамките на процесните договори, следва да се припомни, че съгласно член II.19, параграф 1, буква d) от условията FP6 допустимите разходи, направени за изпълнението на проекта, „трябва да бъдат записани в счетоводството на съдоговорителя, който ги е направил, [и] счетоводните методи, използвани за записване на разходите и приходите, трябва да са в съответствие със счетоводните правила на държавата, в която е установен съдоговорителят, и да позволяват пряко съпоставяне на направените разходи и получените приходи при изпълнението на проекта и общия отчет за цялата търговска дейност на съдоговорителя“.

91. Съгласно член II.16 от условията eTEN:

„Допустимите разходи се възстановят, след като бъдат обосновани от участника. За тази цел участникът е длъжен да съхранява редовно и в съответствие с обичайните счетоводни правила на държавата, в която е установен, счетоводните записи по проекта и необходимата документация, за да оправдае и отчете подробно разходите и часовете, отразени в счетоводните му записи. Документацията трябва да е точна, пълна и прегледна“.

92. Член II.20 от условията CIP гласи, че допустимите разходи трябва „да са установими и проверими; да са отразени в счетоводството на бенефициера и да са определени в съответствие със счетоводните принципи, приложими в страната, в която е установен бенефициерът, и с обичайните за бенефициера методи за изчисляване на разходите; вътрешните счетоводни и одитни процедури на бенефициера трябва да дават възможност за пряко съпоставяне на декларираните разходи и фактури по проекта с финансовите документи и съответните им приложения“.

93. Член II.23 от условията CIP предвижда освен това следното:

„Допустимите разходи се възстановяват, след като бъдат обосновани от бенефициера. За тази цел участникът е длъжен да съхранява редовно и в съответствие с обичайните счетоводни правила на държавата, в която е установен, счетоводните записи по проекта и необходимата документация, за да оправдае и отчете подробно разходите и часовете, отразени в счетоводните му записи. Счетоводните документи се съхраняват в продължение най-малко на пет години, считано от последното плащане. Изработваните в изпълнение на договора за финансиране часове трябва да бъдат вписвани през целия срок на проекта и до два месеца след приключването на проекта; тези вписвания трябва да бъдат заверявани поне веднъж месечно от отговарящото за работата лице, определено от участника в съответствие с член II.3.b, или от надлежно упълномощения от участника финансов директор. Документацията трябва да е точна, пълна и прегледна“.

94. От тези разпоредби е видно, че за да се счита за допустим, разходът, деклариран от ищеца в рамките на процесните договори, трябва в частност да бъде осчетоводен от ищеца в съответствие със законодателството на държавата, в която същият е установен, а именно Република Гърция. Освен това счетоводството на ищеца трябва да дава възможност, в случая с договорите FP6, за пряко счетоводно съпоставяне на направените разходи и получените приходи при изпълнението на проекта с общия отчет за цялата дейност на ищеца, а в случая с договорите eTEN и CIP, за пряко съпоставяне на тези разходи с финансовите декларации, представени на Комисията.

95. Що се отнася, на първо място, до това дали в случая ищецът е нарушил разпоредбите на гръцкото право относно воденето на счетоводните книги, следва да се отбележи, че на страница 19 от окончателния одиторски доклад от 22 декември 2010 г. проверителите споменават нарушение само на член 17, параграф 1 от Proedriko diatagma yp’arithmon 186 — kodikas vivlion kai stihion (гръцкия Кодекс на счетоводните книги и дневници) (наричан по-нататък „КСКД“). От писмените изявления на Комисията обаче е видно, че тя освен това поддържа, че счетоводните записи на ищеца трябва съгласно член 30, параграф 4 от КСКД да се считат за неточни и са основание за извънсчетоводно преобразуване на резултатите на ищеца по силата на член 32, параграфи 1 и 2 от Nomos yp’arithmon 2238 — Kyrosi tou kodika forologias isodimatos (гръцкия Кодекс за облагане на доходите) (наричан по-нататък „КОД“) и за плащане на допълнителен данък в съответствие с член 86 от КОД.

