Дело T-19/07

Systran SA и

Systran Luxembourg SA

срещу

Европейска комисия

„Извъндоговорна отговорност — Процедура за възлагане на обществена поръчка за осъществяване на проект във връзка с поддръжката и лингвистичното подобряване на системата за машинен превод на Комисията — Изходни кодове за пусната на пазара компютърна програма — Нарушение на авторското право — Неразрешено разкриване на ноу-хау — Иск за обезщетение — Спор, който не е свързан с договор — Допустимост — Действителна и сигурна вреда — Причинно-следствена връзка — Определяне на обезщетението за вредите като еднократна сума“

Резюме на решението

1. Иск за обезщетение — Предмет — Иск за обезщетение, предявен срещу Съюза на основание член 288, втора алинея ЕО — Изключителна компетентност на съдилищата на Съюза — Преценка на договорния или извъндоговорния характер на ангажираната отговорност — Критерии

(членове 235 ЕО, 238 ЕО, 240 ЕО и член 288, втора алинея ЕО; член 113 от Процедурния правилник на Общия съд)

2. Иск за обезщетение — Предмет — Обезщетение за вредите, настъпили в резултат на твърдяно неизпълнение от страна на Комисията на задължението ѝ за защита на поверителността на ноу-хау — Извъндоговорно основание — Компетентност на съдилищата на Съюза

(членове 235 ЕО, 287 ЕО и член 288, втора алинея ЕО; член 41 от Хартата на основните права)

3. Производство — Искова молба или жалба — Изисквания за форма

(член 21, първа алинея и член 53, първа алинея от Статута на Съда; член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд)

4. Иск за обезщетение — Компетентност на съдилищата на Съюза — Правомощие за произнасяне по твърдение за нарушение на авторското право от страна на Комисията — Условия

(член 235 ЕО и член 288, втора алинея ЕО)

5. Иск за обезщетение — Компетентност на съдилищата на Съюза — Осъждане на Съюза да заплати обезщетение за вреди в съответствие с основните принципи в областта на извъндоговорната отговорност, които са общи за държавите членки

(член 235 ЕО и член 288, втора алинея ЕО)

6. Извъндоговорна отговорност — Условия — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Действителна и сигурна вреда — Причинно-следствена връзка

(член 288, втора алинея ЕО)

7. Сближаване на законодателствата — Авторско право и сродни права — Директива 91/250 — Правна защита на компютърните програми — Ограничени действия — Изключения — Обхват

(членове 4 и 5 от Директива 91/250 на Съвета)

8. Извъндоговорна отговорност — Условия — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти

(член 288, втора алинея ЕО)

1. В областта на договорната отговорност съдилищата на Съюза са компетентни само при наличие на арбитражна клауза по смисъла на член 238 ЕО. При липса на такава клауза Общият съд в действителност не би могъл да се произнесе на основание член 235 EО по иск за обезщетение с договорно основание. В противен случай Общият съд би разширил компетентността си отвъд изчерпателно определените в член 240 ЕО спорове, доколкото тази разпоредба предоставя на националните юрисдикции обща компетентност по спорове, по които Съюзът е страна. Компетентността на съдилищата на Съюза в областта на договорната отговорност е изключение от общото правило и следователно трябва да се тълкува ограничително, така че Общият съд може да разглежда само искания, които произтичат от договора или които имат пряка връзка с произтичащите от него задължения.

За сметка на това в областта на извъндоговорната отговорност съдилищата на Съюза са компетентни, без да е необходимо страните по спора предварително да изразяват съгласието си. За да определи компетентността си по силата на член 235 ЕО, Общият съд трябва да разгледа с оглед на всички относими данни от преписката дали представеното от ищеца искане за обезщетение обективно и общо почива върху задължения с договорен или извъндоговорен характер, които позволяват да се определи договорното или извъндоговорното основание на спора. Тези данни могат да бъдат изведени по-специално от разглеждането на исканията на страните, от събитието, вследствие на което е настъпила вредата, чието обезщетяване се иска, и от съдържанието на договорните или извъндоговорните разпоредби, изтъкнати с оглед на разрешаване на спорния въпрос. Следователно няма пречки, когато е сезиран със спорове в областта на извъндоговорната отговорност, Общият съд да разгледа съдържанието на даден договор, както разглежда всеки документ, на който дадена страна се позовава в подкрепа на твърденията си, за да установи дали той може да постави под въпрос изрично предоставената му с член 235 ЕО компетентност. Тази проверка е свързана с преценката на фактите, изложени с оглед на установяване на компетентността на Общия съд, чиято липса представлява липса на абсолютна процесуална предпоставка по смисъла на член 113 от Процедурния правилник.

(вж. точки 58—62)

2. Принципът, съгласно който предприятията имат право на защита на търговските им тайни, чийто израз е член 287 ЕО, е общ принцип на правото на Съюза. В член 41 от Хартата на основните права се посочва също необходимостта администрацията да зачита легитимните интереси, свързани с поверителността и професионалната и служебна тайна.

Търговските тайни включват техническата информация относно ноу-хау, като не само разкриването ѝ на обществеността, но и самото ѝ предаване на правен субект, различен от предоставилия информацията, може сериозно да навреди на интересите на последния. За да попадне техническа информация поради своя характер в приложното поле на член 287 ЕО, първо е необходимо тя да е известна само на ограничен брой лица. След това трябва да става дума за информация, чието разкриване може да причини сериозни вреди на лицето, което я е предоставило, или на трети лица. Накрая е необходимо интересите, които биха могли да бъдат засегнати от разкриването на информацията, обективно да заслужават защита.

Спорът е с извъндоговорен характер, когато твърденият неправомерен и вредоносен характер на разкриването от Комисията на трето лице на защитена с право на собственост или ноу-хау информация, без изричното разрешение на титуляря, следва да се прецени с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки и са приложими в тази област, а не на договорните разпоредби, предвидени в договори, сключени в миналото по въпроси, които не засягат притежаваните от ищеца авторско право и ноу-хау.

(вж. точки 79, 80 и 103)

3. Исковата молба или жалбата трябва да съдържа предмета на спора и кратко изложение на изложените правни основания. Това посочване трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на съдилищата на Съюза — да упражнят съдебен контрол. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които се основават даден иск или дадена жалба, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин, от текста на самата искова молба или жалба. За да отговаря на тези изисквания, искът за обезщетение за вреди, причинени от дадена институция, трябва да съдържа данни, които позволяват да се определи поведението, в което ищецът упреква тази институция.

(вж. точки 107 и 108)

4. Когато, в рамките на иск за извъндоговорна отговорност, понятието за нарушение на авторското право е посочено съвместно с това за защита на поверителността на ноу-хау с единствената цел поведението на Комисията да се квалифицира като неправомерно, преценката на неправомерния характер на разглежданото поведение се извършва с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки, и не изисква предварително решение от компетентен национален орган.

Вследствие на това предвид компетентността, предоставена на съдилищата на Съюза от член 235 EО и член 288, втора алинея ЕО в областта на извъндоговорната отговорност, и при липса на национален способ за защита, който може да доведе до обезщетяване от Комисията на вредата, която ищецът твърди, че е претърпял в резултат на твърдяното нарушение, няма пречка използваното от ищеца понятие за нарушение на авторското право да бъде взето предвид, за да може поведението на Комисията да се квалифицира като неправомерно.

Понятието за нарушение на авторското право, използвано от ищеца в рамките на такъв иск, се тълкува единствено с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки и които, що се отнася до компютърните програми, са възпроизведени или уредени в няколко директиви за хармонизиране. Следователно Общият съд е компетентен да установи нарушение на авторско право по смисъла, който може да бъде даден на това понятие от компетентен национален орган на дадена държава членка в приложение на правото на тази държава в рамките на такъв иск за обезщетение.

(вж. точки 115—117)

5. От член 288, втора алинея ЕО и член 235 ЕО следва, че съдилищата на Съюза са компетентни да налагат на Съюза всякаква форма на обезщетение, което съответства на общите за държавите членки основни принципи на правото, включително, ако то съответства на тези принципи, обезщетение в натура, евентуално под формата на разпореждане за извършване на действие или за бездействие. Следователно не може да се приеме, че съдилищата на Съюза по принцип не биха могли да постановят съответна процесуална мярка спрямо Съюза, след като те имат изключителна компетентност да се произнасят по исковете за обезщетение за вреди, за които отговорност носи Съюзът.

За пълното поправяне на вреда, чието настъпване се твърди в случай, в който се претендира нарушение на авторско право от Комисията, е необходимо правото на титуляря на авторско право да бъде възстановено в пълния му обем, като подобно възстановяване изисква, независимо от евентуални парични обезщетения, най-малко незабавното преустановяване на накърняването на неговото право. В подобни случаи вредата може също така да бъде напълно поправена чрез изземване или унищожаване на резултата от нарушението, или публикуване за сметка на Комисията на решението на Общия съд.

(вж. точки 120—123)

6. За да се ангажира извъндоговорната отговорност на Съюза по смисъла на член 288, втора алинея ЕО, трябва да са изпълнени определени кумулативни условия, а именно неправомерност на поведението, за което се упреква институцията, наличие на вреда и наличие на причинно-следствена връзка между твърдяното поведение и претендираната вреда.

Неправомерното поведение, за което се упреква институцията, трябва да се състои в достатъчно съществено нарушение на правна норма, чийто предмет е предоставяне на права на частноправните субекти. Когато съответната институция разполага само със значително ограничено право на преценка или дори не разполага с такова, то и самото нарушение на правото на Съюза може да бъде достатъчно, за да се установи наличието на достатъчно съществено нарушение.

(вж. точки 126, 127 и 268)

7. Предвиденото в закона изключение, установено в член 5 от Директива 91/250 относно правната защита на компютърните програми, във връзка с действията в обхвата на изключителното право на автора на програмата, определени в член 4 от тази директива, се прилага само за дейностите, извършени от лицето, което законно е придобило компютърната програма, а не за дейностите, възложени от това лице на трето лице. Това изключение също така се ограничава до действията, необходими за използването на компютърната програма в съответствие с нейното предназначение от лицето, което законно я е придобило, включително за отстраняване на грешки.

(вж. точка 225)

8. Извършването от Комисията на дейности, които трябва да доведат до промяна на елементи от софтуер, като например изходните кодове, без предварителното съгласие на съответното предприятие, представлява достатъчно съществено нарушение на притежаваните от посоченото предприятие авторски права и ноу-хау върху софтуера, за което Съюзът носи извъндоговорна отговорност.

