ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
38

Освен това ръководният документ на Комисията от 18 март 2010 г. във връзка с тълкуването на приложение I към Директива 2003/87 (Guidance on Interpretation of Annex I of the EU ETS Directive (Ръководство относно тълкуването на приложение I към Директивата на ЕС относно СТЕ), който, макар да не е обвързващ, може да служи за изясняване на общата структура на тази директива (вж. в този смисъл решение от 18 януари 2018 г., INEOS, C‑58/17, EU:C:2018:19, т. 41 и цитираната съдебна практика), уточнява в точка 3.3.1., че общата номинална топлинна мощност обикновено се определя от производителя и се обозначава върху техническия уред със съгласието на съответния контролен орган.
69

Тя предлага да се санкционира неизпълнението на решението, установяващо неизпълнението, по-специално чрез заплащането на периодична имуществена санкция, като се основа на своето Съобщение SEC(2005) 1658 окончателен от 12 декември 2005 г., озаглавено „Прилагане на член [260 ДФЕС]“ (ОВ C 126, 2007 г., стр. 15, наричано по-нататък „Съобщението от 2005 г.“), на своето съобщение, озаглавено „Промяна на метода на изчисление на еднократно платимите суми и дневните имуществени санкции, предлагани от Комисията в производства за установяване на нарушение пред Съда на Европейския съюз“ (ОВ C 70, 2019 г., стр. 1), както и на своето съобщение, озаглавено „Актуализиране на данните, използвани при изчисляването на еднократно платимите суми и периодичните имуществени санкции, предлагани от Комисията на Съда на Европейския съюз в производствата за установяване на неизпълнение на задължения“ (ОВ C 309, 2019 г., стр. 1). Комисията отбелязва, че съгласно посочената в Съобщението от 2005 г. формула периодичната имуществена санкция на ден е равна на единна стандартна фиксирана сума от 3116 EUR, умножена по коефициента за тежест, коефициента за продължителност и фактора „n“.
2

Запитването е отправено във връзка със спор между Zipvit Ltd и Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (данъчна и митническа администрация, Обединеното кралство) по повод на решението, с което последната отхвърля искането на дружеството за приспадане на данъка върху добавената стойност (ДДС).
23

Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като отправените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).
21

Пред запитващата юрисдикция жалбоподателите в главното производство твърдят, че член 4, параграф 1 от Директива 2014/40 не изисква използването на определен метод за измерване на равнищата на емисиите и че стандартите ISO за извършване на измерванията не представляват общоприложими предписания. Те поддържат, че от различни проучвания, а именно от това на RIVM от 13 юни 2018 г. и от публикуваното в Бюлетина на National Cancer Institute на 22 май 2017 г. под заглавие „Cigarette Filter Ventilation and its Relationship to Increasing Rates of Lung Adenocarcinoma“ („Цигари с вентилиран филтър и ролята им за повишаването на равнищата на белодробния аденокарцином“), както и от писмата, които държавният секретар изпраща на Комисията, е видно, че за да се определят точните равнища на катран, никотин и въглероден оксид в емисиите от използвана по предназначение цигара с филтър, трябва да се приложи методът за измерване „Canadian Intense“.
45

Що се отнася, на второ място, до принципа на ефективност, следва да се подчертае, че държавите членки са длъжни във всеки един случай да осигурят ефективна защита на правата, предоставени от правото на Съюза, и по-специално да гарантират зачитането, от една страна, на принципа, съгласно който адресатите на решения, с които осезаемо се засягат техните интереси, следва да имат възможност да представят надлежно становището си по обстоятелствата, на които администрацията възнамерява да основе решението си, и от друга, на закрепеното в член 47, втора алинея от Хартата право на всяко лице делото му да бъде гледано справедливо и публично в разумен срок от независим и безпристрастен съд, предварително създаден със закон (вж. в този смисъл решения от 14 септември 2017 г., The Trustees of the BT Pension Scheme, C‑628/15, EU:C:2017:687, т. 59 и цитираната съдебна практика и от 9 ноември 2017 г., Ispas, C‑298/16, EU:C:2017:843, т. 31).
–