96. В тази връзка следва да се отбележи, че страните не спорят по това, че счетоводните книги, които следва да води ищецът, спадат към втората категория счетоводни книги по смисъла на член 6 от КСКД, съгласно който:

„1. За да упражняват дейността си, търговците от втората категория водят приходно-разходна книга, в която отразяват в отделни колони:

a) вида на оправдателния документ, поредния му номер и датата на издаване или получаване […]

b) брутните приходи от продажбата на стоки […], извършването на услуги и други сделки,

c) разходите за всяка покупка на вещи […], разходите за получените услуги, общите разходи и други сделки […]

2. Стойността на всяка сделка по предходния параграф се отразява в специални колони на водената книга или в списъци, съгласно изискванията, свързани с подоходното облагане и с ДДС. Вписването може да бъде направено най-късно до изтичането на срока за представяне на декларациите за доходите […]“.

97. Ищецът не оспорва, че член 17 („Срок за актуализиране на книгите“) от КСКД гласи в своя параграф 1 следното: „[а]ктуализирането на книгите […] от втора категория се извършва до петнадесетия ден от месеца, следващ издаването или получаването, според случая, на оправдателния документ“.

98. Страните не спорят и по това, че член 30 от КСКД, озаглавен „Действителност и доказателствена сила на счетоводните книги и дневници“, гласи:

„1. Освен ако не следва друго от долните параграфи на този член, установяването на нередности или пропуски в счетоводните книги и дневници по този кодекс не се отразява на тяхната действителност и надеждност и при определянето на данъчните задължения на търговците началникът на компетентната данъчна служба е длъжен да признае съдържащите се в тези книги и дневници данни. Извън случаите, в които особени разпоредби предвиждат обратното, посочените по-горе нередности или пропуски са основание за налагане само на финансови и административни санкции, съразмерни на вида и тежестта на нередностите и пропуските предвид стойностите, отразени във водените книги.

2. Счетоводните книги и дневници се считат за непълни или неточни и основание за евентуално извънсчетоводно преобразуване на облагаемата основа само в случаите по параграфи 3, 4, 6 и 7 по-горе.

3. Счетоводните книги и дневници от втора и трета категория се считат за непълни, когато някое или всички условия по-долу са изпълнени: данъчнозадълженото лице […] b) води, издава или съхранява книгите и дневниците по този кодекс в разрез с неговите разпоредби.

[…]

Действията, нередностите или пропуските по този параграф водят до „непълнота“ само когато не се дължат на грешка или извинима небрежност или когато правят обективно невъзможен, а не само затрудняват, счетоводния контрол върху данъчните задължения.

В случаите, когато по отношение на водените книги и дневници са констатирани недостатъци, както и в тези, когато е невъзможно да се възпроизведе съдържанието на оптичния диск, посочен в магазинната книга, не е налице обективна невъзможност да се извърши контрол, щом като нужната информация може да бъде изведена от списъци или електромагнитни носители или други подробни данни, предоставени на данъчния инспектор в определения от него срок, стига данните да са ясни, така че да правят счетоводните проверки възможни и да са проверими чрез книгите и дневниците.

Непълнотата трябва да води до невъзможност да се извършат конкретни счетоводни проверки на по-големи суми спрямо съдържащите се в счетоводните книги и дневници и трябва да бъде доказана.

4. Счетоводните книги и дневници от втора и трета категория се считат за неточни, когато някои или всички условия по-долу са изпълнени:

a) данъчнозадълженото лице не осчетоводява в книгите си приходи и разходи, осчетоводява ги неточно или осчетоводява разходи, които не са извършени и за които не е издаден никакъв данъчен документ […]

За да има основание за извънсчетоводно преобразуване на финансовия резултат, действията и пропуските по този параграф трябва да са съществени и да имат значителни последици върху финансовия резултат или да правят обективно невъзможен счетоводния контрол върху данъчните задължения, като разпоредбите на последните две алинеи на параграф 3 от този член се прилагат по аналогия към действията или пропуските по букви f) и i) от този параграф.

[…] Не се счита за непълнота или неточност: a) осчетоводяването на приход или разход не в годината, за която той се отнася […]“.

99. От тези разпоредби следва, че при определени условия е възможно втората категория счетоводни книги и дневници по смисъла на член 6 от КСКД да бъдат счетени за непълни или неточни и следователно тяхната действителност и доказателствена сила да бъдат поставени под съмнение.