(вж. точки 250 и 261)

РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (трети състав)

16 декември 2010 година( )

„Извъндоговорна отговорност — Процедура за възлагане на обществена поръчка за осъществяване на проект във връзка с поддръжката и лингвистичното подобряване на системата за машинен превод на Комисията — Изходни кодове за пусната на пазара компютърна програма — Нарушение на авторското право — Неразрешено разкриване на ноу-хау — Иск за обезщетение — Спор, който не е свързан с договор — Допустимост — Действителна и сигурна вреда — Причинно-следствена връзка — Определяне на обезщетението за вредите като еднократна сума“

По дело T‑19/07

Systran SA, установено в Париж (Франция),

Systran Luxembourg SA, установено в Люксембург (Люксембург),

за които се явяват адв. J.-P. Spitzer и адв. E. De Boissieu, avocats,

ищци,

срещу

Европейска комисия, за която първоначално се явяват г‑жа E. Montaguti и г‑н F. Benyon, а впоследствие г‑н E. Traversa и г‑жа Montaguti, в качеството на представители, подпомагани от адв. A. Berenboom и адв. M. Isgour, avocats,

ответник,

с предмет иск за обезщетение за вредите, които ищците твърдят, че са претърпели поради нарушенията, допуснати вследствие на процедура на Комисията за възлагане на обществена поръчка във връзка с поддръжката и лингвистичното подобряване на системата ѝ за машинен превод,

ОБЩИЯТ СЪД (трети състав),

състоящ се от: г-н J. Azizi, председател, г‑жа E. Cremona и г‑н S. Frimodt Nielsen (докладчик), съдии,

секретар: г-жа T. Weiler, администратор,

предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 27 октомври 2009 г.,

постанови настоящото

Решение

Обстоятелства в основата на спора

I – По различните версии на софтуера „Systran“

1 Трябва да се разграничат четири версии на софтуера за машинен превод „Systran“ (наричан още „системата Systran“):

– първата версия (наричана по-нататък „Systran Mainframe“), създадена през 1968 г. от г‑н Toma и пусната на пазара от калифорнийското дружество World Translation Center, Inc. (WTC) и други свързани дружества (наричани по-нататък общо „групата WTC“),

– първоначално използваната от Европейската комисия версия (наричана по-нататък „EC-Systran Mainframe“), за която между 1975 г. и 1987 г. са сключени поредица от договори между групата WTC и Комисията, както и поредица от договори между Комисията и доставчици на услуги и поредица от договори между групата Systran (купувачът на групата WTC) и Комисията,

– новата версия (наричана по-нататък „Systran Unix“), създадена от първия жалбоподател, Systran SA (наричано по-нататък „Systran“), вследствие на придобиването на групата WTC през 1986 г., за работа в среди Unix и Windows, като тази версия е разработвана от групата Systran от 1993 г. насам,

– новата използвана от Комисията версия (наричана по-нататък „EC-Systran Unix“), за която през 1997 г. е сключен договор между втория жалбоподател Systran Luxembourg SA (наричано по-нататък „Systran Luxembourg“) и Комисията.

II – Хронология на отношенията между страните

2 Представянето на хронологията на договорните отношения между страните — от една страна, групата WTC и след това нейният купувач групата Systran, и от друга страна, Комисията — е необходимо, за да може да се определи обхватът на правата на собственост и на използване върху различните версии на софтуера „Systran“, използвани от Комисията, а именно „EC-Systran Mainframe“ и след това „EC-Systran Unix“. На този хронологически преглед почива твърдението на Комисията, че настоящият иск има договорно основание, докато ищците отбелязват, че нито един от тези договори, на които впрочем те не се позовават, не оказва въздействие върху правата им на интелектуална собственост и иска.

А – Първи период: от „Systran Mainframe“ до „EC-Systran Mainframe“

3 Страните признават, че създателят на софтуера за машинен превод „Systran“ е г‑н Toma и че дружествата от групата WTC са били единствен собственик на версията „Systran Mainframe“ на този софтуер.

1. Първоначални договори между WTC (и други дружества) и Комисията

4 На 22 декември 1975 г. WTC и Комисията подписват договор относно, от една страна, инсталирането и разработването на системата„Systran“ за машинен превод от английски на френски, и от друга страна, първоначалното разработване на системата „Systran“ за машинен превод от френски на английски (наричан по-нататък „първоначалният договор“).

5 Член 1, първа алинея от първоначалния договор, озаглавен „Предмет“, гласи:

„Договарящата страна се заема за сметка на Комисията с по-нататъшното разработване на системата ѝ „SYSTRAN“ за машинен превод от английски на френски (наричана по-нататък „базовата система“) и първоначалното разработване на система „SYSTRAN“ за машинен превод от френски на английски“.

6 Член 3 от първоначалния договор, озаглавен „Възнаграждение“, предвижда:

„За извършената по настоящия договор работа Комисията изплаща на договарящата страна сумата от 161 800 USD, както следва:

[…]

Тази сума включва компенсация за предоставянето на правото на използване на базовата система за договорния период. Това означава, че тя трябва да покрие всички направени от договарящата страна при изпълнението на настоящия договор разноски, включително разходи за персонал, компютърно време, пътни разходи и разходи за консумативи“.

7 Член 4 от първоначалния договор, озаглавен „Използване на системата след прекратяването на договора“, гласи:

„а) Договарящите страни се споразумяват, че правата над системата, в състоянието ѝ към датата на изтичане на срока на действие на договора (наричана по-нататък „изменената система“) и свързаната с нея документация се предоставят от договарящата страна на Комисията на ограничена основа, тоест единствено за собствените нужди на Комисията и за сходни нужди на публичните администрации на държавите — членки на Общността, и само за превод от английски на френски език и от френски на английски език, но за неопределен срок от време. […]

б) Ако след изпълнението на настоящия договор Комисията желае да продължи да разработва вътрешно или чрез трети лица изменената система, като се създават други двойки от езици на Общността, тя изплаща на договарящата страна предварително определена сума, ненадвишаваща 100 000 USD за първата езикова двойка и 80 000 USD за всяка от следващите двойки или 200 000 USD за всяка комбинация, съдържаща нов език. За тези суми Комисията придобива правото да използва изключително и свободно разработената изменена система за неопределен срок от време.

Освен това, ако след изпълнението на настоящия договор Комисията поиска от договарящата страна по-нататъшно разработване на изменената система, като се създава друга езикова двойка, тя ѝ изплаща предварително определена сума, ненадвишаваща 25 000 USD за първата двойка и 20 000 USD за всяка от следващите двойки или 50 000 USD за всяка комбинация, съдържаща нов език.

в) Договарящата страна притежава правото да използва за своя собствена сметка и за свои собствени цели изменената система, разработена в рамките на настоящия договор и на договорите за по-нататъшно разработване чрез създаване на други езикови двойки, както е уточнено в буква б), втора алинея, с изключение на специално разработените за Комисията речници. Достъпът до речниците се предоставя на договарящата страна за всеки отделен случай срещу годишна такса за ползване, ненадвишаваща 20 % от цената. Достъпът до тях е безплатен за договарящата страна само за демонстрации“.

8 Съгласно член 5, буква е) от първоначалния договор приложимото по отношение на договора право е люксембургското право и люксембургските юрисдикции са компетентни в случай на съдебен спор.

9 След първоначалния договор в периода между 1976 г. и 1987 г. Комисията сключва поредица договори с дружества от групата WTC с цел подобряване на системата „Systran“, от една страна, и разработване на нови езикови двойки (или общо девет езикови двойки), от друга страна.

10 Освен това Комисията сключва с различни дружества, външни за групата WTC и без те да бъдат страни по договора, договори, които им позволяват да използват системата „Systran“ за нуждите на държавните органи на държавите членки и на институциите на Общностите. В един от тези договори, който е наречен „Меморандум за разбирателство относно техническо сътрудничество“ и е сключен на 18 януари 1985 г. с френското дружество Gachot SA, Комисията посочва, че „системата „Systran“ — софтуери и речници, остава собственост на Комисията“ (член 4, озаглавен „Права на използване“). Съгласно този меморандум за разбирателство Комисията разрешава на дружество Gachot да използва „системата ѝ за машинен превод „Systran“ в полза на органите на европейския публичен сектор“, в замяна на което дружеството Gachot предоставя на Комисията информация за качеството на извършените преводи, като ѝ позволява да подобрява ефикасността на системата (член 1, озаглавен „Предмет“). Сътрудничеството между Комисията и дружество Gachot се осъществява без парично възнаграждение (член 3, озаглавен „Разходи“).

2. Договор за сътрудничество между групата Systran и Комисията

11 С поредица от договори, сключени след септември 1985 г., дружеството Gachot придобива дружествата от групата WTC, собственици на технологията „Systran“ и на версията „Systran Mainframe“, и вследствие на това придобиване става дружеството Systran.

12 С писмо от 2 февруари 1987 г., изпратено от генералния директор на генерална дирекция (ГД) „Телекомуникации, информационна индустрия и иновации“ до дружеството Gachot, Комисията иска отговор на няколко въпроса, на които е отговорено с писмо от 5 февруари 1987 г.:

„Въпрос 1: Може ли г-н Gachot да докаже, че (той или дружеството Gachot […]) действително е собственик или мажоритарен акционер на дружествата WTC и Systran Institut, и че приема всички задължения, поети от неговите дружества по отношение на Комисията?“

„Отговор: Нашето дружество действително закупи всички акции [на г‑н] Toma в WTC и Latsec, от една страна, и 76 % от акциите на Systran Institut, от друга страна. Следователно имаме пълното право да говорим от името на цялата група и да я представляваме по отношение на Комисията.“

„Въпрос 2: Какво ще се случи с тези задължения, ако г‑н Gachot (или [дружеството] Gachot) престане да бъде собственик на (или мажоритарен акционер в) тези дружества? Задължава ли се г‑н Gachot да гарантира изпълнението на тези задължения от евентуални купувачи?“

„Отговор: Не се предвижда никаква продажба. Дори напротив, нашата група води политика на непрекъснато развитие в тази област. Освен това Комисията няма повод за притеснение по този въпрос, тъй като договорите са сключени между WTC и Комисията, тоест между юридически лица, и всяка промяна, която може да настъпи във връзка с притежаването на ценните книжа на тези дружества, в никакъв случай не може да постави под въпрос сключените договори.“

„Въпрос 3: Може ли г-н Gachot да потвърди, че вследствие на сключването на различни договори с WTC и Systran Institut Комисията притежава неизключителни права на използване за европейския публичен сектор по отношение на [девет] езикови версии на „Systran“?“

„Отговор: От договорите, сключени между WTC и Комисията […], е ясно, че по отношение на езиковите версии на „Systran II“ в придобитите от нея езикови [двойки] Комисията притежава неизключителни права на използване за свои собствени нужди, както и за нуждите на държавните служби на държавите — членки на Общността […]“

„Въпрос 8: Г-н Gachot все още ли е съгласен да разреши на междуправителствени организации, които обхващат и държави извън Общността, да използват [софтуера] „Systran“ срещу заплащане на възнаграждение?“

„Отговор: Разбира се, че дружеството Gachot предвижда да предостави системата „Systran“ на международни организации, които обхващат и държави извън Общността, чрез различни споразумения, които ще бъдат сключени между дружеството Gachot и подобни организации […]“

„Въпрос 14: Готово ли е дружеството WTC да предостави на Комисията — при условия, идентични на предходните — право на използване за система „Systran“ за превод от испански на английски? Цената ще бъде ли подобна на тази, предложена за системата за превод от немски на английски?“

„Отговор: Дружеството WTC е напълно съгласно да предостави на Комисията неизключителен лиценз за използване за превод от испански на английски, както и евентуално за превод от италиански на английски и от португалски на английски. Цената и условията ще зависят основно от състоянието на системите към момента на придобиване от Комисията.“

„Въпрос 15: Готово ли е дружеството WTC да разработи нови системи, съдържащи датски и гръцки като целеви езици, и да ги предостави на Комисията с (неизключителни) права на използване за публичния и частния сектор?“

„Отговор: WTC е напълно съгласно да разработи всякакви системи, съдържащи двойки от европейски езици, както и други системи, от които Комисията би могла да има нужда.“

„Въпрос 16: Представлява ли интерес за г‑н Gachot конвертирането на системата „Systran“ в език C в Unix, което би увеличило преносимостта ѝ в компютърен план? Готов ли е да финансира изцяло или част от необходимата инвестиция (която вероятно е около един милион екю)?“

„Отговор: Конвертирането на системата „Systran“ в език C в Unix е проект, който имаме предвид. На първо време обаче ни се струва много по-важно да съсредоточим усилията си върху подобряването на качеството на превода, както и върху уеднаквяването на различните версии на [системата] „Systran“. Колкото и да е привлекателно, конвертирането на [системата] „Systran“ в Unix остава свързано с конкретното определяне на начините на финансиране […]“

13 С факс от 5 март 1987 г., изпратен от служител на ГД „Телекомуникации, информационна индустрия и иновации“ до дружеството Gachot, Комисията описва по следния начин съдържанието на „споразумението Systran“, което е в процес на договаряне:

„Права, цели и задължения

В рамките на споразумението придобитите от двете страни права са напълно балансирани.

