ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ

M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA

представено на 9 юли 2019 година ( 1 )

Дело C‑414/18

Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo

срещу

Banca d’Italia

(Преюдициално запитване, отправено от Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Регионален административен съд Лацио, Италия)

„Преюдициално запитване — Допустимост — Липса на компетентност на национална юрисдикция да упражнява контрол за законосъобразност върху актовете на Единния съвет за преструктуриране — Задължение за обжалване на актовете на Единния съвет за преструктуриране пред Общия съд — Хармонизиране на законодателствата — Банков съюз — Възстановяване и преструктуриране на кредитни институции — Редовни и извънредни вноски в Националния фонд за преструктуриране — Определяне на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2016 г. — Вноски на кооперативните кредитни банки — Коригиране на вноските в зависимост от рисковия профил — Член 5, параграф 1 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 — Изключване на определени задължения от изчисляването на вноските“

1. Преюдициалното запитване по настоящото дело дава възможност на Съда да изясни два спорни въпроса във връзка с вноските, които кредитните институции трябва да плащат в Единния фонд за преструктуриране (наричан по-нататък „ЕФП“) или в националните фондове за преструктуриране (наричани по-нататък „НФП“) за тяхното финансиране: – От една страна — кой трябва да упражнява съдебен контрол върху решенията на Единния съвет за преструктуриране (наричан по-нататък „ЕСП“) относно тези вноски, когато те се съобщават на банковите институции от национален орган за преструктуриране (наричан по-нататък „НОП“) като Banca d’Italia. – От друга страна — дали за изчисляването на вноските в НФП трябва да се вземат предвид вътрешните задължения между членовете на една и съща група от кредитни банки и евентуалното им изключване.

I. Правна уредба

А. Правото на Съюза

1. Разпоредби относно вноските на кредитните институции в НФП в рамките на Съюза

а) Директива 2014/59/ЕС ( 2 )

2. Препращам към заключението, което представих наскоро по дело C‑255/18, State Street Bank International ( 3 ) относно възпроизвеждането на членове 100, 102, 103 и 104 от посочената директива.

б) Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 ( 4 )

3. В съображения 8 и 9 се посочва: „(8) При групите изчисляването на вноските на индивидуално равнище би довело до двойно отчитане на някои пасиви при определянето на основната годишна вноска на отделните дружества от групата, тъй като задълженията, свързани със споразуменията, които дружествата от една и съща група сключват помежду си, са част от общите пасиви, които се взимат предвид при определянето на основната годишна вноска на всяко дружество от групата. Поради това определянето на основната годишна вноска следва да бъде допълнително уточнено за групите, така че да се отчете взаимосвързаността на дружествата от групата и да се избегне двойното отчитане на вътрешногруповите експозиции. […] (9) При изчисляването на основната годишна вноска на дадено дружество от група, общите пасиви, които следва да се вземат предвид, не следва да включват задълженията, възникнали от договор на дружеството с друго дружество от същата група. Това изключение обаче следва да бъде приложимо единствено в случаите, когато всички дружества в групата са установени в Съюза, включени са на пълна основа в една и съща консолидация и подлежат на подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и при условие че няма настоящи или прогнозирани съществени практически или правни пречки пред бързото събиране на съответните вземания, когато станат изискуеми. Това следва да предотврати изключването на задълженията от основата за изчисляване на вноските, ако не съществуват гаранции, че експозициите към вътрешногрупово кредитиране ще бъдат уредени, ако финансовото състояние на групата се влоши. […]“.

4. В член 4 („Определяне на годишните вноски“) се предвижда: „1. Органите за преструктуриране определят годишните вноски, които се плащат от всяка институция пропорционално на нейния профил на риска, въз основа на информацията, предоставена от институцията в съответствие с член 14, и при прилагането на методиката, описана в настоящия раздел. 2. Органът за преструктуриране определя годишната вноска, посочена в параграф 1, въз основа на годишното целево равнище на механизма за финансиране на преструктурирането, като се вземе предвид целевото равнище, което трябва да бъде постигнато до 31 декември 2024 г. в съответствие с член 102, параграф 1 от Директива [2014/59], и въз основа на средния размер на гарантираните депозити за предходната година, изчислен на тримесечна база, на всички институции, лицензирани на територията, за която се простират правомощията му“.

