BG
Сборниксъдебнапрактика
ECLI:EU:F:2011 :194 1РЕШЕНИЕ НА СЪДА Н А ПУ БЛИЧНАТА СЛУЖБА
(първи състав)
15 декември 2011 година
Дело F-30/10
Philippe de F ays
срещу
Е вропейс ка коми сия
„Публична служба — Длъжностни лица — Социално о сигуряване — Осигуряване за злополука и 
професионално з аболяване — Член 73 о т Правилника — Отказ за признаване на заболяване 
за професионално“
Предмет:Жалба, подадена на основание член 270 Д ФЕС, приложим към Договора за ЕОАЕ по 
силата на член 106а от него, с к оято г-н De Fays иска основно о тмяната на 
решението на Комисията за отказ да се признае заболяването, от което той страда, 
за професионално
Решение:Отхвърля жалбата. Жалбоподателят п онася всички съдебни разноски.
Резюм е
1. Длъжностни лица — Жалба — Предмет — Произнасяне — Недопустимост
(член 91 от П равилника за длъжностните лица)
2. Длъжностни л ица — Жалба — Обжалване н а р ешението, с к оето с е от хвърля 
административната жа лба — Действие — Сезиране н а с ъда с о спорвания а кт — 
Изключение — Решение, което н яма характер на потвърждение
(членове 90 и 91 от П равилника за длъжностните лица)
3. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Медицинска експертиза — Право на преценка на медицинската комисия — 
Граници
(член 22, параграф 3, първа алинея от П равилата от носно осигурителното п окритие срещу 
злополуки и п рофесионални заболявания)
4. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Медицинска експертиза — Право на преценка на медицинската комисия — 
Съдебен контрол — Граници — Задължение за мотивиране — Обхват
(член 73 от П равилника з а д лъжностните л ица; чл ен 22 от П равилата от носно 
осигурителното п окритие срещу злополуки и п рофесионални заболявания)
2 ECLI:EU:F:2011 :194РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-30/10
DEFAYS/КОМИСИЯ
5. Длъжностни лица — Социално осигуряване — Осигуряване за злополука и п рофесионално 
заболяване — Медицинска експертиза — Състав на медицинската комисия — Изискване за 
специализация на чл еновете — Липса
(член 22, параграф 1, трета алинея от П равилата от носно осигурителното п окритие срещу 
злополуки и п рофесионални заболявания)
1. Не е о т компетентността на съда на Съюза да прави правни изявления в р амките на контрола 
за законосъобразност въз о снова н а член 91 о т П равилника. Поради това с а недопустими 
искания, насочени към това с ъдът на Съюза да констатира, че жалбоподателят с е намира в 
положение на неработоспособност поради професионално з аболяване.
(вж. точка 43)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 12 юни 2002 г., Mellone/Комисия, T-187/01, точка 16
Съд на публичната служба — 16 май 2006 г., Voigt/Комисия, F-55/05, точка 25 и ц итираната съдебна практика
2. Административната жалба и н ейното отхвърляне — и зрично и ли мълчаливо — са неразделна 
част от сложна процедура и п редставляват само предварително у словие за сезиране на съда. При 
това п оложение ж албата, м акар и ф ормално д а е н асочена с рещу о тхвърлянето н а 
административната жалба, води до сезирането на съда с а кта с н еблагоприятни последици, 
срещу който е п одадена административната жалба, освен в х ипотезата, в к оято отхвърлянето на 
тази жалба има различен обхват от това н а акта, срещу който тя е б ила подадена. Всъщност с 
оглед н а неговото съдържание е в ъзможно и зричното ре шение за отхвърляне на жалба по 
административен ред д а няма характер н а акт, с к ойто се потвърждава о спореният о т 
жалбоподателя акт. Това е т ака, когато ре шението за отхвърляне на административната жалба 
съдържа но во разглеждане на положението на жалбоподателя в з ависимост от но ви фактически 
и правни обстоятелства и ли когато то изменя или допълва п ървоначалното ре шение. В т ези 
хипотези отхвърлянето на административната жалба представлява а кт, подлежащ н а съдебен 
контрол, като съдът се произнася по него при преценката за законосъобразност на оспорения 
акт, дори го приема за акт с н еблагоприятни последици, който замества п оследния.