Групата Systran е собственик на базовите софтуери и правата на използване на Комисията относно нейните девет езикови [двойки] обхващат само институциите на Общността и официалните органи на държавите членки.

За сметка на това Комисията е собственик на речниците, разработвани от нея от 1975 г.

Всяка от страните е инвестирала около 8 милиона екю, за да придобие права, и следователно се стреми да извлече полза от инвестициите си.

Морално задължение на Комисията е да осигури на икономиката на Общността ползи от платената от нейните данъкоплатци инвестиция, докато групата Systran желае бързо да започне търговия със системата на европейския пазар.

В рамките на предложеното споразумение между тези две цели е налице пълно съзвучие и съвместимост.

Освен това Комисията и групата Systran имат интерес да направят [от софтуера] „Systran“ ефикасен инструмент чрез хармонизиране на софтуерите и речниците […]“

14 На 4 август 1987 г. групата Systran и Комисията подписват договор относно съвместното организиране на разработването и подобряването на системата за превод „Systran“ за настоящите и бъдещите официални езици на Общността, както и относно прилагането ѝ (наричан по-нататък „договор за сътрудничество“).

15 В рамките на „предварително изложение“ в договора за сътрудничество се посочва следното:

„1. Системата „Systran“, създадена от дружеството WTC, е система за машинен превод, която се състои от базов софтуер, лингвистични и периферни софтуери и различни двуезични речници.

2. На 22 септември 1975 г. Комисията сключва с дружеството WTC договор относно използването на системата „Systran“ от Комисията и първоначалното разработване на тази система от WTC.

Впоследствие Комисията и дружеството WTC сключват други договори, чиято цел е, от една страна, подобряване на съществуващата система и, от друга страна, разработване на системи за [нови] езикови [двойки].

Предметът на тези договори, сключени между 1976 г. и 1985 г., е разработването, подобряването на софтуерите за превод и на базовите речници за съответните езици.

3. Поддръжката и по-нататъшното разработване на системите се гарантират от друга поредица договори между Комисията и обслужващи дружества. В основата на тези договори са потребностите и целите на Комисията.

4. След 1985 г. Комисията сключва договори с различни дружества, които им позволяват да използват системата „Systran“ за държавните органи и институциите на Европейските общности срещу информация, позволяваща на Комисията да подобрява ефикасността на системата.

5. Следователно страните установяват, че Комисията притежава лиценз за използване на базовата система и на подобренията […], внесени от WTC, ограничен до използване на територията на Европейските общности в секторите, посочени в [параграф] 4 по-горе.

6. Подобренията и разработките на системата „Systran“, извършени от Комисията и нейните подизпълнители [,споменати в параграф 3 по-горе], по-специално речниците, са изключителна собственост на Комисията.

7. Страните считат, че техният интерес и този на ползвателите на „Systran“ е тази система непрекъснато да се подобрява. Те решават да сключат настоящия договор за сътрудничество, за да обединят усилията си и така да продължат подобряването.

В този дух страните взаимно си признават право на използване на системата Systran, която може да се усъвършенства чрез развиване на подобренията, които ще бъдат извършени благодарение на използването на системата както в частния, така и в публичния сектор“.

16 Член 4 от договора за сътрудничество относно „[п]равата на собственост“ предвижда:

„Различните езикови версии на „Systran“ и техните компоненти остават собственост на партньорите, на които са принадлежали към датата на подписване на договора.

Дружествата от групата Systran се задължават да предоставят правата си на собственост само след предварително уведомяване и съгласие на службите на Комисията. Приобретателят е длъжен да приеме правата и задълженията, произтичащи за тези дружества от настоящия договор за сътрудничество“.

17 Уводната част на приложение I към договора за сътрудничество гласи:

„Докато Комисията винаги е била собственик на речниците и други компоненти, които е разработила за различни версии на „Systran“, правата на собственост върху базовия софтуер са били разпределени между няколко дружества и Комисията е сключила договори и споразумения относно използването на системата и на нейните подобрения и разработки, по-специално с [WTC] и Systran Institut.

Тъй като дружеството Gachot […] от началото на 1986 г. е основен акционер в тези дружества, настоящият общ договор за разработване и използване на Systran е сключен между всички заинтересовани страни […]“

18 Член 4а от договора за сътрудничество относно „[п]одобренията и лицензионните и авторските възнаграждения и хонорари“ предвижда:

„Всяка разработка и всяко подобрение на системата, произтичащи от използването ѝ от групата Systran, незабавно се съобщават и предоставят на Комисията.

Всяка разработка и всяко подобрение на системата, произтичащи от използването ѝ от Комисията, незабавно се съобщават и предоставят на групата Systran.

Всяка промяна на системата, което не е следствие от същинското ѝ използване, е предмет на договаряне между страните.

За първоначален двугодишен период всяка страна може да използва разработките и подобренията, извършени от другата страна, без да е необходимо да плаща за това каквото и да било възнаграждение.

След края на този период и предвид натрупания опит Комисията и групата Systran ще определят договорните условия на бъдещото им сътрудничество“.

19 Член 5 от договора за сътрудничество относно „[п]равата на използване“ предвижда:

„а) Комисията има право да използва в публичния сектор на територията на Общността общата система в най-новата ѝ версия и да предоставя лицензи за използване на националните и международните публични органи, установени на територията на Общността, както е определено в [параграф] 4 от предварителното изложение.

б) […]

в) Дружествата от групата Systran се задължават да позволят на всички частни структури от всякакъв вид да използват системата при условия, които отговарят на обичайната търговска практика“.

20 Съгласно членове 11 и 12 от договора за сътрудничество приложимото по отношение на договора право е белгийското право и споровете между страните относно тълкуването, изпълнението или неизпълнението на договора следва да се разглеждат от арбитражен съд.

21 Между 1988 г. и 1989 г. Комисията сключва четири договора с дружеството Gachot, за да получи лиценз за използване на софтуера „Systran“ за превод на езиковите двойки от немски на английски, от немски на френски, от английски на гръцки, от испански на английски и от испански на френски.

22 С препоръчано писмо от 11 декември 1991 г. Комисията прекратява договора за сътрудничество съгласно член 8 от него и с шестмесечно предизвестие. В тази разпоредба е предвидено, че след изтичането на тригодишен период всяка от страните ще притежава системата „Systran“ в състоянието, в което е за всяка от тях. Според Комисията това прекратяване е обосновано от факта, че Systran не е изпълнило договорните си задължения и смятало да поиска плащане на разработките, засягащи две езикови двойки (за превод от френски на италиански и от френски на испански), които били дело на Комисията и били предоставени на Systran по силата на договора за сътрудничество. Към датата, на която договорът за сътрудничество е прекратен, версията „EC-Systran Mainframe“ съдържа шестнадесет езикови версии.

23 След това групата Systran създава и пуска на пазара нова версия на софтуера „Systran“, която може да работи с операционните системи Unix и Windows („Systran Unix“), докато Комисията разработва версията „EC-Systran Mainframe“ за горепосочените шестнадесет езикови двойки, към които се добавя езиковата двойка за превод от гръцки на френски, която е разработена с помощта на външен съдоговорител и работи с операционната система Mainframe, несъвместима с операционните системи Unix и Windows.

Б – Втори период: от „Systran Unix “до „EC-Systran Unix“

24 Четири договора са сключени между Systran Luxembourg и Комисията (наричани по-нататък „договори за миграция“), за да се осигури възможността версията „EC-Systran Mainframe“ да работи в среди Unix и Windows.

25 С писмо от 19 декември 1997 г., преди подписването на първия договор за миграция, Комисията иска от Systran да ѝ даде съгласието си по няколко въпроса, сред които следните два:

„1. Използване на името „Systran“

При представянията, както и в документите или кореспонденцията, често говорим за „системата за машинен превод на Комисията“. Тъй като последната е базирана на системата „Systran“, при подобни случаи би било по-логично да се използва името „Systran“ или […] [В]ерсия „EC“ на „Systran“.

2. Принцип на взаимно използване на системите на [дружеството] Systran […] и на Комисията

Комисията може да използва продуктите на дружеството Systran […] на нейния сървър. Последното, от своя страна, може да използва системата на Комисията.

Дружеството Systran […] и дъщерните му дружества се задължават занапред да не предявяват парични искания, произтичащи от сключени в миналото договори между „групата Systran“ и Комисията“.

26 На 22 декември 1997 г. — датата на подписването на първия договор за миграция, Systran отговаря на това искане на Комисията, като посочва следното:

„1. Използване на името „Systran“

Потвърждаваме съгласието си Комисията да използва марката „SYSTRAN“. Тя трябва да се използва системно за всяка система за машинен превод, произхождаща от първичната система „Systran“. Вследствие на това Ви предоставяме право на използване на марката „SYSTRAN“ единствено с цел разпространение или предоставяне на системата за машинен превод „Systran“.

2. Принцип на взаимно използване на системите на [дружеството] Systran […] и на Комисията

Потвърждаваме съгласието си Комисията да използва продуктите „Systran“ в среда Unix и/или Windows за вътрешни цели.

Дружеството Systran се задължава да не предявява никакви парични искания, произтичащи от изпълнението на сключени в миналото договори между групата Systran и Комисията“.

27 В член 2 от първия договор за миграция, сключен между Systran Luxembourg и Комисията, се дава следната дефиниция за „[с]истемата за машинен превод на Комисията“:

„Под система за машинен превод на Комисията, наречена „Systran EC version“ [версията „ЕС“ на „Systran“], се има предвид специална версия на системата за машинен превод „Systran“, разработена първоначално от „World Translation Center“, La Jolla, САЩ, която Европейската комисия впоследствие разработва за вътрешни цели от 1976 г. Системата за машинен превод на Комисията е различна от „Systran Original Version“ [оригиналната версия на системата „Systran“], а именно системата за машинен превод, разработена и пусната на пазара от Systran SA France и неговите дъщерни дружества“.