5. В член 5 („Корекции за риск за основната годишна вноска“) се установява: „1. Вноските, посочени в член 103, параграф 2 от Директива [2014/59], се изчисляват, като се изключат следните задължения: a) вътрешногруповите задължения по сделки, сключени от институцията с друга институция, която е част от същата група, при условие че са спазени всички от изброените условия: i) всяка от институциите е установена в Съюза; ii) всяка от институциите е обхваната в пълна степен от същия консолидиран надзор в съответствие с членове 6—17 от Регламент (ЕС) № 575/2013 [на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1)] и от подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска; iii) понастоящем липсват, а и не се очакват съществени практически или правни пречки пред бързото изплащане на задължението, когато стане изискуемо; […] е) когато става въпрос за институции, работещи с насърчителни заеми — задълженията на посредническата институция към иницииращата или друга насърчителна банка или друга посредническа институция, както и задълженията на иницииращата насърчителна банка към финансиращите я страни, доколкото размерът на тези задължения съответства на насърчителните заеми на тази институция“.

2. Разпоредби относно вноски на кредитните институции в ЕФП в рамките на банковия съюз

а) Регламент (ЕС) № 806/2014 ( 5 )

6. Съгласно съображение 120: „ЕМП обединява Съвета за преструктуриране, Съвета, Комисията и органите за преструктуриране на участващите държави членки. Съдът е компетентен да упражнява контрол за законосъобразността на решенията, приети от Съвета за преструктуриране, Съвета и Комисията, в съответствие с член 263 ДФЕС, както и да определя тяхната извъндоговорна отговорност. Освен това Съдът, в съответствие с член 267 ДФЕС, е компетентен да [се произнася по преюдициални запитвания от] националните съдебни органи относно действителността и тълкуването на актовете на институциите, органите или агенциите на Съюза. Националните съдебни органи следва да бъдат компетентни в съответствие с националното си право за контрола за законосъобразност на решенията на органите за преструктуриране на участващите държави членки при упражняване на правомощията, предоставени им с настоящия регламент, както и да определят тяхната извъндоговорна отговорност“.

7. В член 67 се установява: „1. Създава се Единен фонд за преструктуриране (наричан по-долу „Фондът“). Той се попълва в съответствие с правилата за прехвърляне на средствата, набрани на национално равнище, към Фонда, както е предвидено в Споразумението. […] 3. Съветът за преструктуриране е собственик на Фонда. 4. Националните органи за преструктуриране набират вноските по членове 69, 70 и 71 от субектите по член 2 и ги прехвърлят на Фонда в съответствие със Споразумението“.

8. По отношение на предварителните вноски в член 70 се предвижда: „1. Индивидуалната вноска на всяка институция се набира най-малко веднъж годишно и се изчислява пропорционално на сумата на задълженията ѝ (с изключение на собствения капитал) минус гарантираните депозити, по отношение на съвкупните задължения (с изключение на собствения капитал) минус съвкупните гарантирани депозити, на всички лицензирани институции на териториите на всички участващи държави членки. 2. Съветът за преструктуриране ежегодно, след консултация с ЕЦБ или с националния компетентен орган и в тясно сътрудничество с националните органи за преструктуриране, изчислява индивидуалните вноски, за да гарантира, че вноските, дължими от всички институции, лицензирани на териториите на всички участващи държави членки, не надхвърлят 12,5 % от целевото равнище. […]“.

б) Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 ( 6 )

9. В член 4 („Изчисляване на годишните вноски“) се посочва: „За всеки период на плащане на вноски Съветът за преструктуриране изчислява годишната вноска, дължима от всяка институция, въз основа на годишното целево равнище на Фонда, след като се консултира с ЕЦБ или с националните компетентни органи и в тясно сътрудничество с националните органи за преструктуриране. Годишното целево равнище се определя въз основа на целевото равнище на Фонда, посочено в член 69, параграф 1 и член 70 от Регламент (ЕС) № 806/2014, и в съответствие с методиката, определена в Делегиран регламент (ЕС) 2015/63“.

