ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

N. EMILIOU

представено на 20 януари 2022 година ( 1 )

Дело C‑599/20

UAB „Baltic Master“

срещу

Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos,

друга страна в производството:

Vilniaus teritorinė muitinė

(Преюдициално запитване, отправено от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва)

„Преюдициално запитване — Митнически съюз — Митнически кодекс на Общността — Регламент (ЕИО) № 2913/92 — Член 29, параграф 1, буква г) — Определяне на митническата стойност — Понятие за свързани лица — Фактически контрол — Регламент (ЕИО) № 2454/93 — Член 143, параграф 1, букви б), д) и е) — Член 181a — Позиция по ТАРИК“

I. Въведение

1. В своя основополагащ труд „Богатството на народите“ Адам Смит пише, че митата „се използват от незапомнени времена“ ( 2 ). В действителност се изказва предположението, че митата върху вноса или износа на стоки са толкова стари, колкото самата търговия. При това положение произходът на съвременните мита често се проследява до елинистична Гърция, и по-специално до подаръците, които чуждестранните търговци е трябвало да дадат на гръцките владетели в замяна на закрила и преференциално третиране при осъществяваната от тях търговия ( 3 ).

2. Традиционно повечето мита са имали „специфични ставки“, определени за артикул или тегло. В днешно време обаче на територията на повечето държави митата се налагат предимно „ad valorem“, което означава, че внесените и/или изнесените стоки се облагат въз основа на тяхната парична стойност. В този случай определянето на митническата стойност, т.е. използваната методика за остойностяване на стоките, се превръща в изключително важен въпрос както за митническите органи, така и за дружествата, които декларират стойността на стоките пред митническите органи.

3. Предвид значимостта на определянето на митническата стойност за световната търговия, то е предмет на редица международни споразумения ( 4 ). В законодателството на ЕС, в което са транспонирани съответните международни инструменти, се следва методът „ad valorem“. В резултат от това и в Европейския съюз определянето на митническата стойност, в съчетание с произхода и с класирането, представляват основата за определяне на митата, дължими от вносителите, които обикновено се изчисляват като процент от митническата стойност.

4. Настоящото производство произтича от случай, в който митническите органи изпитват съмнения относно истинността на декларация, що се отнася до класификацията и стойността на определени стоки, които се внасят в Европейския Съюз. Така на Съда се осигурява възможност да направи някои уточнения относно обстоятелствата, при които за целите на определянето на приложимите мита митническите органи могат да не вземат предвид декларираната от вносителя митническа стойност на стоките и да приложат други методи за определянето на тази стойност.

II. Правна уредба

А. Правото на Европейския съюз

1. Регламент (ЕИО) № 2913/92

5. Член 29, параграфи 1 и 2 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността ( 5 ), който е приложим към момента на настъпване на събитията ( 6 ), гласи: „1. Митническата стойност на внасяни стоки е договорната им стойност, а именно, платената действително или подлежаща на плащане цена на стоките при продажбата им за износ с местоназначение в митническата територия на Общността, коригирана, при необходимост, в съответствие с разпоредбите на членове 32 и 33, при условие че: […] г) купувачът и продавачът не са свързани лица или когато са свързани лица — договорната стойност е приемлива за митнически цели съгласно параграф 2. 2. а) Когато за целите на параграф 1 се определя дали договорната стойност е приемлива, фактът, че купувачът и продавачът са свързани лица не е достатъчно основание да се счита, че договорната стойност е неприемлива. Когато е необходимо, в тези случаи се проучват обстоятелствата, свързани с продажбата, и при условие че връзката не е повлияла върху цената, договорната стойност се приема. Когато въз основа на предоставената от декларатора или получена чрез други източници информация митническите органи имат основание да считат, че връзката е повлияла върху цената, те съобщават своите основания на декларатора, като му предоставят възможност за отговор. При поискване от страна на декларатора тези основания се съобщават в писмена форма. б) При продажба между свързани лица договорната стойност се приема, а стоките се остойностяват съгласно параграф 1, когато деклараторът докаже, че тази стойност се доближава до голяма степен до една от следните стойности, определени в същия или приблизително същия момент: […] в) Определените в буква б) критерии се прилагат само по изрично искане на декларатора и служат за сравнение. Въз основа на посочената буква не могат да се установяват стойности за заместване“.

6. Член 30, параграфи 1 и 2 от Регламент № 2913/92 гласи: „1. Когато митническата стойност не може да се определи съгласно член 29, се прилагат последователно букви а), б), в) и г) от параграф 2, докато се стигне до първата от тези букви, по която въпросната стойност може да са определи. Изключение от посочения ред се допуска, ако деклараторът изяви желание букви в) и г) да бъдат разменени по ред на прилагане. Само когато тази митническа стойност не може да бъде определена чрез прилагане на дадена буква, може да се приложи непосредствено следващата буква от реда, установен съгласно този параграф. 2. Митническа стойност, определена в резултат на прилагане на този член, е: а) договорната стойност на идентични стоки, продадени с цел износ с местоназначение в Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване; б) договорната стойност на сходни стоки, продадени с цел износ с местоназначение в Общността и изнесени в същия момент или приблизително в същия момент, както и стоките, подлежащи на остойностяване; […]“.

7. На свой ред член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92 гласи: „Когато митническата стойност на внасяните стоки не може да се определи по силата [на] членове 29 или 30, тя се определя въз основа на наличните данни в Общността и чрез разумни способи, съответстващи на общите принципи и разпоредби на – Споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение по митата и търговията от 1994 г., – член VII от Общото споразумение по митата и търговията от 1994 г., – разпоредбите на тази глава“.

2. Правила за прилагане

8. Дял V от Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията от 2 юли 1993 година за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността ( 7 ), който е приложим към момента на настъпване на събитията ( 8 ), се отнася до „Митническа облагаема стойност“. Член 142, параграф 1 от Регламент № 2454/93 гласи: „За целите на настоящия дял: […] в) „идентични стоки“ означава стоките, произведени в същата страна, които са еднакви във всяко отношение, включително физическите им характеристики, качество и репутация. Незначителните различия във външния вид не изключват стоките, които в останало отношение отговарят на определението, от третирането им като идентични; г) „подобни стоки“ означава стоки, произведени в същата страна, които, въпреки че не са еднакви във всяко отношение, имат подобни характеристики и подобни съставни материали, което им дава възможност да изпълняват същите функции и да бъдат взаимнозаменими в търговско отношение; качеството на стоките, репутацията им и съществуването на запазена марка са измежду факторите, които определят дали стоките са подобни; […]“.