(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the ‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of France and its subsidiaries.)

28 Член 13 от първия договор за миграция, озаглавен „Патенти, полезни удостоверения (полезни модели), марки, промишлен дизайн, права на индустриална и интелектуална собственост“, предвижда:

„1. Комисията бива незабавно уведомена за всеки резултат или патент, получен от договарящата страна [а именно Systran Luxembourg] при изпълнение на настоящия договор. Този резултат или патент принадлежи на Европейските общности, които могат да го използват свободно, освен в случаите, в които вече съществуват права на индустриална или на интелектуална собственост.

2. Системата за машинен превод на Комисията, включително нейните компоненти, дори ако са изменени в процеса на изпълнение на договора, остава собственост на Комисията освен в случаите, в които вече съществуват права на индустриална или на интелектуална собственост.

[…]

5. При образувано по инициатива на трето лице производство, особено ако лицето твърди, че притежава дадено право, дори след изпълнението на договора, участващата в производството страна уведомява за това възможно най-скоро другата страна. Двете страни действат заедно и взаимно си предоставят всички данни и доказателства, които притежават или получават“.

(1. Any results or patent obtained by the Contractor [à savoir Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.

2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.

[…]

5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each other with all the information and evidence that they possess or obtain.)

29 Съгласно членове 15 и 16 от първия договор за миграция приложимото по отношение на договора право е люксембургското право и в случай на спор между Общността и Systran Luxembourg са компетентни люксембургските юрисдикции.

30 Освен това в първото допълнително споразумение към четвъртия договор за миграция се предвижда, че срокът на този договор изтича на 15 март 2002 г. и се уточнява, че на тази дата „договарящата страна се задължава до 15 март 2002 г. да изпълни всички задачи, които са предмет на договора, и по-специално: да представи актуални доказателства за всички права (марки, патенти, права на индустриална и интелектуална собственост, авторско право и др.), които групата Systran твърди, че притежава и които са свързани със системата за машинен превод „Systran“. Според Комисията Systran Luxembourg не ѝ е предоставило тази информация.

В – Трети период: от откриването на процедурата за възлагане на обществена поръчка на 4 октомври 2003 г.

31 На 4 октомври 2003 г. Комисията открива процедура за възлагане на обществена поръчка за поддръжка и лингвистично подобряване на системата за машинен превод на Комисията. След процедурата за възлагане на обществена поръчка две от десетте партиди от поръчката са предоставени на дружеството Gosselies. Става въпрос за партидите, при които английски и френски са изходен език.

32 С писмо от 31 октомври 2003 г. Systran уведомява Комисията за следното:

„Запознахме се с публикуваното на 4 октомври 2003 г. обявление за обществена поръчка […]. След прочита на този документ смятаме, че дейностите, които възнамерявате да предприемете, могат да засегнат правата на интелектуална собственост на нашето дружество. Водени от стремежа да запазим атмосферата на конструктивно сътрудничество между нашето дружество и Комисията, бихме желали да поискаме мнението Ви по този въпрос. Вие разбирате, че поради изложените по-горе причини не можем да отговорим на поканата за участие в процедурата за възлагане на обществена поръчка“.

33 В отговора си от 17 ноември 2003 г. Комисията посочва следното:

„Запознахме се с писмото Ви от 31 октомври. Ние смятаме, че естеството на дейностите, които възнамеряваме да осъществим, не е такова, че да се засегнат права на интелектуална собственост. Споделям стремежа Ви за запазване на добри професионални отношения при спазване на процедурите на Комисията“.

34 След тази размяна на писма Systran и Комисията провеждат и друга кореспонденция, организират се събрания от Комисията, за да се внесат разяснения относно исканията на това дружество.

35 В рамките на тези контакти ищците изтъкват следните обстоятелства:

– групата Systran притежава софтуер за машинен превод, наречен „Systran“ (или „системата Systran“) и разработва различните му версии,

– след поредица договори, сключени между групата Systran и Комисията, Systran адаптира своя софтуер, за да създаде версия, наречена „EC-Systran“,

– от 1999 г. до 2002 г. групата Systran осигурява миграцията на версията „EC-Systran“, за да ѝ позволи да работи с Unix, като за това групата Systran използва съществуващите вече права на Systran върху оригиналния софтуер и върху ядрото на системата „Systran“ в Unix, пренаписана изцяло от групата Systran през 1993 г. за нейни собствени нужди.

36 В отговор Комисията посочва, че тези обстоятелства, както и техническата документация, представена от експерта в областта на информационните технологии на ищците на 6 януари 2005 г., не представляват „доказателство за правата на интелектуална собственост“, на които се позовава групата Systran по отношение на софтуера „Systran“. Поради липса на „документи, доказващи“ тези права, Комисията счита, че групата Systran няма право да се противопоставя на дейностите, извършени от дружеството, определено за изпълнител след провеждане на спорната процедура за възлагане на обществена поръчка.

37 Накратко, групата Systran не можела да се позовава на правата, които притежавала върху софтуера „Systran“, чиято версия Systran Unix пуска на пазара, за да бъдат преустановени действията на Комисията, които според нея представляват нарушение на правата върху този софтуер.

Производство и искания на страните

38 Ищците подават настоящата искова молба в секретариата на Общия съд на 25 януари 2007 г.

39 В рамките на процесуално-организационните действия на 1 декември 2008 г. страните са поканени да отговорят на серия от въпроси относно договорното или извъндоговорното основание на иска (наричана по-нататък „първата серия от въпроси“).

40 Страните отговарят на първата серия от въпроси на 30 януари и на 2 февруари 2009 г.

41 По доклад на съдията докладчик Общият съд (трети състав) решава да започне устната фаза на производството и в рамките на процесуално-организационните действия кани страните да отговорят на нова серия от въпроси относно версията „Systran Unix“, правата на ползвателя, естеството на поисканата намеса във връзка със спорната обществена поръчка и дейността на дружеството Gosselies по отношение на създаването и пускането на пазара на софтуери за превод (наричана по-нататък „втората серия от въпроси“).

42 Страните отговарят на втората серия от въпроси на 14 октомври 2009 г.

43 Устните състезания и отговорите на страните на поставените от Общия съд въпроси са изслушани в съдебното заседание от 27 октомври 2009 г.

44 В това съдебно заседание страните са поканени от Общия съд да присъстват на неформална среща за помирение. След срещата страните отбелязват, че ще съобщят на Общия съд съдържанието на спогодбата им, ако тя стане факт преди постановяването на настоящото съдебно решение. Общият съд не е получил никакво съобщение в този смисъл.

45 В протокола от съдебното заседание са припомнени основните сведения от заседанието по отношение на договорния или извъндоговорния характер на иска, неправомерното поведение на Комисията и оценката на вредата, посочена от ищците. Този протокол, както и протоколът от неформалната среща, са връчени на страните.

46 С определение от 26 март 2010 г. Общият съд (трети състав) постановява възобновяването на устната фаза на производството, за да покани страните да отговорят в рамките на процесуално-организационните действия на серия от въпроси относно данни, които трябва да се вземат предвид при оценка на вредата (наричана по-нататък „третата серия от въпроси“).

47 Страните отговарят на третата серия от въпроси на 4 и 5 май 2010 г.

48 С оглед на тези отговори и в рамките на процесуално-организационните действия ищците и Комисията са помолени да представят становищата си по отговорите на другата страна на третата серия от въпроси. Общият съд иска също така да получи някои уточнения за определени данни, посочени от страните в отговорите им (наричана по-нататък „четвъртата серия от въпроси“).

49 Страните изразяват становищата си и отговарят на четвъртата серия от въпроси на 11 юни 2010 г. След това устната фаза на производството е приключена.

50 Ищците молят Общия съд:

– да постанови незабавно да бъдат преустановени извършените от Комисията нарушение на правата на интелектуална собственост и действия по разкриване,

– да постанови изземване на всички държани от Комисията и дружество Gosselies информационни носители с внесените от Gosselies подобрения в областта на информационните технологии, за основа на които, при незачитане на правата на Systran, са ползвани версиите „EC-Systran Unix“ и „Systran Unix“, както и възстановяването на тези носители на Systran, или поне унищожаването им под съответен контрол,

– да осъди Комисията да заплати сума с минимален размер от 1 170 328 EUR на Systran Luxembourg и сума с временно определен размер от 48 804 000 EUR на Systran,

– да постанови публикуване, за сметка на Комисията, на бъдещото решение на Общия съд в специализирани вестници, списания и уебсайтове по избор на Systran,

– при всички случаи да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.

51 Комисията моли Общия съд:

– да обяви иска за недопустим,

– в противен случай, да отхвърли иска като неоснователен,

– да осъди ищците да заплатят съдебните разноски.

От правна страна

I – По допустимостта





А – По искането Общият съд да осъди Комисията да плати обезщетение за твърдените вреди

52 Комисията изтъква три основания за недопустимост на третото искане, с което се цели осъждането ѝ да заплати обезщетение за вредите, които ищците твърдят, че са претърпели. Първо, това искане за обезщетение било недопустимо поради договорното си основание, доколкото Общият съд може да прецени твърденията за нарушение на авторското право и за разкриване на ноу-хау само ако се основе на различните договори, сключени между групата Systran и Комисията, които не съдържат арбитражна клауза, в която да е предвидена компетентност на Общия съд. Второ, искането за обезщетение било недопустимо и поради липсата на яснота на исковата молба, тъй като тя не съдържала уточнения относно законовите разпоредби, които били нарушени от Комисията, и давала малко разяснения за нарушението на авторското право и за разкриването на ноу-хау, изтъкнати от ищците. Трето, Общият съд не бил компетентен да се произнесе по нарушението на авторското право в рамките на иск за обезщетение, както е видно от Определение от 5 септември 2007 г. по дело Document Security Systems/ЕЦБ (T‑295/05, Сборник, стp. II‑2835, наричано по-нататък „Определение по дело Document Security Systems“).

1. По основанието на иска

а) Доводи на страните

53 Комисията поддържа, че Общият съд не може да прецени дали е налице нарушение на авторското право и дали разкриването на ноу-хау е неправомерно, без да се основе на различните договори, уреждащи отношенията между групата Systran и Комисията от 1975 г. до 2002 г. Евентуалната отговорност, която Общността могла да понесе поради използване на версиите „EC-Systran Unix“ и „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, била договорна. Поради това следвало да се направи позоваване на член 288, първа алинея ЕО, съгласно който „договорната отговорност на Общността се регулира от правото, приложимо по отношение на съответния договор“. Следователно при липса на арбитражна клауза по смисъла на член 238 ЕО Общият съд явно не разполагал с компетентност.