10. Съгласно член 5: „1. Съветът за преструктуриране съобщава на съответните национални органи за преструктуриране решенията си, с които се изчисляват годишните вноски на институциите, лицензирани на тяхна територия. 2. След получаване на съобщението по параграф 1 всеки национален орган за преструктуриране уведомява всяка институция, лицензирана в неговата държава членка, за решението на Съвета за преструктуриране, с което се изчислява годишната вноска, дължима от тази институция“.

Б. Националното право: Законодателен декрет № 180/2015 ( 7 )

11. Директива 2014/59 е транспонирана в италианското законодателство със Законодателен декрет № 180 от 16 ноември 2015 г.

12. Отново препращам към представеното от мен заключение по дело State Street Bank International по отношение на възпроизвеждането на член 2, параграф 1, член 3, параграф 1, член 78, член 81, параграфи 1 и 2 и член 83 от посочения законодателен декрет.

II. Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси

13. Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (наричана по-нататък „Iccrea Banca“) е банка, която може да бъде квалифицирана като банка от „второ ниво“, доколкото е начело на мрежа от кредитни институции, наричани в Италия „кооперативни кредитни банки“ (по-нататък, „BCC“) ( 8 ).

14. Предметът на дейност на Iccrea Banca е „да направи по-пълна, интензивна и ефективна дейността на кооперативните кредитни банки, като подкрепя и насърчава дейността им чрез извършването на кредитни функции, техническо посредничество и финансова помощ във всякаква форма“.

15. В няколко последователни решения ( 9 ) Banca d’Italia изисква от Iccrea Banca да заплати редовните, извънредните и допълнителните вноски в италианския НФП за 2015 г. и 2016 г., както и вноските в ЕФП за 2016 г.

16. Iccrea Banca сезира запитващата юрисдикция с жалба за отмяна на решенията на Banca d’Italia, оспорвайки методите за изчисляване на наложените вноски ( 10 ).

17. Според Iccrea Banca: – Banca d’Italia е трябвало да вземе предвид обстоятелството, че задълженията между Iccrea Banca и BCC представляват вътрешногрупови задължения и тези задължения във всеки случай е трябвало да се третират подобно на насърчителните заеми. – При изчисляването на вноските Banca d’Italia не е взела предвид специфичните особености на системата, съставена от жалбоподателя и BCC. – Banca d’Italia пренебрегнала ролята по подпомагане, която Iccrea Banca изпълнява в системата на BCC, и съществуването на „фактическа група“, за чиито задължения следва да бъдат приложени изключенията, предвидени в Делегиран регламент 2015/63. Във всеки случай те не трябва да бъдат двойно отчитани (и за тях да се дължи два пъти вноска) с оглед на принципите на пропорционалност, недопускане на дискриминация и равно третиране. – Ето защо размерът на дължимите към НФП и ЕФП вноски трябва да бъде много по-нисък от изискания.

18. В самото начало Banca d’Italia твърди, че запитващата юрисдикция не е компетентна да се произнесе по исканията на Iccrea Banca относно вноските в ЕФП за 2016 г. Тя прави и други процесуални възражения ( 11 ) и твърди по същество, че: – Между Iccrea Banca и BCC не съществуват действителни отношения на контрол или решаващо влияние, за да е изпълнено изискването по член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63. – Не може да се придаде правна стойност на чисто фактическо обстоятелство като „търговска цел“, която Iccrea Banca преследва чрез своите договорни отношения с BCC. Не е достатъчно също така Iccrea Banca да упражнява функция на „обслужваща“ банка в системата на BCC. – Следователно спрямо задълженията по отношение на BCC не може да се прилага привилегировано третиране.