100. Втората категория счетоводни книги и дневници по смисъла на член 6 от КСКД се считат за непълни в частност когато данъчнозадълженото лице води тези книги и дневници в разрез с разпоредбите на КСКД, стига нередностите или пропуските да не се дължат на грешка или извинима небрежност и да правят обективно невъзможен, а не само да затрудняват, счетоводния контрол. Счетоводният контрол не е обективно невъзможен в случаите на констатирани по отношение на счетоводните книги и дневници недостатъци, щом като нужната информация може да бъде изведена от списъци или електромагнитни носители или други подробни данни, предоставени на данъчния проверител в определения от него срок, стига данните да са ясни.

101. Втората категория счетоводните книги и дневници по смисъла на член 6 от КСКД се считат за неточни в частност когато данъчнозадълженото лице не осчетоводява в книгите си приходи и разходи, осчетоводява ги неточно или осчетоводява разходи, които не са извършени и за които не е издаден никакъв данъчен документ. За да има обаче основание за извънсчетоводно преобразуване на финансовия резултат на данъчнозадълженото лице, тези действия и пропуски трябва да са съществени и да имат значителни последици върху финансовия резултат или да правят обективно невъзможен счетоводния контрол върху данъчните задължения.

102. Освен това осчетоводяването на приход или разход не в годината, за която той се отнася, не се счита за непълнота или неточност.

103. Комисията поддържа в писмените си изявления, че грешките, установени от проверителите в счетоводните записи на ищеца, представляват неточности по смисъла на член 30, параграф 4 от КСКД.

104. Освен това Общият съд отбелязва, че в писмените си изявления страните обстойно са разгледали въпроса за приложимостта в случая на разпоредбите на КОД, доколкото от това зависи дали спрямо ищеца може да се вземе предвидената в член 32 от КОД мярка, а именно извънсчетоводно преобразуване на облагаемата основа. От самия текст на член 30, параграф 2 от КСКД обаче следва, че установяването на непълнота или неточност на счетоводните книги и дневници е нещо отделно от възможността за това „евентуално“ да се наложи като санкция извънсчетоводно преобразуване на облагаемата основа. При тези условия въпросът дали спрямо ищеца са или не са приложими разпоредбите на КОД, в случая е без значение при определянето на счетоводните записи на ищеца като неточни.

105. Затова следва да се прецени само дали в случая грешките, установени от проверителите в счетоводните книги на ищеца, правят въпросните книги неточни по смисъла на член 30, параграф 4 от КСКД.

106. В това отношение от одиторския доклад се вижда, че голяма част о т установените по време на проверката грешки се дължи на факта, че някои разходи и приходи са били осчетоводени към датата на издаването или на получаването на оправдателния документ, а други — към датата на извършеното или полученото от ищеца плащане.

107. Според ищеца алтернативното използване на тези счетоводни методи е в съответствие с гръцкото право и е довело до това някои приходи и разходи да са осчетоводени в години, за които те не се отнасят. Съгласно член 30, параграф 4 от КСКД обаче подобни грешки не представлявали неточности.

108. Следва обаче да се отбележи, че ищецът не оспорва, че установените грешки, що се отнася до стойността на приходите за 2006 г., се дължат чисто и просто на това, че тези приходи изобщо не са осчетоводени, а не на това, че те са осчетоводени на грешна дата. От друга страна, следва да се припомни, че неосчетоводяването на приход представлява неточност съгласно текста на член 30, параграф 4 от КСКД.

109. Следователно от гледна точка на член 30, параграфи 1 и 4 от КСКД Комисията с основание е поставила под съмнение действителността и доказателствена сила на счетоводните записи на ищеца за 2006 г.

110. От друга страна, следва да се отбележи, че ищецът не оспорва изрично направената от проверителите в одиторския доклад констатация, че актуализирайки счетоводните си книги едва след като те са установили неосчетоводяването на някои разходи и приходи, тоест през седмицата, в която е била извършена проверката на място, е нарушил член 17, параграф 1 от КСКД, съгласно който е бил длъжен да актуализира счетоводните си книги най-късно до петнадесет дни от месеца, следващ получаването или издаването на съответния оправдателен документ.

111. В това отношение ищецът само посочва, че в циркулярно писмо, тълкуващо тази разпоредба, се отбелязва следното: „[к]огато през годината търговецът получи първо документите (фактури) за покупката на дадени вещи, а след това самите вещи, той извършва съответното счетоводно записване едва при получаването на вещите“; ищецът обаче не обяснява доколко това оправдава липсата на осчетоводяване в определения срок на извършените от Комисията плащания.