54 В отговор на въпроса на Общия съд, който иска от Комисията да посочи въз основа на кои договорни разпоредби смята, че има право да действа по начина, по който е действала в рамките на спорната обществена поръчка, без да получи разрешение от ищците, Комисията изтъква, от една страна, че изразява съмнения по отношение на обстоятелството, че ищците са титуляри на правата на интелектуална собственост върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, и от друга страна, че тя „категорично оспорва, че ищците са титуляри на правата върху софтуера „EC-Systran Unix“. По-конкретно Комисията поддържа, че тя притежава „изключителни права на собственост“ по отношение на „изходните кодове за езиковите части на софтуера“ по силата на различните договори, сключени между 1975 г. и 2002 г. и работата на нейните служби при разработването на тези части. По силата на тези договори Комисията притежавала правото, както преди, така и след миграцията, да развива версията „EC-Systran Unix“ в сътрудничество с изпълнители — трети лица. По този въпрос Комисията се позовава на член 4 от меморандума за разбирателство относно техническо сътрудничество, параграф 6 от предварителното изложение на договора за сътрудничество и член 13, параграфи 1 и 2 от договорите за миграция, сключени със Systran Luxembourg, съгласно които системата за машинен превод на Комисията оставала нейна собственост.

55 Ищците посочват по същество, че Общият съд е компетентен съгласно член 288, втора алинея ЕО. В случая настоящият иск се основавал на факта, че Комисията е извършила или е възложила извършването на неразрешени и следователно извъндоговорни промени на софтуера „Systran Unix“ или на неговата версия „EC-Systran Unix“, при положение че не притежава право да го променя и още по-малко да възлага промяната му без разрешението на ищците.

56 В отговора им на зададените от Общия съд въпроси ищците подчертават, че на Комисията никога не е било дадено разрешение да предоставя спорните данни на каквито и до било трети лица. При липса на договорна клауза, която да ѝ дава разрешение за извършеното използване и разкриване, като действа извън определените от договорите рамки, Комисията ангажира извъндоговорната си отговорност, която е от изключителната компетентност на Общия съд.

б) Съображения на Общия съд

Бележки относно компетентността в областта на договорната и извъндоговорната отговорност

57 Компетентността на Общия съд да разглежда иск за обезщетение е различна в зависимост от договорния или извъндоговорния характер на съответната отговорност. В областта на договорната отговорност член 238 EО предвижда, че Съдът е компетентен да се произнася по силата на арбитражна клауза, съдържаща се в отнасящ се към публичното или частното право договор, сключен от Общността или от нейно име. В областта на извъндоговорната отговорност в член 235 ЕО се уточнява, че Съдът е компетентен да разглежда спорове относно обезщетения за вредите, посочени в член 288, втора алинея ЕО, който урежда вредите, причинени от институциите или от техните служители при изпълнение на служебните им задължения.

58 Така в областта на договорната отговорност Общият съд е компетентен само при наличие на арбитражна клауза по смисъла на член 238 ЕО. При липса на такава клауза Общият съд в действителност не би могъл да се произнесе на основание член 235 EО по иск за обезщетение с договорно основание. В противен случай Общият съд би разширил компетентността си отвъд изчерпателно определените в член 240 ЕО спорове, доколкото тази разпоредба предоставя на националните юрисдикции обща компетентност по спорове, по които Общността е страна (вж. в този смисъл Решение на Съда от 20 май 2009 г. по дело Guigard/Комисия, C‑214/08 P, все още непубликувано в Сборника, точки 35—41, Определение на Общия съд от 18 юли 1997 г. по дело Oleifici Italiani/Комисия, T‑44/96, Recueil, стp. II‑1331, точки 35 и 38 и Решение на Общия съд от 25 май 2004 г. по дело Distilleria Palma/Комисия, T‑154/01, Recueil, стp. II‑1493, точка 50).

59 За сметка на това в областта на извъндоговорната отговорност Съдът е компетентен, без да е необходимо страните по спора предварително да изразяват съгласието си. Всъщност компетентността на Съда произтича пряко от член 235 ЕО и от член 288, втора алинея ЕО за искове, които целят Общността да поправи вреди с извъндоговорен характер, причинени от Комисията.

60 За да определи компетентността си по силата на член 235 ЕО, Общият съд трябва да разгледа с оглед на всички относими данни от преписката дали представеното от ищците искане за обезщетение обективно и общо почива върху задължения с договорен или извъндоговорен характер, които позволяват да се определи договорното или извъндоговорното основание на спора. Тези данни могат да бъдат изведени по-специално от разглеждането на исканията на страните, от събитието, вследствие на което е настъпила вредата, чието обезщетяване се иска, и от съдържанието на договорните или извъндоговорните разпоредби, изтъкнати с оглед на разрешаване на спорния въпрос (вж. в този смисъл Решение по дело Guigard/Комисия, точка 58 по-горе, точки 35—38).

61 В това отношение е важно да се отбележи, че компетентността на Общия съд в областта на договорната отговорност е изключение от общото правило и следователно трябва да се тълкува ограничително, така че Общият съд може да разглежда само искания, които произтичат от договора или които имат пряка връзка с произтичащите от него задължения (вж. Решение на Съда от 20 февруари 1997 г. по дело IDE/Комисия, C‑114/94, Recueil, стp. I‑803, точка 82 и цитираната съдебна практика). Това би било така, по-специално ако фактическата обстановка позволява да се заключи, че с договор на Комисията е разрешено да възлага на трети лица дейностите, предвидени в обществената поръчка, и ако, след като тези дейности са предвидени в една или повече договорни разпоредби, предметът на спора в действителност се състои в искане за обезщетение с договорно основание (вж. в този смисъл Решение по дело Guigard/Комисия, точка 58 по-горе, точки 35 и 36 относно разглеждането на фактическата обстановка и точка 38 относно реалния предмет на искането за обезщетение).

62 Трябва също да се подчертае, че ако, за да прецени основателността на тези доводи, Общият съд трябва да разгледа съдържанието на различните договори, които са сключени между групата WTC/Systran и Комисията между 1975 г. и 2002 г. и на които Комисията се позовава в подкрепа на твърденията си, тази проверка попада в обхвата на проверката на компетентността и не би могла сама по себе си да доведе до промяна в характера на спора, придавайки му договорно основание. В противен случай характерът на спора и оттам — компетентната юрисдикция, биха могли да се променят само поради това че ответникът изтъква наличието на някакви договорни отношения с ищеца, при положение че разглеждането на посочените договори би позволило да се установи, че те са без значение в това отношение. Следователно няма пречки, когато е сезиран със спорове в областта на извъндоговорната отговорност, Общият съд да разгледа съдържанието на даден договор, както разглежда всеки документ, на който дадена страна се позовава в подкрепа на твърденията си, за да установи дали той може да постави под въпрос изрично предоставената му с член 235 ЕО компетентност. Тази проверка е свързана с преценката на фактите, изложени с оглед на установяване на компетентността на Общия съд, чиято липса представлява липса на абсолютна процесуална предпоставка по смисъла на член 113 от Процедурния правилник.

63 За сравнение, в дело относно искане за подновяване на договор, в което ищецът се позовава на неизпълнение на договорни и извъндоговорни задължения, Съдът е постановил, че самото позоваване на норми, които не са договорни, но с които страните са длъжни да се съобразяват, не може да промени договорния характер на спора и компетентната юрисдикция (Решение по дело Guigard/Комисия, точка 58 по-горе, точка 43). По същия начин в дело относно последиците от процедура за възлагане на обществена поръчка, в което ищците се основават само на неизпълнението на извъндоговорни задължения, самото позоваване от техния съдоговорител на договорни задължения, които не предвиждат спорното поведение, не би могло да доведе до промяна на извъндоговорния характер на спора и на компетентната юрисдикция.

64 Освен това в общ план страната, която твърди, че е налице неизпълнение на задължение, трябва да определи съдържанието му и относимостта му към данните по случая. Поради тази причина представените от ищците доводи относно искането за обезщетение трябва да се разгледат преди доводите на Комисията относно наличието на разрешение в договора за разкриване на трети лица на информация, която може да бъде защитена от авторско право и ноу-хау.

Разглеждане на искането на ищците за обезщетение

65 В настоящия случай искането за обезщетение е направено само на основание член 235 ЕО и член 288, втора алинея ЕО. Ищците не се позовават, нито се основават на разпоредби от сключените с Комисията договори. На договорните разпоредби се позовава само Комисията в подкрепа на тезата, че е имала правото да извърши действията, за които е упрекната в настоящото дело.

66 За да обосноват искането си за обезщетение, ищците изтъкват два вида неправомерно и вредоносно поведение с извъндоговорен характер. На първо място, Комисията неправомерно разкрила ноу-хау на Systran на трето лице, доколкото извършването на описаните в обявлението за обществена поръчка услуги непременно довело до неразрешено разкриване и промяна на изходния код за софтуера „Systran“, чиито собственици били единствено ищците. На второ място, Комисията нарушила авторското право, поради това че дружеството Gosselies направило неразрешени разработки на версията „EC-Systran Unix“ — версия на софтуера „Systran“, която била почти идентична с версията „Systran Unix“ и следователно принадлежала на и била разработена и пусната на пазара от групата Systran, която единствено притежавала съответните права на интелектуална собственост.

67 Ето защо в настоящия случай събитието, породило твърдените вреди, за които се иска обезщетение, т.е. твърдяното неправомерно поведение, което е във вреда на ищците, се състояло по-специално в неразрешено разкриване от Комисията на трето лице — дружеството Gosselies, на изходни кодове, за които групата Systran твърди, че са нейна собственост, и иска защитата им съгласно общите за държавите членки основни принципи на правото относно авторското право и ноу-хау.

68 Ищците поддържат по-специално, че в качеството им на автор на софтуера „Systran“ и на версията „Systran Unix“ те могат да се противопоставят на всякакво използване, промяна, адаптиране или подобряване на вторичния продукт „EC-Systran Unix“, които не са разрешени от титуляря на правата върху оригиналния софтуер. Поради това по силата на закона ищците се ползвали с „право на противопоставяне“, предназначено да осигури защитата на някои данни, на които те са собственици, срещу използване от Комисията или неразрешено от тях предаване на трето лице.

69 В подкрепа на това право, във връзка с общите за държавите членки основни принципи на правото, ищците се позовават на изменената Бернска конвенция за закрила на литературните и художествени произведения от 9 септември 1886 година (наричана по-нататък „Бернската конвенция“), на Директива 91/250/ЕИО на Съвета от 14 май 1991 година относно правната защита на компютърните програми (ОВ L 122, стр. 42; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 114) и на Директива 2004/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно упражняването на права върху интелектуалната собственост (поправка в ОВ L 195, стp. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 2, стр. 56). Тези разпоредби, които евентуално биха могли да предвиждат извъндоговорни задължения, както това е признато от Комисията в отговор на въпрос на Общия съд по тази тема в съдебното заседание, били възпроизведени в правните системи на държавите членки. По същество в тези разпоредби са залегнали следните общи принципи: поради самия факт на създаването ѝ авторът на компютърна програма притежава върху нея изключително право на интелектуална собственост, което може да бъде противопоставено на всички лица; освен при наличие на доказателство за противното, авторството принадлежи на този или на тези, под чието име компютърната програма е оповестена; авторът на компютърна програма притежава, с определени изключения, изключителното право да извършва и да разрешава нейното възпроизвеждане, адаптиране или разпространение.

70 Следва да се приеме, че по този начин ищците посочват достатъчно доказателства, за да се установи на този етап от анализа, че групата Systran може да се позовава на авторски права върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, която е разработила и пуснала на пазара под свое име.

71 За сметка на това поради липса на доказателства, че ищците не са титуляри на разглежданите права, Комисията явно не успява да постави под въпрос компетентността на Общия съд, оспорвайки авторските права, които групата Systran твърди, че притежава върху тази версия на софтуера „Systran“.