за Minister for Agriculture, Food and the Marine, от M. Browne, J. Quaney и A. Joyce, в качеството на представители, както и от P. McGarry и D. Lehane, SC,
12

През 2008 г. A започва да следва медицина в Единбургския университет (Обединеното кралство). На 6 юли 2013 г. тя получава Bachelor of Medicine and Bachelor of Surgery, диплома за завършено базово обучение по медицина.
29

Съгласно постоянната съдебна практика в рамките на въведеното с член 267 ДФЕС производство за сътрудничество между националните юрисдикции и Съда последният трябва да даде на националния съд полезен отговор, който да му позволи да реши спора, с който е сезиран. С оглед на това при необходимост Съдът трябва да преформулира въпросите, които са му зададени (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 61 и цитираната съдебна практика).
28

В това отношение обаче следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).
11

Galapagos е холдингово дружество със седалище в Люксембург. През юни 2019 г. то решава да прехвърли своето централно управление във Ферам (Обединеното кралство). На 22 август 2019 г. неговите директори, назначени на 13 юни 2019 г., подават до High Court of Justice (England and Wales), Chancery Division (Business and Property Courts, Insolvency and Companies list) (Висш съд (Англия и Уелс), Търговско отделение (търговски и имуществени спорове, регистър по несъстоятелността и на търговските дружества), Обединеното кралство) (наричан по-нататък „High Court“), искане за образуване на производство по несъстоятелност. На следващия ден обаче тези директори са освободени под въздействието на група кредитори, разполагаща с обезпечени акции, и са заменени от нов директор. Последният открива офис на Galapagos в Дюселдорф (Германия) и дава указания на адвокатите, представляващи последното, да оттеглят искането за образуване на производство по несъстоятелност. Оттеглянето обаче не се осъществява, защото група кредитори се присъединява към това искане. По него все още няма произнасяне на High Court към 17 декември 2020 г. — датата, на която е отправено преюдициалното запитване.
25

При тези условия Oberster Gerichtshof (Върховен съд) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Следва ли третият критерий, установен в практиката на Съда в областта на конкуренцията като условие за приложимост на принципа ne bis in idem — а именно че трябва да е засегнат един и същ защитен правен интерес — да се прилага и когато за едни и същи деяния и по отношение на едни и същи лица органите по конкуренция на две държави членки са длъжни да прилагат наред с националните разпоредби и същите норми на правото на Съюза (в случая: член 101 ДФЕС)? При утвърдителен отговор на този въпрос: 2) В такъв случай на паралелно прилагане на европейското и националното законодателство в областта на конкуренцията налице ли е един и същ защитен правен интерес? 3) Освен това от значение ли е за целите на прилагането на принципа ne bis in idem дали в по-ранното решение за налагане на глоба, прието от орган по конкуренция на държава членка, са взети предвид от фактическа страна последиците от нарушението на лоялната конкуренция на територията на другата държава членка, чийто орган по конкуренция се е произнесъл едва впоследствие в рамките на провежданото от него производство съгласно правото в областта на конкуренцията? 4) Представлява ли и производство, в хода на което поради обстоятелството, че участник в него е включен в националната програма за освобождаване от глоби или за намаляване на техния размер, може да се установи само извършеното от него нарушение на правото в областта на конкуренцията, производство, в рамките на което се прилага принципът ne bis in idem, или такова обикновено установяване на нарушението може да се направи независимо от резултата от предишно производство за налагане на глоба (в друга държава членка)?“.
20