112. Следователно поне за 2006 г. счетоводните записвания на ищеца не изглеждат в съответствие с приложимото спрямо тях гръцко законодателство.

113. Този извод не се опровергава с изтъкнатия от ищеца член 5, параграф 5 от Nomos yp’arithmon 2523 — Diikitikes kai pinikes kyrosis sti forologiki nomothesia kai alles diataxeis (Закон № 2523/97 за административните и наказателните санкции в данъчните закони), съгласно който по изключение глоба не се налага, когато са установени нередности или пропуски, които представляват „формални“ нарушения извън тези с последици за действителността на счетоводните книги и дневници, правейки ги неточни, и които не затрудняват изключително много счетоводните проверки, стига да се дължат на грешка или извинима небрежност, освен ако може да се докаже, че преди това данъчен инспектор или друг данъчен орган е издал препоръка, що се отнася до правилното прилагане на разпоредбите на КСКД. Всъщност установените грешки в счетоводните записи на ищеца, поне за 2006 г., са именно сред тези, които имат последици за действителността на тези записи, правейки ги неточни.

114. Що се отнася, на второ място, до това дали в случая е възможно счетоводно съпоставяне по смисъла на член II.19, параграф 1, буква d) от условията FP6, член II.20, параграф 1 и член II.23 от условията CIP, както и на член II.16 от условията eTEN, между, от една страна, декларираните разходи и получените приходи по процесните договори и от друга страна, общата дейност на ищеца, важно е да се припомни, че страните не са представили никакъв вариант на първоначално предоставените на проверителите счетоводни книги на ищеца, нито на счетоводните документи, които ищецът е представил на проверителите впоследствие, по време на проверката и дори след нейното приключване.

115. Следва обаче да се отбележи, че подобно действие е изисквало, най-малкото, приходите и разходите по процесните договори да са били правилно отразени в счетоводните книги на ищеца. Доколкото обаче първоначално представените на проверителите счетоводни книги са съдържали грешки, счетоводното съпоставяне не е било възможно.

116. Освен това изтъкнатите от ищеца доводи, че въпреки установените грешки в счетоводните му книги счетоводното съпоставяне не е било обективно невъзможно, не са убедителни за Общия съд.

117. Що се отнася, най-напред, до твърдението на ищеца, от една страна, че Комисията не уточнява кои са неофициалните счетоводни данни, въз основа на които се опитва да провери надеждността на счетоводните записи, и от друга страна, че използването на такива данни е в разрез с основните принципите на счетоводния контрол, следва да се приеме, че с това твърдение ищецът се опитва да обърне тежестта на доказване. Всъщност ищецът е този, който трябва да докаже, че въпреки установените в счетоводните му книги грешки контролът обективно е възможен и може да бъде извършен въз основа на други данни. Следователно ищецът не може да упреква Комисията, че поради установените в счетоводните книги грешки тя се е опитала да осъществи контрол, основавайки се на неофициални данни.

118. По-нататък, не се подкрепя от фактите доводът на ищеца, че Комисията нарушава принципа non concedit venire contra factum proprium, като изтъква, за да докаже невъзможността на счетоводното съпоставяне, въведените по нейно искане в счетоводните книги на ищеца изменения. Всъщност както от одиторския доклад, така и от изявленията на Комисията личи, че тя не твърди, че въпросните изменения са направили счетоводното съпоставяне невъзможно, а че въпреки тези изменения, направени за да се отстранят установените в счетоводните записи на ищеца грешки, въпросното съпоставяне не е било възможно.

119. Що се отнася освен това до твърдението на ищеца, че счетоводното съпоставяне е възможно, доколкото той е отразил в счетоводните си книги всички декларирани разходи и получени приходи по процесните договори и е запазил съответните оправдателни документи, следва да се приеме, че това твърдение се опровергава пряко с неоспорената от ищеца констатация, че за приход на стойност 63 000 EUR във връзка с договор Access-eGOV липсва счетоводно записване. Освен това дори въпросното твърдение да трябва да се тълкува като важащо само за останалите приходи и разходи по процесните договори, следва да се приеме, че в тази връзка ищецът не представя никакви доказателства.