9. Член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93 предвижда: „1. С оглед прилагането на разпоредбите от дял II, глава 3 от Кодекса и разпоредбите на настоящия дял, за свързани лица се считат само [ако]: а) са служители или директори и в двете фирми; б) са юридически признати търговски партньори; в) са работодател и служител; г) което и да е лице пряко или косвено притежава, контролира или държи 5 % или повече от свободния брой поименни акции или акции на приносител във двете фирми; д) единият от тях пряко или косвено контролира другия; е) двамата са пряко или косвено контролирани от трето лице; ж) заедно двамата контролират пряко или косвено трето лице; [или] з) са членове на едно и също семейство. Лицата се смятат за членове на едно семейство само ако се намират в една от следните връзки: […]“.

10. Член 181а от Регламент № 2454/93 предвижда: „1. Не се налага митническите органи да определят митническата стойност на внесените стоки въз основа на метода за оценяване на сделката, когато съобразно определената в параграф 2 процедура не са получили задоволителна информация или се съмняват основателно, че декларираните стойности представляват цялата платена или платима сума по реда на член 29 от Кодекса. 2. Когато митническите органи имат съмненията, описани в параграф 1, те могат да изискат допълнителна информация съобразно член 178, параграф 4. Когато съмненията продължават, митническите органи са длъжни, преди да вземат окончателно решение, да известят заинтересованото лице, в писмен вид, ако то желае, относно основанията за съмненията си, както и да му предоставят възможност за отговор. Окончателното решение и основанията за вземането му се съобщават в писмен вид на въпросното лице“.

11. Приложение 23 към Регламент № 2454/93, озаглавено „Тълкувателни бележки относно митническата стойност“, включва тълкувателните бележки във връзка по-специално с член 29, параграфи 2 и 3 и член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92, както и с член 143, параграф 1, буква д) от Регламент № 2454/93.

12. Тълкувателните бележки във връзка с член 29, параграф 2 гласят: „1. Параграф 2, букви а) и б), описват различни начини за установяване приемливостта на стойност от сделката. 2. Параграф 2, буква а) предвижда, че когато купувачът и продавачът са свързани лица, обстоятелствата около продажбата трябва да бъдат проверени и стойността от сделката трябва да бъде приета като митническа стойност, при условие връзката да не е повлияла на цената. Намерението не е да се прави проверка на обстоятелствата във всички случаи, при които продавачът и купувачът са свързани. Такава проверка ще бъде необходима само когато има съмнения за приемливостта на цената. Ако митническите органи нямат съмнения относно приемливостта на цената, тя трябва да бъде приета без от декларатора да се изисква допълнителна информация. […] 3. Когато митническите органи не са в състояние да приемат стойността от сделката без допълнителна проверка, те трябва да дадат на декларатора възможност да представи допълнителна подробна информация, за да могат те да проверят обстоятелствата по продажбата и в този контекст, митническите органи трябва да имат готовност да проверят съответните аспекти на сделката, в т.ч. начинът, по който купувачът и продавачът организират търговските си взаимоотношения и начина, по който се е стигнало до въпросната цена, за да се определи дали връзката между тях не е повлияла на цената. Ако може да бъде доказано, че купувачът и продавачът, макар и да са свързани по смисъла на член 143 от настоящия регламент, купуват от и продават помежду си както ако не биха били свързани, това би доказало, че цената не е била повлияна от връзката между тях. […]“.

13. Тълкувателните бележки във връзка с член 31, параграф 1 гласят: „1. Митническата стойност, определена съгласно разпоредбите на член 31, параграф 1, трябва в максимално възможната степен да се [основава] на по-рано определяни митнически стойности. 2. Методите за остойностяване, които ще се използват съгласно член 31, параграф 1, трябва да са описаните в членове 29 и 30, параграф 2, обаче евентуалната гъвкавост при прилагането им би трябвало да бъде в съответствие с член 31, параграф 1. 3. Някои примери за разумна гъвкавост могат да бъдат: а) идентични стоки — изискването идентични стоки да бъдат изнасяни по или около същото време, както и остойностяваните стоки, може да се тълкува гъвкаво; основа за митническото [остойностяване] могат да бъдат идентични вносни стоки, произведени в държава, различна от […] държавата на износ на остойностяваните стоки; биха могли да се използват митническите стойности на идентични вносни стоки, които вече са били определени съгласно разпоредбите на член 30, параграф 2, букви в) и г); б) подобни стоки — изискването подобни стоки да бъдат изнасяни по или около същото време, както и остойностяваните стоки, може да се тълкува гъвкаво; основа за митническото [остойностяване] могат да бъдат подобни вносни стоки, произведени в държава, различна от […] държавата на износ на остойностяваните стоки; биха могли да се използват митническите стойности на подобни стоки, които вече са били определени съгласно разпоредбите на член 30, параграф 2, букви в) и г); […]“.

14. Тълкувателните бележки във връзка с член 143, параграф 1, буква д) гласят: „Смята се, че едно лице контролира друго, когато първото има правна или оперативна способност да упражнява ограничение върху или да насочва действията на второто“.

Б. Националното право

15. Точка 12 от правилата за прилагане на Регламент № 2913/92 и на Регламент № 2454/93 в Република Литва, одобрени с Резолюция № 1332 на правителството на Република Литва от 27 октомври 2004 г., гласи: „При прилагането на методите за определяне на митническата стойност чрез позоваване на договорната стойност на идентични или подобни стоки и на член 31 от Митническия кодекс на Общността митническите органи използват данните относно митническата стойност на стоките, събрани в обслужваната от отдел „Митници“ база данни за остойностяването на стоки за митнически цели. Процедурата за подбора на данни от тази база данни, за използването на тези данни и за формалното изготвяне на решението за определяне на митническата стойност на стоките в съответствие с данните, събрани в посочената база данни, се определят от генералния директор на отдел „Митници“.

16. Точка 7 от правилата за контрол на митническото остойностяване на внесени стоки, одобрени с Наредба № 1B 431 от 28 април 2004 г. на директора на отдел „Митници“ към Министерството на финансите на Република Литва (наричани по-нататък „правилата на отдел „Митници“), гласи: „Митническите служители използват базата данни за митническото остойностяване на стоки за митнически цели, като същата се изготвя в съответствие с установената от отдел „Митници“ процедура за следните цели: 7.1. за съпоставяне на митническата стойност на внасяните стоки с тази на внесените преди това стоки, както и за проверка дали митническата стойност на стоките е действителна; 7.2. за подбор на информацията относно стойностите и цените на стоките с цел прилагане на други методи за митническо остойностяване или изчисляване на допълнителни гаранции или обезпечения“.