72 На първо място, само съмненията на Комисията относно качеството на ищците на титуляри на права на интелектуална собственост върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“ (вж. точка 54 по-горе) са недостатъчни в това отношение. Подобни доводи не отговарят на изискваната степен на доказване, за да се оспори възможността групата Systran да се позовава на авторски права върху версията „Systran Unix“ на „софтуера Systran“ с оглед на посочените по-горе общи за държавите членки основни принципи на правото, тъй като тези доводи почиват на общи и недостатъчно точни твърдения с оглед на характеристиките на съответния софтуер и на представените от ищците доклади за правна и техническа експертиза.

73 На второ място, без да се предрешава резултатът от разглеждането на спора по същество, следва да се посочи, че Общият съд иска от Комисията да разясни съмненията си по отношение на претендираните от ищците права на собственост, а от последните — да изразят становището си по тази тема. В представените от ищците експертни становища се излагат редица правни и технически доводи в подкрепа на наличието на авторски права на групата Systran както върху пренаписания софтуер, така и върху версиите на този софтуер, които използват неговия изходен код (становище на г‑н P. Sirinelli, професор в университет „Panthéon-Sorbonne Paris-I“, относно защитата с авторско право на пренаписан софтуер, наричано по-нататък „второто становище Sirinelli“; техническа оценка на г‑н H. Bitan относно новаторския и отличителен характер, плановете за написване, изграждане и структуриране на софтуера „Systran Unix“ спрямо софтуера „Systran Mainframe“ и софтуера „EC-Systran Mainframe“, наричана по-нататък „втората техническа оценка Bitan“). От това по-специално следва, че версията „Systran Unix“ не е само пренос на вече съществуващата версия „Systran Mainframe“, както се опитва да покаже Комисията, а действително пренаписване на език „C“ на всички програми, първоначално написани на асемблер и че тези версии са коренно различни. Безспорно е и това, че версията „Systran Unix“ е заместила версията „Systran Mainframe“, която с времето е остаряла морално.

74 Въпреки изричното искане на Общия съд в този смисъл Комисията не представя технически доказателства, с които да може да оспори наличието на авторски права на групата Systran върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“ или върху компютърните компоненти, от които се състои програмата или които изграждат оперативния изходен код, по-специално що се отнася до частите на базовото ядро и на езиковите програми на софтуера, като ищците не оспорват правата на собственост на Комисията върху речниците, създадени от нейните служби с цел съобразяване със спецификата на използвания от тази институция език.

75 На трето място, в хода на съдебното производство Комисията е принудена да приеме, че групата Systran действително притежава права на интелектуална собственост в този контекст. Така на стадия на дупликата Комисията признава, че не оспорва факта, че Systran е титуляр на права върху софтуера „Systran Unix“, пуснат на пазара от последното, като същевременно посочва, че е вероятно групата Systran да е използвала направените за Комисията разработки в рамките на версиите „EC-Systran Mainframe“ и „EC-Systran Unix“, за да ги интегрира във версията „Systran Unix“. Комисията по-точно посочва в хода на съдебното заседание, че действително не оспорва, че Systran е титуляр на права върху тези софтуери — било върху версията „Mainframe“ или очевидно върху версията Unix, като все пак изразява резерви по отношение на елементите, които били неправомерно интегрирани в първоначалната версия на Systran Unix вследствие на предварително сключени с нея договори.

76 Както обаче е изтъкнато от Общия съд в рамките на втората серия от въпроси и още веднъж в съдебното заседание, трябва да се констатира, че версията „Systran Unix“ предшества с няколко години версията „EC-Systran Unix“. Ето защо е малко вероятно групата Systran да е могла да интегрира в разработената и пусната от нея на пазара версия „Systran Unix“ разработките, които впоследствие е направила в рамките на версията „EC-Systran Unix“, за да отговори на нуждите на Комисията в езиков и терминологичен план. Комисията не е обосновала твърдението си по тази тема.

77 По същия начин не съществуват факти в подкрепа на твърдението на Комисията, че е вероятно елементи на версията „EC-Systran Mainframe“, разработени въз основа на версията „Systran Mainframe“ на ищците, да са неправомерно интегрирани в първоначалната версия на „Systran Unix“. Това твърдение впрочем се оспорва — що се отнася до изходния код за софтуера и особено що се отнася до ядрото и езиковите програми, свързани с него — в разясненията на техническия експерт на ищеца, съгласно които написана на асемблер програма значително се различава от написана на език С програма (вж. втората техническа оценка Bitan, по-специално примера с обработката на асемблер и на език С на низа от знаци „Hello world!“). Това техническо обяснение не е оспорено от Комисията.

78 Що се отнася до изтъкнатата защита на ноу-хау, ищците твърдят, че общата дефиниция за ноу-хау е „съвкупност от технически данни, които са тайни, значими и установени по подходящ начин“. По този въпрос те считат, че разкриването от Комисията на трети лица на подобна информация без каквото и да било разрешение от тях представлява неправомерно поведение, за което Общността носи извъндоговорна отговорност съгласно член 288, втора алинея ЕО.

79 В подкрепа на този довод ищците основателно се позовават на Решение на Съда от 7 декември 1985 г. по дело Adams/Комисия (145/83, Recueil, стp. 3539, точка 34), в което се признава, че предвиденото в член 287 ЕО задължение на Комисията и на служителите ѝ за поверителност представлява общ принцип на правото. Общият принцип, съгласно който предприятията имат право на защита на търговските им тайни, чийто израз е член 287 ЕО, е потвърден и в Решение на Съда от 19 май 1994 г. по дело SEP/Комисия (C‑36/92 P, Recueil, стp. I‑1911, точка 36). В член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз, прокламирана в Ница на 7 декември 2000 г. (ОВ C 364, стр. 1), се посочва също необходимостта администрацията да зачита „легитимните интереси, свързани с поверителността и професионалната и служебна тайна“.

80 Търговските тайни включват техническата информация относно ноу-хау, като не само разкриването ѝ на обществеността, но и самото ѝ предаване на правен субект, различен от предоставилия информацията, може сериозно да навреди на интересите на последния (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 18 септември 1996 г. по дело Postbank/Комисия, T‑353/94, Recueil, стp. II‑921, точка 87). За да попадне техническа информация поради своя характер в приложното поле на член 287 ЕО, първо е необходимо тя да е известна само на ограничен брой лица. След това трябва да става дума за информация, чието разкриване може да причини сериозни вреди на лицето, което я е предоставило, или на трети лица. Накрая е необходимо интересите, които биха могли да бъдат засегнати от разкриването на информацията, обективно да заслужават защита (Решение на Общия съд от 30 май 2006 г. по дело Bank Austria Creditanstalt/Комисия, T‑198/03, Recueil, стp. II‑1429, точка 71 и Решение на Общия съд от 12 октомври 2007 г. по дело Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse/Комисия, T‑474/04, Сборник, стp. II‑4225, точка 65).

81 Следователно в настоящия случай трябва да се приеме, че техническа информация, която е част от търговската тайна на дадено предприятие и е предоставена на Комисията за конкретни цели, не може да бъде разкривана на трето лице без разрешение от съответното предприятие.

82 Следва да се направи изводът, че ищците се позовават в достатъчна степен за обосноваване на предоставената на Общия съд компетентност съгласно член 235 ЕО на неизпълнението от Комисията на извъндоговорни задължения относно авторското право и ноу-хау върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“.

83 Комисията не е могла да оспори това заключение и се налага да се разгледа втората част от нейните доводи, съгласно които по силата на договор тя разполагала с разрешение да извърши действията, за които е упреквана в настоящото дело.

Преглед на представените от Комисията доказателства в подкрепа на наличието на предоставено по силата на договор разрешение за разкриване на трето лице на информация, която може да бъде защитена с авторско право и ноу-хау

84 В настоящото дело неправомерното и вредоносно поведение на Комисията се състои по-специално в твърдяното разкриване на трето лице — дружеството Gosselies, без съгласието на ищците, на информация, която може да бъде защитена с авторското право и ноу-хау на групата Systran.

85 От материалите по делото не може да се заключи, че по силата на договор Комисията е получила разрешение да предостави на дружеството Gosselies информация и ноу-хау, свързани с версията „Systran Unix“.

86 На първо място, нито един сключен между страните договор не засяга изрично въпроса за евентуално възлагане на трето лице на определени дейности, свързани с версията „EC-Systran Unix“. Когато Systran се обръща към Комисията по този въпрос, Комисията всъщност само отрича правата на Systran върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“ и счита, че групата Systran няма право да се противопоставя на дейностите, възложени на дружеството Gosselies (вж. точки 31—37 по-горе).

87 На второ място, в отговор на въпрос на Общия съд по тази тема Комисията посочва три договорни разпоредби в подкрепа на това, че е можела да се обърне към дружеството Gosselies за развиване на версията „EC-Systran Unix“ на софтуера „Systran“, без групата Systran да може да се противопостави на това, позовавайки се на авторски права и ноу-хау върху версията „Systran Unix“ на този софтуер (вж. точка 53 по-горе).

88 Комисията се позовава, първо, на член 4, озаглавен „Права на използване“, от меморандума за разбирателство относно техническо сътрудничество, сключен на 18 януари 1985 г. между Комисията и дружеството Gachot, преди това дружество да придобие групата WTC и да стане Systran, като този член по-специално предвижда, че „системата „Systran“ — софтуери и речници, остава собственост на Комисията“.

89 Налага се изводът, че тази разпоредба не може обоснове договорния характер на настоящия спор. Най-напред посочената по-горе разпоредба не е противопоставима на ищците, чиито права на собственост върху софтуера „Systran“, и по-специално върху версията „Systran Mainframe“, не произтичат от меморандума, подписан на 18 януари 1985 г. между Комисията и дружеството Gachot (вж. точка 10 по-горе). Всъщност правата на собственост на групата Systran върху софтуера „Systran“ и неговата версия „Systran Mainframe“ са породени от закупуването на групата WTC от дружеството Gachot на по-късна дата (вж. точка 11 по-горе и документите, представени в приложения 5—7 към писмената реплика). На следващо място, макар никой да не оспорва, че на 18 януари 1985 г. дружеството Gachot не притежава право на собственост върху системата „Systran“, то от посочената по-горе разпоредба не е възможно да се направи изводът, че считано от тази дата и въз основа на меморандума Комисията може да твърди, че притежава пълно право на собственост върху системата „Systran“ и нейните софтуери, включително базовото ѝ ядро и изходните ѝ кодове. Подобно заключение засяга правата на собственост върху системата „Systran“, и по-специално върху версията „Systran Mainframe“, които тогава се притежават от групата WTC и които не се оспорват от Комисията (вж. точка 3 по-горе) — права, които впоследствие са прехвърлени на дружеството Gachot, което става Systran. Накрая във всички случаи е важно да се отбележи, че настоящото дело не се отнася до правата, които групата Systran притежава върху версията „Systran Mainframe“, която е морално остаряла, а до правата, които групата Systran притежава върху версията „Systran Unix“, която заменя първата версия и е написана на различен език, за да работи в нова компютърна среда.