120. Що се отнася пък до довода на ищеца, че Комисията е приела за възможно прякото сравняване на разходите и приходите, свързани с финансираните от Съюза проекти и общото счетоводно състояние на ищеца, доколкото в писмения отговор е констатирала, че 84,14 % от целия доход на ищеца за 2007—2009 г. произтича от възмездното му участие във финансирани от Съюза проекти и че 53,19 % от тези проекти са управлявани от генерална дирекция (ГД) „Информационно общество и медии“ на Комисията, следва да се отбележи, че началото на одитирания период е 2004 г. и че следователно обстоятелството, че Комисията е могла да изчисли частта, която представляват финансираните от Съюза проекти в общите приходи на ищеца за 2007—2009 г., не доказва, че поради това Комисията е била в състояние да извърши счетоводното съпоставяне в съответствие с разпоредбите на процесните договори.

121. Що се отнася, накрая, до твърдението на ищеца, че както признала Комисията, той в крайна сметка ѝ бил изпратил точни счетоводни данни заедно със съответните оправдателни документи, следва да се отбележи, от една страна, че Комисията оспорва това твърдение и поддържа, че въпросните данни също съдържат грешки, и от друга страна, че ищецът не представя тези данни, поради което няма как да се провери дали на тази база е възможно счетоводно съпоставяне.

122. Следователно ищецът не доказва, че въпреки установените в счетоводните му книги грешки проверителите са били в състояние пряко да сравнят свързаните с процесните договори разходи и приходи, от една страна, и общото му счетоводно състояние, от друга страна.

123. Затова се налага изводът, че като е водил счетоводните си книги по начин, който не е в съответствие с приложимото гръцко законодателство, и освен това не позволява на Комисията да извърши счетоводно съпоставяне, ищецът не е спазил условията, предвидени в член II.19, параграф 1, буква d) от условията FP6, член II.16 от условията eTEN и членове II.20 и II.23 от условията CIP, що се отнася до воденето на счетоводните книги.

б) По промяната на присъствените листове на персонала

124. Ищецът изтъква по същество, че системата, по която води присъствените листове на персонала, е надеждна. В това отношение той поддържа, че ръкописните поправки, които Комисията е установила върху въпросните присъствени листове, се дължат не на извършени впоследствие промени без знанието на персонала, а на прилаганата от програмния директор система за двоен контрол, засягат единствено датите, а не броя на действително изработени часове и касаят само 72 присъствени листа, което изключва възможността да са имали отражение върху реалната продължителност на положения труд.

125. В това отношение Общият съд припомня, че съгласно член 19, параграф 1, буква a) от условията FP6, член II.13, параграф 1 от условията eTEN и член II.20, параграф 1 от условията CIP, за да са допустими, разходите трябва да са направени за осъществяването на проекта. Съгласно член II.14, параграф 1 от условията eTEN и член II.21, параграф 2 от условията CIP само часовете, действително изработени от лице, което работи пряко по проекта, могат да бъдат отнесени към последния.

126. Ищецът не оспорва наличието на ръкописни поправки върху присъствените листове на персонала. Същевременно той твърди, от една страна, че само 72 от 1 600 листа са били поправени, и от друга страна, че тези поправки са били нанесени от програмния директор в рамките на системата за двоен контрол на работното време, за да се отрази точната продължителност на положения труд. Освен това тези поправки засягали само датите, а не продължителността на положения труд.

127. Първо, по отношение на дела на листовете с поправки следва да се отбележи, че 72-та листа не трябва да бъдат съотнасяни към общия брой присъствени листове, изготвени от ищеца във връзка с процесните договори, а към броя на проверените от Комисията листове, които са 770. Следователно поправените листове, които трябва да бъдат взети предвид, са почти 10 % от проверените от Комисията листове. В това отношение е нужно да се припомни, че е в тежест на ищеца да докаже, че няма други присъствени листове с ръкописни поправки; нещо, което той не е направил в случая, а само е посочил, че държи въпросните листове на разположение на Общия съд. И да беше обаче доказал, че няма други присъствени листове с ръкописни поправки, делът на променените присъствени листове, дори съотнесен към общия брой присъствени листове, е достатъчен, за да породи основателно съмнение в ефикасността на системата му за отчитане на работното време.