17. На свой ред точка 24 от правилата на отдел „Митници“ гласи: „При приемане на решението, посочено в точка 20.4 от правилата [на отдел „Митници“] (с цел прилагане на метода за определяне на митническата стойност чрез позоваване на договорната стойност на идентични или подобни стоки), задължително се следва член 150 от разпоредбите за прилагане на Митническия кодекс на Общността. Ако при митническото оформяне е невъзможно да се изпълнят изискванията на член 150 от разпоредбите за прилагане на Митническия кодекс на Общността, митническата стойност на стоките се определя в съответствие с член 31 от Митническия кодекс на Общността (метод 6). При определяне на митническата стойност на стоките по метод 6 приложимата цена на стоките е близка до цената на идентични или подобни стоки; допустимо е обаче и по-гъвкаво прилагане на изискванията, установени за тези методи (например изискването за „90 дни“ би могло да се прилага по-гъвкаво, стоките могат да бъдат произведени и в държава, различна от държавата на стоките, за които се определя митническата стойност, може да се прилага цената на страната на износа и др.)“.

III. Фактите в основата на спора, националното производство и преюдициалните въпроси

18. Между 2009 г. и 2012 г. жалбоподателят в главното производство (UAB „Baltic Master“) внася в Литва различни количества стоки от малайзийски произход, закупени от дружеството Gus Group LLC. Тези стоки са описани в митническите декларации като климатични машини и части за тях и са декларирани с различни кодове по ТАРИК ( 9 ), ( 10 ), като се посочва общото тегло на тези части в килограми. Като митническа стойност на спорните стоки в тези декларации жалбоподателят посочва договорната стойност, т.е. цената, посочена в издадените му фактури.

19. След като извършва определени проверки на дейността на жалбоподателя във връзка с вноса на тези стоки, Vilniaus teritorinė muitinė (Регионален митнически орган на Вилнюс) стига до заключението, че стоките е трябвало да бъдат описани като „части за климатични машини“ и да бъдат декларирани под друг код по ТАРИК ( 11 ). Регионалният митнически орган на Вилнюс също така счита, че декларираната договорна стойност не може да бъде приета, тъй като жалбоподателят и продавачът трябва да се считат за свързани лица за целите на определянето на митническата стойност, както и че стойността на спорните стоки не може да се определи чрез нито един от методите, посочени в членове 29 и 30 от Регламент № 2913/92.

20. В съответствие с това Регионалният митнически орган на Вилнюс определя митническата стойност на стоките в съответствие с член 31 от Регламент № 2913/92, като за тази цел се позовава на наличните данни в митническата информационна система за определяне на стойността на стоките за митнически цели (наричана по-нататък „базата данни PREMI“). По-специално литовските органи определят митническата стойност на стоките, внесени от жалбоподателя, като използват съдържащите се в договор данни за стоки от същия производител, внесени от друго дружество под същото наименование и код по ТАРИК. Това е единственият случай на износ от Малайзия със същия код по ТАРИК, регистриран в националната база данни PREMI през 2010 г. Митническите органи прилагат договорната стойност, посочена в този случай, към стойностите на стоките, декларирани от жалбоподателя през периода 2009—2011 г.

21. Жалбоподателят обжалва решението на Регионалния митнически орган на Вилнюс пред Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (отдел „Митници“ към Министерството на финансите на Република Литва). След като разглежда жалбата на жалбоподателя, отдел „Митници“ потвърждава решението на Регионалния митнически орган на Вилнюс. Жалбоподателят обжалва решението на отдел „Митници“ пред Mokestinių ginčų komisja prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (Комисия по данъчни спорове към правителството на Република Литва). Този орган потвърждава обжалваното решение на отдел „Митници“ към Министерството на финансите на Република Литва.

22. Жалбоподателят обжалва решението на Комисията по данъчни спорове към правителството на Република Литва пред Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд Вилнюс, Литва), като същевременно иска да се отправи преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз относно тълкуването на някои разпоредби от Регламент № 2913/92 и от Регламент за изпълнение № 2454/93.

23. Vilniaus apygardos administracinis teismas (Окръжен административен съд Вилнюс) отхвърля жалбата на жалбоподателя. След разглеждането на въззивната жалба на жалбоподателя Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) потвърждава първоинстанционното решение.

24. След постановяването на решение на Европейския съд по правата на човека, съгласно което съдилищата на Република Литва не са мотивирали надлежно отказа си да отправят преюдициално запитване до Съда на Европейския съюз и следователно са нарушили член 6, параграф 1 от Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи ( 12 ), Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) възобновява производството по това дело с административен характер. Тъй като обаче има съмнения относно правилното тълкуване на приложимите разпоредби от правото на Съюза, този съд решава да спре производството и да отправи до Съда на Европейския съюз следните преюдициални въпроси: „1. Трябва ли член 29, параграф 1, буква г) от [Регламент № 2913/92] и член 143, параграф 1, букви б), д) или е) от [Регламент № 2454/93] да се тълкуват в смисъл, че купувачът и продавачът се смятат за свързани лица в случаи като разглеждания, когато при липса на документи (официални данни), доказващи търговско партньорство или контрол, въз основа на обективни доказателства обстоятелствата във връзка със сключването на сделки са характерни не за извършване на икономически дейности при нормални условия, а по-скоро за случаи, в които: 1) са налице особено тесни търговски отношения, основани на висока степен на взаимно доверие между страните по сделката; или 2) една от страните по сделката контролира другата страна или и двете страни по сделката се контролират от трета страна? 2. Трябва ли член 31, параграф 1 от [Регламент № 2913/92] да се тълкува в смисъл, че не допуска определянето на митническата стойност въз основа на информацията, съдържаща се в национална база данни относно една-единствена митническа стойност на стоки с един и същ произход, които са класирани в една и съща позиция по ТАРИК, макар и да не са подобни по смисъла на член 142, параграф 1, буква г) от [Регламент № 2454/93]?“.

25. Писмени становища представят Baltic Master, чешкото, естонското, испанското, френското и литовското правителство, както и Европейската комисия. Всички те, както и нидерландското правителство са изслушани в съдебното заседание, проведено на 17 ноември 2021 г.

IV. Анализ

А. По първия въпрос

26. С първия си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 и член 143, параграф 1, букви б), д) или е) от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че купувачът и продавачът се считат за „свързани лица“, когато въпреки липсата на доказателства за наличието на търговско партньорство или контрол обстоятелствата във връзка със сключването на сделки сочат не за извършване на икономически дейности при нормални условия, а за особено тесни търговски отношения или за фактически контрол между въпросните лица.

27. С цел да се даде отговор на запитващата юрисдикция, първо ще припомня основните принципи на системата на ЕС за определяне на митническата стойност (1). След това ще разгледам повдигнатите от запитващата юрисдикция въпроси относно тълкуването и ще предложа начин, по който описаната по-горе рамка може да бъде приложена към случаи като разглеждания в главното производство (2).