90 Второ, Комисията се позовава на параграф 6 от предварителното изложение на договора за сътрудничество, сключен между Комисията и групата Systran (или към момента на сключването — дружествата WTC, Latsec, Systran Institut и Gachot), в който параграф се посочва, че „[п]одобренията и разработките на системата „Systran“, извършени от Комисията и нейните подизпълнители [,споменати в параграф 3], по-специално речниците, са изключителна собственост на Комисията“. Следователно тази разпоредба трябва да се разглежда във връзка с параграф 3 от посоченото изложение, съгласно който:

„Поддръжката и по-нататъшното разработване на системите се гарантират от друга поредица договори между Комисията и обслужващи дружества. Предметът на тези договори са специфични за Комисията нужди и цели“.

91 Тези разпоредби също не позволяват да се обоснове договорният характер на настоящия спор. Всъщност по силата на тези два параграфа от предварителното изложение подобренията и разработките, внесени в системата „Systran“ от Комисията и нейните външни подизпълнители преди подписването на договора за сътрудничество на 4 август 1987 г., по-специално що се отнася до речниците, са изключителна собственост на Комисията. Тази изключителна собственост не се оспорва от ищците, в чиито писмени изявления не се посочва право на собственост върху речниците, подобренията и разработките, извършени специално от или за сметка на Комисията, за да се отговори на терминологичните ѝ нужди. Колкото до изтъкнатите от ищците права, те се отнасят до базовата система, а именно същността на ядрото и езиковите шаблони, чийто автор е групата Systran и за които тя разполага с необходимото ноу-хау.

92 Освен това други параграфи от същото предварително изложение позволяват да се уточнят отношенията между Комисията и дружествата от групата Systran и да се преценят правата, които тази група може да твърди, че притежава върху системата „Systran“ в момент, в който съществуват само версии, съвместими със средата Mainframe. Така съгласно предварителното изложение:

„1. Системата „Systran“, създадена от дружеството WTC, е система за машинен превод, която се състои от базов софтуер, лингвистични и периферни софтуери и различни двуезични речници.

2. На 22 септември 1975 г. Комисията сключва с дружеството WTC договор относно използването на системата „Systran“ от Комисията и първоначалното разработване на тази система от WTC.

Впоследствие Комисията и дружеството WTC сключват други договори, чийто предмет е, от една страна, подобряване на съществуващата система, и от друга страна, разработване на системи за [нови] езикови [двойки].

Предметът на тези договори, сключени между 1976 г. и 1985 г., е разработването, подобряването на софтуерите за превод и на базовите речници за съответните езици.

[…]

5. Следователно страните установяват, че Комисията притежава лиценз за използване на базовата система и на подобренията […], внесени от WTC, ограничен до използване на територията на Европейските общности в секторите, посочени в [параграф] 4 по-горе.

[…]

7. Страните считат, че техният интерес и този на ползвателите на Systran е тази система непрекъснато да се подобрява. Те решават да сключат настоящия договор за сътрудничество, за да обединят усилията си и така да продължат подобряването.

В този дух страните взаимно си признават право на използване на системата „Systran“, която може да се усъвършенства чрез развиване на подобренията, които ще бъдат извършени благодарение на използването на системата както в частния, така и в публичния сектор“.

93 От тези разпоредби, които уреждат съществуващите към този момент договорни отношения между Комисията и групата Systran, става ясно, от една страна, че ролята на групата в създаването на системата „Systran“ и неговото първоначално и по-нататъшно разработване за Комисията е изрично признато, и от друга страна, че са споменати единствено права на използване, предоставени от групата Systran на Комисията, а не права на собственост, още повече изключителни, върху цялата тази система. При всяко положение в тези разпоредби никъде не се споменава намеса на трето лице за внасяне на промени в тази система, без това предварително да бъде разрешено от групата Systran.

94 Накрая, както за член 4 от меморандума за разбирателство относно техническо сътрудничество, е важно да се отбележи, че настоящото дело не се отнася до правата, които групата Systran притежава върху версията „Systran Mainframe“, която е морално остаряла, а до правата, които тази група притежава върху версията „Systran Unix“, която заменя първата и е написана на различен език, за да работи в нова компютърна среда.

95 Трето, Комисията се позовава на член 13, параграфи 1 и 2 от договорите за миграция, озаглавен „Патенти, полезни удостоверения (полезни модели), марки, промишлен дизайн, права на индустриална и интелектуална собственост“, съгласно който системата за машинен превод на Комисията оставала нейна собственост. В настоящия случай е важно да се отбележи, че в първия договор за миграция текстът на тези два параграфа е следният:

„1. Комисията бива незабавно уведомена за всеки резултат или патент, получен от договарящата страна [а именно Systran Luxembourg], при изпълнение на настоящия договор. Този резултат или патент принадлежи на Европейските общности, които могат да го използват свободно, с изключение на случаите, в които вече съществуват права на индустриална или на интелектуална собственост.

2. Системата за машинен превод на Комисията, включително нейните компоненти, дори ако са изменени в процеса на изпълнение на договора, остава собственост на Комисията освен в случаите, в които вече съществуват права на индустриална или на интелектуална собственост“.

96 Така член 13, параграфи 1 и 2 от първия договор за миграция изрично предвижда въпроса за вече съществуващите права на интелектуална или индустриална собственост. Следователно Комисията не може да се позовава на тази разпоредба, за да твърди, че ищците очевидно са се отказали да претендират авторски права и ноу-хау, свързани със системата „Systran“. Тези права, и по-специално правата върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, вече съществуват към датата на подписване на договорите за миграция, които са сключени в момент, в който използваната от Комисията версия „EC-Systran Mainframe“ е морално остаряла.

97 Освен това от член 13 от първия договор за миграция е видно — както посочват ищците в съдебното заседание — че параграф 1 предвижда само частта, наречена „EC“ от актуализацията на версията „EC-Systran Unix“ на софтуера „Systran“, а именно всички резултати и патенти, които могат да бъдат получени от Systran Luxembourg, съответната договаряща страна, в рамките на изпълнението на договорите за миграция. Договорните разпоредби не уреждат правото на собственост върху всичко, което вече съществува преди тези евентуални резултати и патенти, а именно версията „Systran Unix“, на която версията „EC-Systran Unix“ е вторичен продукт. Следователно тези договори не поставят под въпрос правата върху частта от базовото ядро на версията „Systran Unix“, която не е променена във версията „EC-Systran Unix“. Колкото до параграф 2 от тази разпоредба, той изрично предвижда „системата за машинен превод на Комисията“, а именно версията „EC-Systran Mainframe“ на софтуера „Systran“ (вж. дадената в член 2 от първия договор за миграция дефиниция, посочена в точка 27 по-горе), като следователно не урежда въпроса за правата върху версията „Systran Mainframe“, като и едната, и другата от тези версии са морално остарели поради излизането на версията „Systran Unix“.

98 Освен това трябва да се констатира, че Systran не е страна по договорите за миграция и следователно не е можело да прехвърли на Комисията каквито и да било права върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, която тя е разработила и пуснала на пазара. Следователно в съответствие с принципа на относителното действие на договорите, който може да се смята за общ за държавите членки основен принцип в областта на договорната отговорност, договорите за миграция сами по себе си не са противопоставими на Systran. В това отношение, дори да се приеме, че на 15 март 2002 г. Systran Luxembourg не е предоставило на Комисията „актуални доказателства за всички права […], които групата Systran твърди, че притежава и които са свързани със системата за машинен превод „Systran“ (вж. точка 30 по-горе), това не може да лиши Systran от възможността да се позове срещу Комисията на правата, които притежава поради придобиването на дружествата от групата WTC или най-вече поради създаването и пускането на пазара на версията „Systran Unix“ — обстоятелства, известни на Комисията. Важно е също така да се отбележи, че както ищците изтъкват в съдебното заседание, без Комисията да им противоречи по този въпрос, към момента на сключването на договорите за миграция Systran Luxembourg не е било напълно интегрирано в групата Systran дружество, а съвместно предприятие, което едновременно обединява интересите на предприятията, които преди това работят с Комисията за осигуряване на поддръжката на версията „EC-Systran Mainframe“, и интересите на групата Systran в Люксембург.

99 На последно място и при всяко положение, в областта на интелектуалната собственост по правило клауза за прехвърляне на права на собственост не може да се приема по презумпция. По принцип такава клауза не може да бъде предвидена имплицитно, а трябва да бъде изрична. В настоящия случай от документите, предоставени от страните на Общия съд, не може да се изведе договорна разпоредба за прехвърляне на права на интелектуална собственост на Systran, дори на предприятие от групата Systran, които могат да бъдат изтъкнати по отношение на версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“.

100 От изложеното по-горе следва, че нито една от посочените от Комисията договорни разпоредби не позволява да се подкрепи тезата, че настоящият спор е непременно с договорен характер. Тези договорни разпоредби, които се отнасят до минал период, дори до приключил в миналото период, що се отнася до договорите, свързани с версията „Systran Mainframe“, морално остаряла през 90-те години поради развитието на компютърната среда, не позволяват да се установи, че Комисията е имала или има разрешение от групата Systran да разкрива на трето лице информация, която може да бъде защитена с авторското право и ноу-хау, изтъкнати по отношение на версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, разработена и пусната на пазара от тази група.

101 Предвид изложеното по-горе трябва да се приеме, че от съдържанието на искането за обезщетение на ищците и от общите за държавите членки основни принципи на правото, на които те се позовават, за да докажат, че притежават права върху версията „Systran Unix“ на софтуера „Systran“, и че е необходимо да се получи предварително съгласие от нейния автор, преди да се разкрие на трето лице съдържанието ѝ, възпроизведено във вторичната версия „EC-Systran Unix“, надлежно се установява от правна и фактическа страна, че са налице предпоставките за упражняване от Общия съд на предоставената му с Договора компетентност в областта на извъндоговорната отговорност.

102 Освен това прегледът на различните договорни разпоредби, на които се позовава Комисията, за да докаже договорното основание на искането за обезщетение, позволява да се констатира, че групата Systran не е прехвърлила авторско право и не е предоставила разрешение за разкриване на трето лице на информация относно версията „Systran Unix“.

103 От тази цялостна преценка е видно, че настоящият спор е с извъндоговорен характер. Всъщност твърденият неправомерен и вредоносен характер на разкриването от Комисията на трето лице на защитена с право на собственост или ноу-хау информация без изричното разрешение на титуляря, следва да се прецени с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки и са приложими в тази област, а не на договорните разпоредби, предвидени в договори, сключени в миналото по въпроси, които не засягат притежаваните от Systran авторско право и ноу-хау върху версията „Systran Unix“.

104 Следователно твърденията на Комисията относно недопустимостта на иска поради твърдяното му договорно основание трябва да бъдат отхвърлени.

2. По липсата на яснота на исковата молба

а) Доводи на страните

105 Комисията поддържа, че искът е недопустим, тъй като не отговаря на изискването на член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник, съгласно който исковата молба или жалбата трябва да съдържа „предмета на спора и кратко изложение на изложените правни основания“. Исковата молба не внасяла уточнения относно законовите разпоредби, които били нарушени от Комисията, и давала малко разяснения за нарушението на авторското право и за разкриването на ноу-хау, изтъкнати от ищците.