128. Второ, трябва да се отхвърли твърдението, че поправките засягат само датите, на които са изработени съответните часове, и са без значение за броя на тези часове. Всъщност достатъчно е да се направи справка с месечния присъствен лист на програмния директор за октомври 2004 г. по проекта Ask-It, включен в приложение B101, за да се види, че поправките касаят не само датите, на които са изработени съответните часове, но и броя на тези часове. Следователно може да се констатира, че първоначалният общ брой работни часове, а именно 136, е бил поправен на 120. Месечните присъствени листове на програмния директор за октомври 2006 г. показват освен това, че работни часове, първоначално декларирани по проекта EU4ALL за 18 и 19 октомври 2006 г., след поправка са били отнесени към проекта eABILITIES.

129. Трето, що се отнася до твърдението, че установените поправки са резултат от системата за двоен контрол на работното време, предназначена да отрази точната продължителност на положения труд, от одиторския доклад е видно, че въпросната система включва първоначален контрол, извършван в края на всеки месец при съставянето на месечния присъствен лист, и последващ контрол от страна на програмния директор, преди официалният доклад да бъде изпратен на координатора на проекта или на Комисията. Ищецът обаче не дава убедително обяснение защо последващият контрол от страна на програмния директор е довел до ръкописно поправяне на толкова присъствени листове. В това отношение следва да се отбележи, че ищецът нито поддържа, нито доказва, че ръкописните поправки, направени в месечните присъствени листове след съставянето им, са били оправдани. При тези условия изглежда, че с използваната от ищеца система за отчитане на работното време се цели не толкова да се отчете точният брой часове, деклариран от всяко работещо по дадена програма лице, колкото да се даде възможност, преди окончателният доклад да бъде изпратен на Комисията, този брой часове да бъде променян по необяснени от ищеца съображения.

130. При тези условия се налага изводът, че противно на твърденията на ищеца, тази система за отчитане на работното време не дава възможност да се установи дали разходите за персонал действително са били извършени, както се изисква в член ΙΙ.19, параграф 1 от условията FP6, член ΙΙ.13, параграф 1 от условията eTEN и член ΙΙ.20, параграф 1 от условията CIP, и дали към проекта са били отнесени само разходи, съответстващи на действително изработените от персонала часове, както се изисква в член ΙΙ.14, параграф 1 от условията eTEN и член ΙΙ.21, параграф 1 от условията CIP, или пък дружеството е декларирало периоди, в които персоналът му е работил по други проекти, като изработени във връзка с процесните договори.

в) По работните часове, декларирани от програмния директор

131. Ищецът поддържа по същество, че Комисията не доказва, че броят часове, декларирани във връзка с процесните договори като изработени от програмния директор, е прекален сам по себе си или от гледна точка на дейностите на програмния директор извън изпълнението на посочените договори.

132. В това отношение следва да се припомни, че както бе посочено в точка 83 по-горе, ищецът трябва съгласно приложимото към настоящия спор право да докаже, че разходите, декларирани за възстановяване от Комисията, действително са били извършени. След като ищецът е представил обосновка на разходите, декларирани за възстановяване в рамките на процесните договори, Комисията следва да докаже, че има основание същата да бъде отхвърлена.

133. В случая ищецът оправдава разходите за изработените от персонала часове, декларирани на Комисията във връзка с процесните договори, с присъствените листове на персонала, за които в точка 130 по-горе бе прието, че не дават възможност да се провери дали въпросните разходи действително са били извършени.

134. Освен това както в заключенията на одиторския доклад, така и в изявленията си пред Общия съд Комисията оспорва като неправдоподобен броя часове, които ищецът е декларирал в рамките на процесните договори като изработени от програмния директор. Следователно Комисията е тази, която трябва да докаже пред Общия съд неправдоподобността на изявленията на ищеца, що се отнася до броя на изработените от програмния директор часове.

135. В това отношение следва да се отбележи, че Комисията не упреква ищеца, че е декларирал като изработени от програмния директор брой часове, надхвърлящ първоначално определения с бюджета на програмите, свързани с процесните договори, нито — противно на твърденията на ищеца — че в рамките на процесните договори е декларирал часове, изработени по други европейски проекти.

136. Всъщност Комисията просто изтъква, че броят часове, които ищецът е декларирал в рамките на процесните договори като изработени от програмния директор, изглежда прекален от гледна точка, от една страна, на приемливия брой производителни часове и от друга страна, на обстоятелството, че през одитирания период въпросното лице е имало и други професионални занимания.