1. Системата на ЕС за определяне на митническата стойност

28. Най-напред следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика правната уредба на Съюза относно митническото остойностяване цели „да установи справедлива, еднообразна и неутрална система, която изключва използването на произволно определени или фиктивни митнически стойности“ ( 13 ). С член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92 се установява принципът, че митническата стойност на стоките е договорната им стойност, т.е. действително платената или подлежаща на плащане цена, коригирана при необходимост ( 14 ).

29. Този принцип обаче е обвързан с някои условия, едно от които — съгласно буква г) от същата разпоредба — е купувачът и продавачът да не са свързани лица или, в случай че са, договорната стойност да е приемлива за митнически цели ( 15 ). Обхватът на това условие е пояснен по-специално в член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93 и в член 29, параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92.

30. От една страна, в член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93 се изброяват ситуациите, в които икономическите оператори се считат за „свързани лица“ за целите на правилата за определяне на митническата стойност.

31. От друга страна, в член 29, параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92 се уточнява, че фактът, че купувачът и продавачът са свързани лица, не е достатъчен, за да може да се предположи, че е възможно цената на стоките — и следователно договорната стойност — да е повлияна от особените отношения между тези страни ( 16 ). Всъщност, въпреки че става въпрос за свързани лица, декларираната договорна стойност е приемлива, ако връзката между тях не е повлияла на цената на стоките.

32. За да се удостовери това, в член 29, параграф 2, буква а) от Регламент № 2913/92 се посочва, че трябва да се проверят „обстоятелствата по продажбата“ в светлината на предоставената информация от декларатора. В това отношение не бива да се забравя, че договорната стойност трябва да отразява реалната икономическа стойност на въпросната стока и да отчита „всички елементи на тази стока, които имат икономическа стойност“ ( 17 ).

33. Именно в този контекст сега ще пристъпя към разглеждане на повдигнатия от запитващата юрисдикция въпрос относно тълкуването.

2. Настоящият случай

34. В преюдициалното си запитване запитващата юрисдикция поддържа, че по делото, с което е сезирана, липсват доказателства, свидетелстващи за наличието на правоотношение между продавача и купувача от вида, посочен в член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93.

35. Въпреки това запитващата юрисдикция изтъква, че редица фактически елементи дават основание да се приеме, че продавачът и купувачът имат особено тясна връзка, в резултат на което сделките между тези лица са сключени и изпълнени при условия, които не са характерни за обичайната търговска практика. Според запитващата юрисдикция, изглежда, не са налице обективни условия, които да обосновават тези сделки от икономическа гледна точка.

36. В това отношение запитващата юрисдикция изтъква следните факти: i) продавачът и жалбоподателят са свързани чрез дългосрочни търговски отношения; ii) доставката на стоките е извършена без сключването на договори за продажба, предвиждащи доставка, плащане или връщане на стоките и други специфични за тези сделки условия; iii) доставката на стоките е извършена без авансово плащане и въпреки факта, че жалбоподателят дължи значителни суми на продавача във връзка с предходни доставки; iv) не са предвидени никакви мерки за принудително изпълнение или за смекчаване на риска (авансови плащания, обезпечения, гаранции, лихви за забава и др.), които са обичайни в практиката, независимо от особено високата стойност на сделките, предмет на спора; v) няма доказателства, които да сочат, че продавачът по принцип упражнява контрол върху плащането и върху други задължения; vi) установени са случаи, в които лица, работещи за дружеството на жалбоподателя, са упълномощени да действат от името на продавача и използват фирмения му печат.

37. Запитващата юрисдикция добавя, че според нея моделите на поведение на икономически образувания, подобни на посочените, като цяло са типични в случаите, в които една от страните по сделката контролира другата или и двете са контролирани от трета страна. Ето защо, макар да няма доказателства за съществуването de jure на такъв контрол, запитващата юрисдикция е на мнение, че обстоятелствата в разглеждания случай евентуално могат да обосноват считането на продавача и жалбоподателя за фактически свързани лица по смисъла на член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 и на член 143, параграф 1, букви д) и/или е) от Регламент № 2454/93.

38. Следователно с този въпрос по същество се пита дали митническите органи могат да заключат, че две страни са „свързани“ за целите на определянето на митническата стойност, въпреки липсата на каквито и да било юридически връзки между тях, въз основа на елементи, които сочат, че едната страна фактически контролира другата или че и двете се контролират от трета страна.

39. В следващите раздели ще обясня защо считам, че отговорът на този въпрос трябва да бъде положителен. Въпреки това също така ще изкажа предположението, че съответните разпоредби на правото на ЕС (и по-специално член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 и член 143, параграф 1, букви д) и е) от Регламент № 2454/93) изискват относително предпазлив подход от страна на органите в чисто фактически ситуации. Накрая, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, ще разгледам накратко още една разпоредба (член 181а от Регламент № 2454/93), която, макар да не се споменава от запитващата юрисдикция, също може да има известно значение в настоящия случай.

а) Член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93

40. За начало е добре да се подчертае, че ситуациите, в които двама оператори се считат за „свързани лица“ за целите на определянето на митническата стойност, са изчерпателно изброени (с израза „само[ако]“) ( 18 ), който се съдържа в член 143, параграф 1 от Регламент № 2454/93.

41. С оглед на това, както изтъкват някои от страните, представили становища в рамките на настоящото производство, Съдът е посочил, че изброените в този член ситуации не трябва да се тълкуват ограничително, когато това би могло да накърни полезното действие на член 29 от Регламент № 2913/92 ( 19 ). Въз основа на това посочените страни поддържат, че разглежданият в главното производство случай може да попадне в обхвата на член 143, параграф 1, букви б), д) или е) от Регламент № 2454/93.

42. Що се отнася до член 143, параграф 1, буква б) от Регламент № 2454/93, едва ли може да се оспорва, че тази разпоредба не се отнася до изцяло фактически положения. Всъщност съгласно посочената разпоредба за „свързани“ се считат само лица, които са „юридически признати търговски партньори“ ( 20 ). Справката с текста на Регламента на различни езици потвърждава този прочит ( 21 ).

43. Тъй като запитващата юрисдикция посочва, че въз основа на наличните доказателства не може да се установи юридическа връзка между двамата оператори, според мен член 143, параграф 1, буква б) от Регламент № 2454/93 не е приложим в разглеждания случай.

44. Ситуацията по отношение на член 143, параграф 1, букви д) и е) от Регламент № 2454/93 обаче може да е различна. В действителност тези разпоредби позволяват на органите да считат двамата оператори за „свързани лица“ в ситуации, в които е налице изцяло фактически контрол. Това е така, когато единият от операторите „пряко или косвено контролира другия“ (буква д) и когато и двамата оператори са „пряко или косвено контролирани от трето лице“ (буква е). Съгласно тълкувателните бележки, съдържащи се в приложение 23 към Регламент № 2454/93, за целите на член 143, параграф 1, буква д) Article 143(1)(e) ( 22 )„[се смята], че едно лице контролира друго, когато първото има правна или оперативна способност да упражнява ограничение върху или да насочва действията на второто“ ( 23 ).