106 Ищците отбелязват по същество, че исковата молба е достатъчно ясна, за да позволи на Комисията да подготви защитата си и на Общия съд — да се произенес по делото.

б) Съображения на Общия съд

107 Съгласно член 21, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз, приложим за производството пред Общия съд по силата на член 53, първа алинея от същия статут, и съгласно член 44, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Общия съд исковата молба или жалбата трябва да съдържа предмета на спора и кратко изложение на изложените правни основания. Това посочване трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си, а на Общия съд — да упражни съдебен контрол. С оглед на гарантиране на правната сигурност и на доброто правораздаване е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които се основават даден иск или жалба, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин, от текста на самата искова молба или жалба (Определение на Общия съд от 28 април 1993 г. по дело De Hoe/Комисия, T‑85/92, Recuеil, стp. II‑523, точка 20 и Определение от 11 юли 2005 г. по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия, T‑294/04, Recuеil, стp. II‑2719, точка 23).

108 За да отговаря на тези изисквания, искът за обезщетение за вреди, причинени от дадена институция, трябва да съдържа данни, които позволяват да се определи поведението, в което ищецът упреква тази институция (Определение по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия, точка 107 по-горе, точка 24).

109 В настоящия случай ищците посочват в исковата си молба, че Комисията неправомерно е разпространила ноу-хау на Systran на трето лице след възлагане на обществена поръчка и че по този повод е нарушила авторските му права. Става дума за два вида неправомерно и вредоносно поведение на Комисията (вж. точка 66 по-горе). Предвид тези данни Комисията е могла да подготви защитата си.

110 Следователно твърденията на Комисията относно недопустимостта на иска поради липсата на яснота на исковата молба трябва да бъдат отхвърлени.

3. По липсата на компетентност на Общия съд за установяване на нарушение на авторското право в рамките на иск за извъндоговорна отговорност

а) Доводи на страните

111 Комисията поддържа, че искът е недопустим, тъй като Общият съд не е компетентен да се произнася по нарушения на авторското право в рамките на иск за извъндоговорна отговорност, както това вече било признато в Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе. В това отношение Комисията отбелязва, че за разлика от пълното хармонизиране в рамките на Общността на правилата в областта на правото на марките, авторското право е предмет само на частично хармонизиране, което все пак засяга защитата на софтуерите (Директива 91/250). Това не променяло обстоятелството, че искът за установяване на нарушение на авторски и патентни права не е сред способите за защита, които могат да бъдат упражнявани пред общностните юрисдикции. Същото се отнасяло до ноу-хау, което въобще не било хармонизирано в рамките на Общността. Тук Комисията отхвърля наличието на каквато и да било аналогия с разрешението, възприето в Решение по дело Adams/Комисия, точка 79 по-горе, тъй като ищците не се позовават на нарушение на член 287 ЕО, а само на неправомерно разкриване на ноу-хау, без да представят друго уточнение или доказателство. Освен това, за разлика от Решение по дело Adams/Комисия, посочено по-горе, информацията по настоящото дело била събрана в рамките на договорни отношения, а не в рамките на поверително предаване на документи.

112 Ищците твърдят, че предвид хармонизирането в рамките на Общността на защитата на софтуер с авторско право (Директива 91/250) Общият съд е компетентен да се произнесе по нарушение от Комисията на авторско право върху софтуер. Следователно настоящият иск не можел да се постави в зависимост от упражняването на национален способ за защита, който не би довел до обезщетяване на вредата, за разлика от Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, относно патентната защита. Ставало въпрос за това да се гарантира ефективната съдебна защита на ищците. По отношение на неправомерното разкриване на ноу-хау ищците подчертават значението на Решение по дело Adams/Комисия, точка 79 по-горе, което въздига предвиденото в член 287 ЕО задължение на Комисията и на служителите ѝ за поверителност в общ принцип на правото.

б) Съображения на Общия съд

113 Комисията се позовава на Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, в подкрепа на твърдението си, че Общият съд не бил компетентен да се произнася по нарушение на авторско право в рамките на иск за обезщетение.

114 Все пак трябва да се отбележи, че в делото, по което е постановено това определение, Общият съд разграничава предявения от ищеца иск за установяване на нарушение на патенти от иска за обезщетение в тесен смисъл. Всъщност ищецът моли Общия съд да постанови, че Европейската централна банка (ЕЦБ) е нарушила предоставените от посочения патент права и да я осъди да заплати обезщетение за причинените вреди от нарушаването на предоставените от оспорвания патент права (Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, точка 25). В отговор Общият съд отбелязва на първо място, че не е компетентен да разглежда иск за установяване на нарушение на патенти (Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, точки 50—75). Що се отнася до иска за обезщетение в тесен смисъл, Общият съд изрично посочва, че е компетентен да се произнесе по него съгласно разпоредбите на член 235 ЕО във връзка с член 288, втора алинея ЕО (Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, точка 76). Този иск за обезщетение обаче е обявен за явно лишен от всякакво правно основание, тъй като по това дело ищецът не е представил никакви доказателства за неправомерното поведение, в което е упрекнат ответникът (Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, точки 80—82).

115 В настоящия случай трябва да се отбележи, че понятието за нарушение на авторското право е посочено съвместно с това за защита на поверителността на ноу-хау с единствената цел поведението на Комисията да се квалифицира като неправомерно в рамките на иск за извъндоговорна отговорност. Тази преценка на неправомерния характер на разглежданото поведение се извършва с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки, и не изисква предварително решение от компетентен национален орган, какъвто е случаят за различните оспорвани патенти по Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе. Също така ЕЦБ е предявила искове за обявяване на недействителност в няколко държави членки и някои от сезираните юрисдикции са се произнесли по тези искове на първа инстанция и техните решения, които са противоречиви едно спрямо друго, са обжалвани (Определение по дело Document Security Systems, точка 52 по-горе, точки 21—24), което в никакъв случай не е така в настоящото дело.

116 Вследствие на това предвид компетентността, предоставена на Общия съд от член 235 EО и член 288, втора алинея ЕО в областта на извъндоговорната отговорност, и при липса на национален способ за защита, който може да доведе до обезщетяване от Комисията на вредата, която ищците твърдят, че са претърпели в резултат на твърдяното нарушение, няма пречка използваното от ищците понятие за нарушение на авторското право да бъде взето предвид, за да може поведението на Комисията да се квалифицира като неправомерно.

117 Понятието за нарушение на авторското право, използвано от ищците в рамките на настоящия иск за обезщетение, се тълкува единствено с оглед на основните принципи на правото, които са общи за държавите членки и които, що се отнася до компютърните програми, са възпроизведени или уредени в няколко директиви за хармонизиране. Следователно трябва да се отхвърлят твърденията на Комисията относно недопустимостта на иска поради липсата на компетентност на Общия съд за установяване на нарушение на авторско право по смисъла, който може да бъде даден на това понятие от компетентен национален орган на дадена държава членка в приложение на правото на тази държава.

Б – По другите искания

118 Комисията изтъква, че няколко представени от ищците искания са недопустими. Става дума за исканията, насочени към това Общият съд да даде задължително указание на Комисията да преустанови незабавно нарушението на авторското право и разкриването, да постанови изземването или унищожаването на определени компютърни данни на Комисията и на дружеството Gosselies и публикуването, за сметка на Комисията, на решението на Общия съд в специализираните вестници, списания и уебсайтове.

119 По този въпрос Комисията се позовава на установената съдебна практика, съгласно която дори в рамките на споровете за обезщетение съдът не би могъл, без да навлиза в прерогативите на административния орган, да отправя разпореждания до дадена институция (вж. Решение на Общия съд от 10 май 2006 г. по дело Galileo International Technology и др./Комисия, T‑279/03, Recueil, стp. II‑1291, наричано по-нататък „Решение по дело Galileo“, точка 60 и цитираната съдебна практика).

120 Трябва да се напомни, че съгласно член 288, втора алинея ЕО „[в] случай на извъндоговорна отговорност, Общността в съответствие с основните принципи на правото, които са общи за държавите членки, е длъжна да поправи вредите, причинени от нейни институции или служители, при изпълнението на техните задължения“. Тази разпоредба се отнася както до условията на извъндоговорната отговорност, така и до условията и обхвата на правото на обезщетение. Освен това член 235 ЕО предоставя на Съда компетентност да разглежда споровете относно обезщетяване на вредите, предвидени в член 288, втора алинея ЕО.

121 От тези две разпоредби — които, за разлика от член 40, първа алинея ВС, който предвижда само парично обезщетение, не изключват обезщетение в натура — следва, че Съдът е компетентен да налага на Общността всякаква форма на обезщетение, което съответства на общите за държавите членки основни принципи на правото, включително, ако то съответства на тези принципи, обезщетение в натура, евентуално под формата на разпореждане за извършване на действие или за бездействие (Решение по дело Galileo, точка 119 по-горе, точка 63).

122 Следователно не може да се приеме, че Съдът по принцип не би могъл да постанови съответна процесуална мярка спрямо Общността, след като той има изключителна компетентност да се произнася по исковете за обезщетение за вреди, за които отговорност носи Общността (вж. относно разпореждане в областта на марките Решение по дело Galileo, точка 119 по-горе, точка 67).

123 За пълното поправяне на твърдяната в настоящия случай вреда е необходимо правото на титуляря на авторско право да бъде възстановено в пълния му обем, като подобно възстановяване изисква, независимо от евентуални парични обезщетения, най-малко незабавното преустановяване на накърняването на неговото право. С исканото в настоящия случай разпореждане ищците целят преустановяване на твърдяното накърняване на авторските им права от Комисията (вж. в този смисъл Решение по дело Galileo, точка 119 по-горе, точка 71). Вредата може също така да бъде напълно поправена чрез изземване или унищожаване на резултата от нарушението, или публикуване за сметка на Комисията на решението на Общия съд.

124 Ето защо твърденията на Комисията относно недопустимостта на исканията, различни от искането за обезщетяване на твърдяната вреда, трябва да бъдат отхвърлени.

125 От изложеното по-горе следва, че всички възражения за недопустимост на настоящия иск трябва да бъдат отхвърлени.

II – По съществото на спора

126 За да се ангажира извъндоговорната отговорност на Общността по смисъла на член 288, втора алинея ЕО, трябва да са изпълнени определени кумулативни условия, а именно неправомерност на поведението, за което се упреква институцията, наличие на вреда и наличие на причинно-следствена връзка между твърдяното поведение и претендираната вреда (Решение на Съда от 29 септември 1982 г. по дело Oleifici Mediterranei/ЕИО, 26/81, Recueil, стp. 3057, точка 16 и Решение на Съда от 9 ноември 2006 г. по дело Agraz и др./Комисия, C‑243/05 P, Recueil, стp. I‑10833, точка 26).

А – По претендираните от ищците права и неправомерността на поведението на Комисията

127 Неправомерното поведение, за което се упреква институцията, трябва да се състои в достатъчно съществено нарушение на правна норма, чийто предмет е предоставяне на права на частноправните субекти (Решение на Съда от 4 юли 2000 г. по дело Bergaderm и Goupil/Комисия C‑352/98 P, Recueil, стp. I‑5291, точка 42). Когато съответната