137. На първо място, що се отнася до това дали часовете, които ищецът е декларирал в рамките на процесните договори като изработени от програмния директор, трябва да се считат за прекалени спрямо приемливия брой производителни часове, следва да се отбележи, че видно от страници 3 и 4 от писмения протокол от разговора, проведен на 4 февруари 2011 г. между служителите на OLAF и програмния директор, последният не оспорва твърдението, което се основава на таблица, изготвена от OLAF и приложена към посочения протокол, и което е възпроизведено от Комисията в изявленията ѝ пред Общия съд, а именно че той е работил 327 дни през 2007 г., а също и през 2008 г., и 288 дни — през 2009 г.

138. Макар броят изработени от програмния директор в рамките на процесните договори часове, виден от таблицата, изготвена от OLAF и приложена към протокола от разговора на 4 февруари 2011 г., да е очевидно висок за 2007—2009 г., това само по себе си не е достатъчно, за да се приеме за прекален броят часове, които ищецът е декларирал в рамките на процесните договори като изработени от това лице.

139. Все пак от протокола от разговора на 4 февруари 2011 г. се вижда също така, че програмният директор не оспорва и констатацията на OLAF, че ако се съберат работните му часове, декларирани във връзка с отделните процесни договори, би се оказало, че през 2007 г. повече от 22 дни той работил 16 часа дневно и повече от 14 дни — 20 часа дневно, а през 2008 г. 64 дни работил 16 часа дневно, 19 дни — 20 часа дневно и 2 дни — 24 часа дневно.

140. Подобна констатация най-малкото създава сериозни съмнения за правдоподобността на броя часове, изработени от програмния директор в рамките на процесните договори, който ищецът е декларирал на Комисията.

141. Освен това обяснението, дадено в това отношение от програмния директор и възприето от ищеца в изявленията му, е неубедително.

142. Всъщност, видно от протокола от разговора на 4 февруари 2011 г., програмният директор е посочил, че на въпросните дати, когато наред с работата си по европейските проекти, в които участва ищецът, е работил и като оценител на Комисията и като експерт за Европейския институт за стандарти в далекосъобщенията (European Telecommunications Standards Institute) (наричан по-нататък „ETSI“), броят изработени от него часове стига до 20 или 16 часа дневно, тъй като, макар да работел няколко часа всеки ден, часовете, изработени от него по всеки проект в продължение на дълъг период, са групирани по счетоводни съображения в периоди от 8 или 12 работни часа и са декларирани сумарно.

143. Това обяснение обаче е трудно съвместимо с твърдението на ищеца за наличието на надеждна система за отчитане на работното време. Всъщност подобна система предполага вписване не само на броя часове, изработени от всеки член на персонала в изпълнение на процесните договори, но и датата, на която съответният труд е положен, което именно е предмет, в случая, на системата на присъствените листове, за която отговаря програмният директор.

144. Освен това ищецът не излага никакви счетоводни съображения, които да оправдават според него събирането на часове, изработени на различни дати.

145. На второ място, именно с оглед на изложеното следва да се разгледа доводът на Комисията, че броят часове, които ищецът е декларирал в рамките на процесните договори като изработени от програмния директор, е неправдоподобен предвид останалите професионални занимания на същия през одитирания период.

146. В това отношение се налага изводът, че ищецът не оспорва твърдението на Комисията, че е фактурирал на ETSI 118,5 работни часа за участието на програмния директор в работната група „Special Task Force 333“ (наричана по-нататък „STF 333“) от септември 2007 г. до март 2009 г., вече формулирано от OLAF по време на разговора на 4 февруари 2011 г. Следва да се приеме също, че видно от страница 20 от окончателния доклад на ETSI до Комисията относно извършената от STF 333 работа, който е приложен към писмения отговор, ETSI е декларирала 118,5 работни дни за програмния директор в периода от 21 септември 2007 г. до 31 октомври 2009 г. В това отношение следва да се отбележи, че от шестимата експерти, участвали в STF 333, програмният директор е един от двамата декларирали най-много изработени часове, като се изключи главният експерт. Ищецът обаче поддържа само, че не е отговорен за контрола върху часовете, действително изработени от програмния директор в рамките на участието му в STF 333. Така ищецът намеква, че прекален е не броят на часовете, които е декларирал във връзка с процесните договори като изработени от програмния директор през одитирания пе