45. Разделителният съюз „или“ показва, че ситуациите на фактически контрол също са от значение за целите на тези разпоредби, като алтернатива на контрол, който е изцяло de jure. В обобщение, според мен двама оператори са „свързани лица“ за целите на определянето на митническата стойност, когато — поради съществуващи между тях правни, договорни или просто фактически връзки — въпросните сделки (както са декларирани пред органите) не могат да произтичат от действията на двама независими оператори на пазара, всеки от които демонстрира поведение, което е икономически най-рационалното или което е насочено към максимално увеличение на печалбата.

46. Очевидно е, че запитващата юрисдикция — която единствена е компетентна да прецени фактите по спора, с който е сезирана — трябва да определи дали купувачът и продавачът са „свързани лица“ поради способността на единия от тях да ограничава или да насочва действията на другия или защото трето лице може да упражнява подобна форма на контрол върху двете дружества ( 24 ).

47. При това положение, с цел да подпомогна запитващата юрисдикция, бих искал да отбележа следното.

48. Елементите, които според запитващата юрисдикция сочат към евентуални връзки между двамата оператори на пазара, несъмнено показват наличието на високо ниво на доверие между тях. Въпреки това се питам дали тези елементи — както преценени поотделно, така и разглеждани заедно — са достатъчни, за да се установи, че е налице фактически контрол съгласно член 143, параграф 1, буква д) или е) от Регламент № 2454/93.

49. Според мен тези елементи са по-скоро улики или във всеки случай въз основа на тях органите се позовават на определени презумпции.

50. В това отношение със сигурност мога да се съглася, че митническите органи трябва да могат да считат определени факти за установени при наличието на редица улики и/или въз основа на някои презумпции. Като се има предвид огромният брой операции, които трябва да се обработят ежедневно от тези органи, очевидно не може да се очаква те да основават констатациите си на толкова високи стандарти за доказване, като например приложимите към органите, разследващи престъпления.

51. Същевременно обаче операторите на пазара трябва да имат доверие във факта, че тези органи следват предвидими и надеждни методи за проверка на техните декларации. По-специално уликите трябва да са релевантни и последователни, а презумпциите да се основават на установения опит, така че да се сведе до минимум рискът от фалшиви положителни резултати ( 25 ). Всъщност, както се посочва в преамбюла на Регламент № 2913/92, Митническият кодекс има за цел да „се осигури равновесие между нуждите на митническите органи по отношение на правилното прилагане на митническото законодателство, от една страна, и правото на икономическите оператори да бъдат третирани справедливо, от друга страна […]“.

52. В съответствие с този принцип в член 29, параграф 2 от Регламент № 2913/92 е предвидена ad hoc процедура, която има за цел да позволи на органите да уточнят дали член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 е приложим към дадена ситуация, като същевременно се защитават правата на декларатора. От митническите органи се изисква да съобщят съмненията си на декларатора, така че последният да има възможност да предостави повече информация с цел да докаже, че декларираната договорна стойност е приемлива за митнически цели. Според мен, въпреки че тази процедура е предназначена най-вече за проверка на това дали декларираната цена е приемлива, нищо не пречи на органите и/или операторите да я използват, за да изяснят връзката между купувача и продавача.

53. Без да се стига до установяване на презумпция, съгласно която договорената цена между свързани лица принципно не отразява реалната икономическа стойност на стоките, член 29 от Регламент № 2913/92 облекчава до известна степен изисквания от органите стандарт за доказване. За тази цел по силата на посочения член деклараторът поема известна отговорност във връзка с отправянето на твърдения ( 26 ), а при някои обстоятелства също така той носи и част от тежестта на доказване ( 27 ).

54. Налагането на такава тежест върху деклараторите обаче не може да доведе до освобождаване на органите от задължението им да основат констатациите си за наличието на фактически контрол на конкретни доказателства, които сочат, че едната страна е в състояние да определя или да влияе върху поведението на другата страна или че трета страна би могла да упражнява подобна власт спрямо двете страни.

55. Според мен самият факт, че дадена сделка не притежава определени признаци, които обикновено характеризират подобни сделки — например наличие на писмен договор за продажба, предоставяне на обезпечения или гаранции, авансови плащания — не разкрива автоматично наличието на структурна или органична връзка между двамата оператори. Както изтъква Baltic Master, не може да се изключи възможността двама дългогодишни търговски партньори, които поддържат редовни и ползотворни търговски отношения, да осъществят своите сделки по опростен и бърз начин. По подобен начин необичайно ниската цена не е непременно индикация, че сделката е осъществена между свързани лица. Всъщност е възможно някоя от страните да е успяла да получи особено добра цена например поради финансовите затруднения на другата страна или поради особено благоприятна пазарна ситуация ( 28 ). Това не са ситуации на фактически контрол, а по-скоро са резултат от действието на нормалните пазарни сили.

56. Според мен, за да докажат наличието на фактически контрол, органите не могат да се ограничат до наблюдение и отчитане на ефекта от предполагаемия контрол (необичайно ниската цена), а в действителност трябва да установят възможната причина за предполагаемия контрол. Може да се предполага например наличието на тясно свързано управление, взаимно участие или ситуации на близост между акционерите на двете страни. Това са елементи, които евентуално могат да осигурят на органите солидна основа за прилагане на презумпцията за наличие на фактически контрол. В противен случай разсъжденията на органите се превръщат в омагьосан кръг: елементът, който поражда задълбочено разследване на отношенията между двете страни (необичайно ниската цена), става и доказателство за наличието на „твърде тесни“ отношения между тях.

57. При това положение, от съображения за изчерпателност може да е полезно да се припомни на запитващата юрисдикция, че обстоятелството, че купувачът и продавачът са „свързани лица“ по смисъла на член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92, далеч не е единствената ситуация ( 29 ), която позволява на митническите органи да отхвърлят декларираната при вноса стойност на стоките. Всъщност приложимата правна уредба на Съюза включва и други разпоредби, които позволяват на органите да изчислят тази стойност въз основа на други методи за определяне на стойността. Поне на пръв поглед една от тези разпоредби изглежда потенциално приложима в настоящия случай.

б) Член 181a от Регламент № 2454/93

58. Съгласно член 181а от Регламент № 2454/93 „[н]е се налага митническите органи да определят митническата стойност на внесените стоки въз основа на метода за оценяване на сделката, когато […] не са получили задоволителна информация или се съмняват основателно, че декларираните стойности представляват цялата платена или платима сума по реда на член 29 от Кодекса“.