При тези условия Cour d’appel de Bruxelles (Апелативен съд Брюксел) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси: „1) Трябва ли гарантираният в член 50 от Хартата принцип [ne] bis in idem да се тълкува в смисъл, че допуска компетентният административен орган на държава членка да наложи глоба за нарушение на европейското право на конкуренцията в положение като разглежданото в случая, при което по отношение на същото юридическо лице вече окончателно e отменена административната глоба, наложена му от националния пощенски регулаторен орган за твърдяно нарушение на законодателството в областта на пощенските услуги с оглед на същите или сходни факти, доколкото не е изпълнен критерият за идентичност на защитения правен интерес, поради това че настоящото дело се отнася до две различни нарушения на две различни правни уредби, спадащи към две отделни правни сфери? 2) Трябва ли гарантираният в член 50 от Хартата принцип [ne] bis in idem да се тълкува в смисъл, че допуска компетентният административен орган на държава членка да наложи глоба за нарушение на европейското право на конкуренцията в положение като разглежданото в случая, при което по отношение на същото юридическо лице вече окончателно е отменена административната глоба, наложена му от националния пощенски регулаторен орган за твърдяно нарушение на законодателството в областта на пощенските услуги с оглед на същите или сходни факти, тъй като ограничението на принципа [ne] bis in idem е обосновано от обстоятелството, че правната уредба в областта на конкуренцията преследва допълнителна цел от общ интерес, а именно да се запази и поддържа система без нарушаване на конкуренцията във вътрешния пазар, и не надвишава подходящото и необходимото за постигането на законно преследваната от тази правна уредба цел, и/или да се защитят правото и свободата на стопанската инициатива на тези други оператори на основание член 16 от Хартата?“.
3)

Считат ли се вследствие на констатацията, съдържаща се в точка 53 от решение Ahmad/Secretary of State for the Home Department [2014] EWCA Civ 988, действащите реципрочни договорености между Обединеното кралство и Ирландия по отношение на здравното застрахователно покритие в рамките на общата зона за пътуване за „реципрочни договорености“, които съответно представляват пълно здравно застрахователно покритие за целите на член 4, параграф 1 от Правилника за имиграцията от 2016 г.?“.
46

Следва да се добави, че същото задължение се носи и от националните административни органи, сезирани от жалбоподателя в главното производство с искане за ново вписване на правото му на ползване в имотния регистър (вж. в този смисъл решение от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 38 и цитираната съдебна практика), но в нарушение на това задължение тези органи са продължили да прилагат разглежданата в главното производство национална правна уредба и съответно са отхвърлили това искане.
37

Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като отправените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).
5)

Допустимо ли е национален съд — в случай че е длъжен да установи несъвместимост на национална мярка с разпоредбите на член 15 от Директива 2002/58, тълкувани с оглед на Хартата — да ограничи действието във времето на обявяването на несъвместимостта, тъй като в противен случай би се стигнало до „породен от това хаос и увреждане на обществения интерес“ (в съответствие с подхода, възприет например в решение R (National Council for Civil Liberties) с/у Secretary of State for Home Department and Secretary of State for Foreign Affairs (2018) EWHC 975, т. 46)?
19

На 20 декември 2019 г. Комисията изпраща на Съвета работен документ на службите на Комисията, озаглавен „Union submission to the seventh meeting of the [ISWG-GHG] of the IMO in London from 23 to 27 March 2020 on the introduction of lifecycle guidelines to estimate well-to[-]tank greenhouse gas (GHG) emissions of sustainable alternative fuels to incentivise the uptake of sustainable alternative fuels at global level“ (Внасяне от Съюза на седмата среща на ISWG-GHG на ММО в Лондон от 23 до 27 март 2020 г. на предложение за въвеждане на насоки относно жизнения цикъл за оценка „от източник до резервоар“ на емисии на парникови газове от устойчиви алтернативни горива, за да се стимулира използването на устойчиви алтернативни горива на световно равнище“ (SWD(2019) 456 final).
14