(вж. точка 45)
Позовава не на:
Съд — 28 май 1980 г., Kuhner/Комисия, 33/79 и 75/79, точка 9; 17 януари 1989 г., Vainker/Парламент, 293 /87, 
точки 7 и 8
Първоинстанционен съд — 12 декември 2002 г., Morello/Комисия, T-338/00 и T -376/00, точка 35; 10 юни 
2004 г., Eveillard/Комисия, T-258/01, точка 31; 14 октомври 2004 г., Sandini/Съд, T-389/02, точка 49; 7 юни 
2005 г., Cavallaro/Комисия, T-375/02, точки 63—66; 25 октомври 2006 г., Staboli/Комисия, T-281/04, точка 26
Общ с ъд — 9 декември 2009 г. Комисия/Birkhoff, T-377/08 P, точки 50—59 и 64; 21 септември 2011 г., 
Adjemian и др ./Комисия, T-325/09 P, точка 32
3. От член 22, параграф 3, първа алинея от Правилата относно о сигурителното покритие срещу 
злополуки и п рофесионални заболявания н а длъжностните лица следва, че за да м оже 
медицинската комисия да се произнесе с ред овно м едицинско становище, е н еобходимо да е в 
състояние да се запознае с в сички документи, които могат да ѝ б ъдат полезни за нейните 
преценки. За да допълни възложената ѝ п реписка или за да получи с тановища, които са 
необходими з а и зпълнението н а з адачата ѝ , м едицинската к омисия м оже д а п оиска 
извършването на допълнителни прегледи и д а се консултира с е ксперти.
ECLI:EU:F:2011 :194 3РЕЗЮМЕ—ДЕЛОF-30/10
DEFAYS/КОМИСИЯ
Впрочем, когато изглежда, че с о глед п о-специално н а особената сложност на медицинските 
въпроси, които са ѝ о тправени, данните, необходими за изпълнението на нейната задача, не са 
посочени по ясен и с ъгласуван начин във възложената ѝ п реписка, медицинската комисия е 
длъжна да събере в сички полезни за нейната преценка сведения. В т ова о тношение, в с лучай че 
членовете на медицинската комисия не могат да докажат специални познания във връзка с 
разглежданите болести, медицинската комисия е д лъжна да събере в сички документи, които 
могат да ѝ б ъдат полезни за нейните преценки, и е вентуално д а поиска допълнителни прегледи 
и да се консултира с е ксперти — специалисти по тези заболявания.
(вж. точки 63—65)
Позовава не на:
Първоинстанционен съд — 15 декември 1999 г., Latino/Комисия, T-300/97, точка 70
4. Задачата н а м едицинската к омисия, предвидена в ч лен 22 о т П равилата о тносно 
осигурителното покритие срещу злополуки и п рофесионални заболявания на длъжностни лица, 
да дава н апълно о бективна и н езависима преценка по м едицински въпроси, налага тази 
комисия, от ед на страна, да разполага с в сички данни, които могат да ѝ б ъдат полезни, и о т 
друга страна, да има пълна свобода на преценка. Самите медицински преценки, изразени от 
медицинската комисия, трябва д а бъдат считани за окончателни, когато са били направени по 
надлежен начин.
В т ова о тношение съдът н а С ъюза е о правомощен д а п ровери д али с тановището н а 
медицинската комисия относно п ризнаването на заболяване за професионално е ред овно, 
по-специално д али то съдържа мотиви, позволяващи да се преценят с ъображенията, на които е 
основано, и д али е у становена понятна връзка между медицинските констатации, които това 
становище съдържа, и з аключенията, до които стига. Впрочем, когато медицинската комисия е 
сезирана със сложни въпроси от медицинско естество, свързани с т рудна за поставяне диагноза 
или с п ричинно-следствената връзка между заболяването, от което страда заинтересованото 
лице, и у пражняването на неговата професионална де йност в р амките на институция, тя е 
длъжна по-специално д а посочи в с воето становище данните от досието, на което се основава , 
и да уточни в с лучай на значително р азминаване причините, поради които тя с е разграничава 
от н якои п о-ранни, о тносими м едицински д оклади, к оито с а п о-благоприятни з а 
заинтересованото лице.
(вж. точки 73 и 89)
Позовава не на:
Съд на публичната служба — 14 септември 2010 г., AE/Комисия, F-79/09, точки 64 и 65 и ц итираната съдебна 
практика
5. В П равилата о тносно о сигурителното п окритие с рещу з лополуки и п рофесионални 
заболявания на длъжностни лица не е п осочено н икакво особено и зискване за специализация на 
лекаря, посочен от засегнатото длъжностно л ице, или н а този, който е п осочен от О Н. 
Единственото изискване се отнася до третия лекар, доколкото в п риложение на член 22, 
параграф 1, трета алинея от тези правила той трябва д а притежава н еобходимите експертни 
знания и о пит за оценка и л ечение на съответните телесни увреждания. Вследствие на това н е 
може правомерно д а се твърди, че медицинска комисия е н еред овно с ъставена, единствено 
защото нейните членове не притежават познания за разглежданите болести.
(вж. точки 83 и 84)