59. Член 181а от Регламент № 2454/93 обхваща ситуациите, в които декларираната цена не съответства на действително платената или подлежаща на плащане цена. Тази разпоредба, която е приложима независимо от това дали купувачът и продавачът са свързани лица (de jure или de facto) или не, се отнася по-специално до случаи на измама, неверни декларации и други неверни твърдения ( 30 ). Възможно е например да са налице подправени документи или декларации, които не отразяват точно действителната сделка. Възможно е също така да са налице грешки при определянето или коригирането на „платената действително или подлежаща на плащане цена“ въз основа на критериите, предвидени в членове 29, 32 и 33 от Регламент № 2913/92, или казано по-просто — да са налице съществени грешки при попълването на изискваните документи за митническото оформяне.

60. Поради това член 181a от Регламент № 2454/93 представлява разпоредба, която като цяло допълва член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92. Всъщност, както посочва Комисията в съдебното заседание, първата разпоредба е въведена в правната уредба на Съюза едва на по-късен етап с цел да се отстранят определени пропуски.

61. Според мен член 181а от Регламент № 2454/93 се прилага, когато декларираната цена не съответства на действително платената или подлежаща на плащане цена. Член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92 се прилага, когато декларираната цена реално съответства на действително платената или подлежаща на плащане цена, но нейният размер е повлиян от отношенията между купувача и продавача. По този начин декларираната пред митническите органи стойност и в двата случая не отразява реалната икономическа стойност на стоките, поради което изглежда произволно определена или фиктивна.

62. Както заявява испанското правителство в съдебното заседание, въпреки различното си приложно поле член 181а от Регламент № 2454/93 и член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92 преследват една и съща цел (да се позволи правилното определяне на стойността на стоките) и следват до голяма степен сходна логика.

63. И двете разпоредби изискват сравнително предпазлив подход от страна на митническите органи: те трябва да разполагат с „основания“ да считат, че договорената между свързаните оператори цена е повлияна от тяхната връзка (член 29, параграф 2 от Регламент № 2913/92) ( 31 ) и да се „съмняват основателно“, че декларираната цена не е действително платената или подлежаща на плащане цена (член 181a от Регламент № 2454/93).

64. Освен това и двете разпоредби изискват от органите да изслушат съответния оператор или оператори, преди да решат да не вземат предвид декларираната стойност и да пристъпят към извършване на собствено остойностяване на стоките.

65. При това положение въпросът дали член 181а от Регламент № 2454/93 е релевантен в разглеждания случай — като алтернатива на член 29, параграф 1 от Регламент № 2913/92 — също следва да се прецени от запитващата юрисдикция.

3. Заключение по първия въпрос

66. С оглед на гореизложеното според мен на първия въпрос следва да се отговори, че член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 и член 143, параграф 1, букви д) и е) от Регламент № 2454/93 трябва да се тълкуват в смисъл, че купувачът и продавачът се считат за „свързани лица“, когато въпреки липсата на доказателства, сочещи за наличието на търговско партньорство или контрол, въз основа на обстоятелствата във връзка със сключването на сделки може да се направи обоснован извод, че едното лице фактически контролира другото или че и двете са контролирани от трето лице.

Б. По втория въпрос

67. С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92 възпрепятства определянето на митническата стойност въз основа на информацията, съдържаща се в национална база данни, относно митническа стойност на стоки с един и същ произход, които са класирани в една и съща позиция по ТАРИК, макар и да не са подобни.

68. В това отношение следва да се припомни, че членове 30 и 31 от Регламент № 2913/92 предвиждат методи за определяне на митническата стойност в случай на обстоятелства, при които не е възможно да се определи действителната договорна стойност и следователно не може да се използва основният метод за определяне на митническата стойност, предвиден в член 29 от същия кодекс.

69. Тези „субсидиарни“ методи за определяне на стойността са установени в строг йерархичен ред и се намират в отношение на субсидиарност помежду си. Следователно те са приложими последователно: когато митническата стойност не може да бъде определена чрез прилагането на даден метод, по възможност трябва да се приложи този, който непосредствено го следва в установената от Митническия кодекс поредност ( 32 ).

70. В член 30 от Регламент № 2913/92 се изброяват четири специфични метода за определяне на стойността, основани на определени правила. От своя страна член 31 от Регламент № 2913/92 предвижда метод за определяне на стойността в краен случай, до който може да се прибегне само ако не е възможно да се използва друг вариант, като той позволява стойността да се определи „въз основа на наличните данни в Общността и чрез разумни способи“, при условие че тези способи „[съответстват] на общите принципи и разпоредби“ на митническото законодателство на Съюза и на Общото споразумение по митата и търговията (наричано по-нататък „ГАТТ“).

71. Предвид доста отворената си формулировка и характера си на extrema ratio, член 31 от Регламент № 2913/92 предоставя на органите възможността да определят във всеки конкретен случай методите, които могат да се използват за определяне на стойността на въпросните стоки. По принцип тези методи следва да бъдат методите, посочени в членове 29 и 30 от същия регламент, които се прилагат с известна степен на гъвкавост ( 33 ).

72. От значение съгласно член 31 от Регламент № 2913/92 е избраните способи да са i) „разумни“; ii) основани на налични данни; и iii) съответстващи на релевантната (европейска и международна) правна уредба.

73. Според мен тези изисквания предполагат следното. На първо място, избраните способи трябва да са адекватни при конкретните обстоятелства (т.е. да могат да доведат до справедливо и обосновано определяне на стойността) и да са практични за органите (т.е. да не са прекалено сложни и времеемки). На второ място, избраните способи трябва да се основават на реални данни — по възможност „на по-рано определяни митнически стойности“ ( 34 ) — които могат да бъдат проверени от деклараторите и при необходимост — от компетентните юрисдикции. Трето, способите трябва да се вписват хармонично в системата на Съюза за определяне на митническата стойност и да не противоречат на релевантните международни инструменти.

74. Както е посочено в точка 19 по-горе, в настоящия случай митническите органи считат, че не може да се приложи нито основният метод за определяне на митническата стойност, предвиден в член 29 от Регламент № 2913/92, нито субсидиарните методи, предвидени в член 30 от същия регламент. Поради това те решават, че митническата стойност на въпросните стоки трябва да бъде определена в съответствие с „резервния“ метод, предвиден в член 31 от Регламент № 2913/92. За тази цел въпросните органи определят митническата стойност на стоките, внесени от жалбоподателя, като използват произтичащите от договор данни за стоки, внесени от друго дружество под същото наименование („части за климатични машини“) и същия код по ТАРИК (8415900090), със същия произход (Малайзия) и от същия производител. Запитващата юрисдикция отбелязва, че сделката, приета като референтна, е единственият случай на износ от Малайзия със същия код по ТАРИК, регистрирана в националната база данни през 2010 г.