Член R. 212—13 от Кодекса за околната среда, изменен с Décret du 4 octobre 2018 relatif aux schémas directeurs d’aménagement et de gestion des eaux et schémas d’aménagement et de gestion des eaux (Указ от 4 октомври 2018 г. за общите планове за устройство на водните обекти и управление на водите и плановете за устройство на водните обекти и управление на водите) (JORF от 6 октомври 2018 г., текст № 11) гласи: „За целите на член L. 212‑1, параграф IV, точка 4 предпазването на качеството на водата от влошаване се състои в това да се гарантира, че: – по отношение на екологичното състояние и екологичния потенциал на повърхностните води нито един от качествените елементи, които характеризират това състояние или този потенциал, не съответства на по-нисък клас от досегашния; – по отношение на химичното състояние на повърхностните води концентрациите на замърсителите продължават да не надвишават екологичните стандарти за качество; […] За да се прецени съвместимостта на програмите и административните решения, посочени в член L. 212‑1, параграф XI, с целта за предпазване на качеството на водите от влошаване, посочена в параграф IV, точка 4 от същия член, се вземат предвид мерките за избягване и намаляване, но не се вземат предвид краткотрайните временни въздействия без дългосрочни последици“.
28

В това отношение съгласно постоянната практика на Съда в рамките на сътрудничеството между него и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 4 декември 2018 г., Minister for Justice and Equality и Commissioner of An Garda Síochána, C‑378/17, EU:C:2018:979, т. 26 и цитираната съдебна практика).
2

Запитванията са отправени в рамките на три спора, като първият е между Gräfendorfer Geflügel- und Tiefkühlfeinkost Produktions GmbH (наричано по-нататък „Gräfendorfer“) и Hauptzollamt Hamburg (Главна митническа служба Хамбург, Германия), вторият — между F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG vertr. d. d. GmbH RAS Co. KG vertr. d. d. Komplementärin Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH (наричано по-нататък „Reyher“) и Главна митническа служба Хамбург, и третият — между Flexi Montagetechnik GmbH Zhejiang Co. KG (наричано по-нататък „Flexi Montagetechnik“) и Hauptzollamt Kiel (Главна митническа служба Кил, Германия) относно искания, от една страна, за възстановяване на парични суми, които посочените дружества са платили на различни основания на тези две митнически служби, и от друга страна, за плащането на съответните лихви.
14

На 15 януари 2019 г. при проверка на лек автомобил, управляван от WE, в който се намира и RR, с която същият живее на семейни начала и която е собственик на автомобила, са намерени наркотици. WE и RR са привлечени като обвиняеми, но след като в резултат от разследването приема, че RR не е знаела за наличието на наркотичните вещества, прокурорът прекратява наказателното производство против нея. Автомобилът обаче, за който разследването установява, че се е ползвал трайно от WE, остава иззет като веществено доказателство в съответствие с член 111 от Наказателно-процесуалния кодекс в производството против WE.
32

В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната практика на Съда само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).
21

Член 3 от Decreto legislativo n. 374 — Riordinamento degli istuti doganali e revisione delle procedure di accertamento e controllo in atrettive n. 79/695/CEE del 24 luglio 1979 e n. 82/57/CEE del 17 dicembre 1981, in tema di procedure di immissione in libera pratica delle merci, e delle direttive n. 81/177/CEE del 24 febbraio 1981 e n. 82/347/CEE del 23 aprile 1982, in tema di procedure di esportazione delle merci comunitarie (Законодателен декрет № 374 относно преустройството на митническите учреждения и преразглеждането на установителните производства и на производствата по контрол в рамките на транспонирането на Директива 79/695/ЕИО [на Съвета] от 24 юли 1979 година и на Директива 82/57/ЕИО [на Комисията] от 17 декември 1981 година относно процедурите за допускане за свободно обращение на стоките, както и на Директива 81/177/ЕИО [на Съвета] от 24 февруари 1981 година и на Директива 82/347/ЕИО [на Комисията] от 23 април 1982 година относно процедурите за износ на общностни стоки) от 8 ноември 1990 г. (обикновена притурка към GURI, бр. 291 от 14 декември 1990 г.) предвижда: „1. Митническите такси се установяват, начисляват и събират съгласно правилата на [Декрет № 43/1973] и другите митнически закони, освен ако не е предвидено друго в специалните закони, които се отнасят до тях. 2. Предвидените в общностните регламенти мита, налози и други данъци при внос и износ се установяват, начисляват и събират в съответствие с разпоредбите на тези регламенти, както и — когато те препращат към правната уредба на отделните държави членки или във всеки случай не предвиждат такива — съгласно правилата на [Декрет № 43/1973] и другите митнически закони“.
–