75. Очевидно не е задача на Съда да проверява дали в настоящия случай митническите органи правилно са прибягнали до метода за определяне на митническата стойност, предвиден в член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92, тъй като не е било възможно да се приложат нито член 29, нито член 30 от този кодекс.

76. При това положение — ако се върнем към въпроса, повдигнат от запитващата юрисдикция — според мен член 31 от Регламент № 2913/92 по принцип не възпрепятства определянето на стойността на стоките въз основа на произтичащи от договор данни, регистрирани в национална база данни, във връзка с осъществения в предходни години внос на стоки, класирани под същия код по ТАРИК и със същия произход.

77. Макар че пратката, използвана като референтна, не се отнася непременно до „идентични стоки“ или „подобни стоки“ по смисъла на член 30, параграф 2, букви а) и б) от Регламент № 2913/92, фактът, че и двете пратки се отнасят до стоки, класирани под един и същ код по ТАРИК, е показателен за разумна степен на сходство между тези стоки. Според мен такова сходство може да е напълно достатъчно при определянето на стойността на някои стоки съгласно член 31 от Регламент № 2913/92, ако не са известни други характеристики на въпросните продукти. На практика органите прилагат метода за определяне на митническата стойност въз основа на договорната стойност на подобни стоки ( 35 ), като тълкуват гъвкаво понятието „подобни стоки“ ( 36 ).

78. В този контекст едва ли е необходимо да се припомня, че ТАРИК се „основава на Комбинираната номенклатура“, която представлява основният инструмент за класифициране на стоките в Европейския съюз, базирайки се на Хармонизираната система (наричана по-нататък „ХС“) на Световната митническа организация. Поради това целта на кодовете по ТАРИК е да отразяват начина, по който даден продукт се класифицира във всички държави, приели ХС ( 37 ). С цифровизацията на митниците ТАРИК става лесно достъпна както за търговците, така и за органите посредством публична база данни, като по този начин се повишават прозрачността и правната сигурност.

79. Вярно е, че съответният код по ТАРИК, използван в настоящия случай, е остатъчен и генеричен ( 38 ). Въпреки това определянето на конкретния код по ТАРИК от митническите органи се основава на информацията, предоставена от самия вносител. В това отношение трябва да се има предвид, че системата на ЕС за определяне на митническата стойност се основава на предпоставката, че информацията, необходима за прилагането на митническите правила към стоките, се определя най-вече въз основа на информацията, предоставена от декларатора, а не на направени от митническите органи констатации ( 39 ). В по-общ план личната оценка на задълженията във връзка със стоките, обхванати от подадена пред митническите органи декларация, обикновено се счита за един от принципите, на които се основава законодателството на Съюза в посочената област. В този контекст ролята на органите се ограничава най-вече до проверка и удостоверяване на декларациите и при необходимост до тяхното коригиране ( 40 ). От органите не може да се очаква да изпълняват времеемки задачи, с които да „вършат работата“ на деклараторите и да преизчисляват техните задължения въз основа на информация и данни, които не са лесно достъпни.

80. В това отношение следва също така да се добави, че Съдът вече е постановил, че цената, посочена в рамките на една-единствена продажба, която се е състояла преди разглежданата продажба, въз основа на която е изготвена митническата декларация в съответния случай, може да представлява „налични данни“ в Съюза, които член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92 позволява да се използват като основа за определяне на митническата стойност. Съдът е приел, че позоваването на тази цена представлява средство за определяне на посочената стойност, което е едновременно „разумно“ по смисъла на член 31, параграф 1 и съвместимо с общите принципи и разпоредби на международните договори, както и с разпоредбите, на които се позовава същият този член 31, параграф 1 ( 41 ).

81. Не виждам никаква причина, поради която тези констатации да не са приложими и в разглеждания случай.

82. При все това съм съгласен с Baltic Master, че би било за предпочитане на равнището на Съюза да се извърши проверка на данните във връзка с вноса на съответните стоки през релевантния период ( 42 ). Запитващата юрисдикция обаче трябва да провери дали е имало такива данни и ако са били налице, дали те могат да поставят под съмнение констатациите на митническите органи.

83. С оглед на гореизложеното според мен на втория въпрос следва да се отговори в смисъл, че член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92 допуска определянето на митническата стойност въз основа на информацията, съдържаща се в национална база данни, относно митническа стойност на стоки с един и същ произход, които са класирани в една и съща позиция по ТАРИК, макар да не са идентични или подобни.

V. Заключение

84. С оглед на всички изложени съображения предлагам на Съда да отговори на поставените от Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Върховен административен съд на Литва) преюдициални въпроси по следния начин: – По силата на член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92 и на член 143, параграф 1, букви д) и е) от Регламент № 2454/93 купувачът и продавачът се считат за „свързани лица“, когато въпреки липсата на доказателства, сочещи за съществуването на търговско партньорство или контрол, въз основа на обстоятелствата във връзка със сключването на сделки може да се направи обоснован извод, че едното лице фактически контролира другото или че и двете са контролирани от трето лице; – Член 31, параграф 1 от Регламент № 2913/92 допуска определянето на митническата стойност въз основа на информацията, съдържаща се в национална база данни, относно митническа стойност на стоки с един и същ произход, които са класирани в една и съща позиция по ТАРИК, макар да не са идентични или подобни.

( 1 ) Език на оригиналния текст: английски.

( 2 ) Смит, А. Богатството на народите: Изследване на неговата природа и причини. 1776 г., книга V, глава II, част II.

( 3 ) Вж. Asakura, H. World History of the Customs and Tariffs. World Customs Organization, 2003, p. 19 et 20, и Wolffgang, H‑M. Emerging Issues In European Customs Law. — World Customs Journal, Vol. 1, No 1, 2007, p. 3 et 4.

( 4 ) Споразумението за прилагане на член VII от Общото споразумение за митата и търговията (наричано по-нататък „ГАТТ“ или „Споразумението на СТО за митническата стойност“) е само едно от тези споразумения. Общо по тази тема вж. Rosenow, S. et O’Shea, B.J. A Handbook on the WTO Customs Valuation Agreement. World Trade Organization and Cambridge University Press, 2010.

( 5 ) ОВ L 302, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58.

( 6 ) Правното действие на Регламент № 2913/92 се прекратява на 30 април 2016 г., след като е отменен и заменен с Регламент (ЕО) № 450/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2008 година за създаване на Митнически кодекс на Общността (Модернизиран митнически кодекс) (ОВ L 145, 2008 г., стр. 1). На свой ред последният е отменен и заменен с Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 9 октомври 2013 година за създаване на Митнически кодекс на Съюза (ОВ L 269, 2013 г., стр. 1), който е в сила понастоящем.