за BPC Lux 2 Sàrl, BPC UKI LP, Bennett Offshore Restructuring Fund Inc., Bennett Restructuring Fund LP, Queen Street Limited, BTG Pactual Global Emerging Markets and Macro Master Fund LP, BTG Pactual Absolute Return II Master Fund LP, CSS LLC, Beltway Strategic Opportunities Fund LP, EJF Debt Opportunities Master Fund LP, TP Lux HoldCo Sàrl, VR Global Partners LP, CenturyLink Inc. Defined Benefit Master Trust, City of New York Group Trust, Dignity Health, GoldenTree Asset Management Lux Sàrl, GoldenTree High Yield Value Fund Offshore 110 Two Ltd, San Bernardino County Employees Retirement Association и EJF DO Fund (Cayman) LP, от N. Da Costa Silva Vieira и M. Marques Mendes, advogados, както и от D. Guimarães et A. Dias Henriques, advogadas,
–

за Porsche Inter Auto GmbH & Co. KG и за Volkswagen AG, от H. Gärtner, F. Gebert, F. Gonsior, C. Harms, N. Hellermann, F. Kroll, M. Lerbinger, S. Lutz-Bachmann, L.‑K. Mannefeld, K.‑U. Opper, H. Posser, J. Quecke, K. Schramm, P. Schroeder, W. F. Spieth, J. von Nordheim, K. Vorbeck, B. Wolfers et B. Wollenschläger, Rechtsanwälte,
35

Необходимостта да се даде тълкуване на правото на Съюза, което да е от полза за националния съд, освен това изисква последният да определи фактическата и правната обстановка, в която се вписват поставените от него въпроси, или най-малкото да обясни фактическите хипотези, на които те се основават. Актът за преюдициално запитване трябва по-нататък да посочва и конкретните причини, поради които националният съд си задава въпроси относно тълкуването на правото на Съюза и приема за необходимо да отправи преюдициален въпрос до Съда (решение от 10 март 2022 г., Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (Пълно здравно застрахователно покритие), C‑247/20, EU:C:2022:177, т. 75 и цитираната съдебна практика).
32

За дяловите участия под установените в Директива 90/435 прагове, държавите членки трябва да определят дали и в каква степен следва да се избягва двойното икономическо облагане или верижното облагане на разпределената печалба и за тази цел да въведат, едностранно или посредством спогодби, сключени с други държави членки, механизми за ограничаване или предотвратяване на това двойно икономическо облагане или верижно облагане; това обаче не им разрешава да предприемат мерки, които противоречат на свободите на движение (вж. в този смисъл решения от 12 декември 2006 г., Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, т. 54 и от 8 ноември 2007 г., Amurta, C‑379/05, EU:C:2007:655, т. 24).
15

A, с финландско гражданство, иска от Valvira, на основание на Postgraduate Diploma in Solution Focused Therapy (диплома за следдипломна квалификация от обучение по „ориентирана към решения терапия“, наричано по-нататък „разглежданото обучение“), издадена на 27 ноември 2017 г. от University of the West of England (Университет на Западна Англия, Обединено кралство) (наричан по-нататък „UWE“), правото да ползва професионалното звание психотерапевт, което е защитено от финландската правна уредба.
26

В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, въведено с член 267 ДФЕС, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално решение, за да може да се произнесе, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно, щом като отправените въпроси се отнасят до тълкуването на правото на Съюза, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (решение от 15 юли 2021 г., The Department for Communities in Northern Ireland, C‑709/20, EU:C:2021:602, т. 54 и цитираната съдебна практика).