( 7 ) ОВ L 253, 1993 г. стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 7, стр. 3.

( 8 ) Този регламент е отменен с Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/481 на Комисията от 1 април 2016 година за отмяна на Регламент (ЕИО) № 2454/93 на Комисията за определяне на разпоредби за прилагане на Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета за създаване на Митнически кодекс на Общността (ОВ L 87, 2016 г., стр. 24).

( 9 ) Наименованието ТАРИК обозначава „Интегрирана тарифа на Европейския съюз“: вж. член 2 от Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (ОВ L 256, 1987 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3), изменен.

( 10 ) Според Baltic Master тези кодове са 8415200090, 8415820090 и 8415101000.

( 11 ) Код 8415900090.

( 12 ) ЕСПЧ, 16 април 2019 г., Baltic Master Ltd. с/у Литва, CE:ECHR:2019:0416JUD005509216.

( 13 ) Решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др. (C‑116/12, EU:C:2013:825, т. 36 и цитираната съдебна практика).

( 14 ) Цената може да бъде коригирана в съответствие с членове 32 и 33 от същия регламент. В тези разпоредби се посочват елементи, чиято стойност следва или не следва да бъде добавена към действително платената или подлежаща на плащане цена на въпросните стоки.

( 15 ) Член 29, параграф 1, буква г) от Регламент № 2913/92.

( 16 ) В подобен смисъл е и заключението на генералния адвокат Mengozzi по дело Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2015:701, т. 15).

( 17 ) Решение от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др. (C‑116/12, EU:C:2013:825, т. 40 и цитираната съдебна практика).

( 18 ) Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Mengozzi по дело Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2015:701, т. 18).

( 19 ) Вж. решение от 21 януари 2016 г., Stretinskis (C‑430/14, EU:C:2016:43, т. 27).

( 20 ) Курсивът е мой.

( 21 ) Вж. по-специално текста на френски език („juridiquement“), на италиански език („veste giuridica“), на испански език („jurídicamente“), на шведски език („juridiskt“) и на гръцки език („νομική άποψη“).

( 22 ) Въпреки че посочената бележка се отнася само до член 143, параграф 1, буква д), според мен изложеният в нея принцип е приложим mutatis mutandis и по отношение на буква е) от същата разпоредба.

( 23 ) Курсивът е мой. Що се отнася до думата „оперативна“, текстът на Регламента на други езици потвърждава недвусмислено, че тази дума се отнася до ситуации на фактически контрол: вж. по-специално текста на френски език („en droit ou en fait“), на италиански език („di diritto o di fatto“) и на гръцки език („εξουσία καταναγκασμού ή κατευθύνσεως“).

( 24 ) Вж. в този смисъл решение от 9 юли 2020 г., Директор на Териториална дирекция Югозападна — Агенция „Митници“ (C‑76/19, EU:C:2020:543, т. 67 и 68).

( 25 ) В този контекст едва ли е необходимо да добавям, че във всеки случай операторите на пазара имат право да оспорят преценката на органите пред националните съдилища, както е направило дружеството Baltic Master в настоящия случай. Вж. в този смисъл решение от 13 март 2014 г., Global Trans Lodzhistik (C‑29/13 и C‑30/13, EU:C:2014:140) и заключението на генералния адвокат Cruz Villalón по дело DP grup (C‑138/10, EU:C:2011:378, т. 44).

( 26 ) Вж. член 29, параграф 2, буква а) („[п]ри поискване от страна на декларатора“) и член 29, параграф 2, буква в) („по изрично искане на декларатора“).

( 27 ) Вж. член 29, параграф 2, буква б) („когато деклараторът докаже“).

( 28 ) Да отчетем например факта, че при продажбата на суров нефт през пролетта на 2020 г., по време на пика на пандемията от COVID‑19, за първи път в историята са отчетени отрицателни цени.

( 29 ) При условие, както беше споменато, че техните отношения действително са повлияли върху цената на стоките (вж. по-горе, точка 31 от заключението).

( 30 ) Вж. решение от 9 март 2017 г., GE Healthcare (C‑173/15, EU:C:2017:195, т. 38—40). Вж. също заключението на генералния адвокат Mazák по дело Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2007:501, т. 61—65).

( 31 ) В това отношение в тълкувателната бележка във връзка с член 29, параграф 2 се посочва, че проверката на обстоятелствата, свързани с продажбата, е необходима само когато „има съмнения за приемливостта на цената“ (курсивът мой).

( 32 ) Вж. в този смисъл решения от 12 декември 2013 г., Christodoulou и др. (C‑116/12, EU:C:2013:825, т. 41—43) и от 9 ноември 2017 г., LS Customs Services (C‑46/16, EU:C:2017:839, т. 43). Вж. също заключението на генералния адвокат Wahl по дело Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:64, т. 28—30).

( 33 ) Вж. тълкувателната бележка във връзка с член 31, параграф 1, посочена по-горе в точка 13 от настоящото заключение. В този смисъл вж. също заключението на генералния адвокат Wahl по дело Oribalt Rīga (C‑1/18, EU:C:2019:64, т. 28—30).

( 34 ) Пак там.

( 35 ) Член 30, параграф 2, буква б) от Регламент № 2913/92.

( 36 ) Член 142, параграф 1, буква г) от Регламент № 2454/93 и тълкувателните бележки във връзка с член 31, параграф 1.

( 37 ) Поради тази причина, макар Комисията, която отговаря за управлението и публикуването на ТАРИК, да разполага с известна свобода на действие при определянето на обхвата на митническите позиции, установени въз основа на ХС, тя няма право да променя техния предмет. Вж. в този смисъл заключението на генералния адвокат Tizzano по дело CBA Computer (C‑479/99, EU:C:2001:119, т. 40 и цитираната съдебна практика).

( 38 ) Вж. по-горе точка 19 от настоящото заключение.

( 39 ) Вж. в този смисъл решение от 15 септември 2011 г., DP grup (C‑138/10, EU:C:2011:587, т. 33 и 34).

( 40 ) По този въпрос вж. подробно Walsh, T. European Union Customs Code. Wolters Kluwer, 2015, 67—73.

( 41 ) Вж. например решение от 28 февруари 2008 г., Carboni e derivati (C‑263/06, EU:C:2008:128).

( 42 ) Мимоходом искам да отбележа, че съответните разпоредби се отнасят до идентични и подобни продукти, продадени с цел износ „с местоназначение в Общността“ (член 30, параграф 2 от Регламент № 2913/92), и до „наличните данни в Общността“ (член 31, параграф 1 от същия регламент).