19. При тези обстоятелства Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Регионален административен съд Лацио, Италия) поставя на Съда следните преюдициални въпроси: „Недопустимо ли е — съгласно член 5, параграф 1, по-специално букви а) и е) от Регламент № 2015/63, тълкуван с оглед на принципите, установени в този източник на правото, както и в Директива № 2014/59, в Регламент № 2014/806 и в член 120 от Договора за функционирането на Европейския съюз и въз основа на основните правила за равно третиране, недопускане на дискриминация и пропорционалност, установени в член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз, както и с оглед на забраната за двойно плащане — при изчисляване на вноските по член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 режимът, предвиден за вътрешногруповите задължения, да се прилага и в случай на „фактическа“ група или в случай на съществуваща взаимосвързаност между дадена институция и други банки в една и съща система и от друга страна, отново с оглед на горепосочените принципи, може ли преференциалното третиране, предвидено за насърчителни задължения в същия член 5, да се приложи по аналогия и спрямо задълженията на дадена банка от така нареченото „второ ниво“ към останалите банки в системата (на кооперативните кредитни банки), или посочената характеристика на дадена институция, която и в отношенията си с ЕЦБ и с финансовия пазар функционира по-конкретно като централна банка в рамките на взаимосвързана и интегрирана структура от малки банки, въз основа на действащите разпоредби трябва да доведе до някои корекции при представянето на финансовите данни от страна на Националния орган за преструктуриране към органите на Общността и при определяне на дължимите от институцията вноски към Фонда за преструктуриране въз основа на нейните действителни задължения и на нейния конкретен рисков профил?“.

20. Писмени становища са представили Iccrea Banca, Banca d’Italia, италианското и испанското правителство, както и Комисията. В проведеното на 30 април 2019 г. съдебно заседание се явяват всички посочени страни, както и ЕСП, поканен от Съда в приложение на член 24, втора алинея от Статута на Съда на Европейския съюз.

III. Анализ на преюдициалните въпроси

А. Предварителни съображения относно вноските в НФП и ЕФП

21. В заключението по дело State Street Bank International (т. 33—51) очертах основните линии на финансирането на механизмите за възстановяване и преструктуриране на банки, което е хармонизирано с Директива 2014/59. Не е необходимо да ги възпроизвеждам отново и препращам към тяхното съдържание с оглед на по-доброто разбиране на този нов нормативен феномен.

Б. Допустимост на преюдициалните въпроси

22. С решенията, срещу които Iccrea Banca е подала жалба за отмяна ( 12 ), се изисква, от една страна, заплащане на вноските в италианския НФП за 2015 г. и 2016 г. и от друга страна, заплащане на вноските в ЕФП за 2016 г.

23. В главното производство Banca d’Italia твърди, че запитващата юрисдикция не е компетентна да се произнесе по двете решения относно вноските в ЕФП за 2016 г., тъй като в действителност съдържанието им е било прието от ЕСП.

24. Запитващата юрисдикция обаче счита, че е компетентна да упражнява контрол за законосъобразност върху тези решения. Тя твърди, че „Banca d’Italia не действа само като посредник между ЕСП и кредитните институции и нейните мерки не представляват просто съобщаване на съдържанието на прието от ЕСП решение, а напротив, тя изпълнява активна и решаваща роля както във фазата на определяне на вноската, така и във фазата на събиране на самите суми чрез издаването на единна разпоредба, която поражда задължителни последици за кредитните институции“ ( 13 ).

25. Комисията също счита, че запитващата юрисдикция не е компетентна да се произнесе по законосъобразността на тези две решения на ЕСП и че по отношение на тези решения преюдициалните въпроси са недопустими.

26. В съдебното заседание испанското и италианското правителство (второто от тях само отчасти с известни нюанси) подкрепят възраженията на Banca d’Italia и на Комисията и по съображенията, които ще изложа по-долу, считам че те трябва да бъдат уважени. Във всеки случай те изискват подробен анализ, тъй като за първи път, освен ако не греша, поставят деликатния въпрос за съдебния контрол върху решенията на ЕСП относно вноските в ЕФП.

27. Нямам съмнения относно компетентността на запитващата юрисдикция да се произнесе по законосъобразността на петте решения на Banca d’Italia относно редовните, извънредните и допълнителните вноски ( 14 ) в НФП за 2015 г. и 2016 г. Това са специални решения на Banca d’Italia, в които ЕСП не участва и които са свързани с финансирането на италианския НФП. Посочените вноски се използват основно за преструктуриране на по-малко значими кредитни институции, които не са обхванати от ЕНМ (Единен надзорен механизъм) и ЕМП, но за които се прилага Директива 2014/59 и Делегиран регламент 2015/63.

28. Следователно преюдициалните въпроси са допустими по отношение на петте решения на Banca d’Italia относно вноските в НФП. Запитващата юрисдикция може да се произнесе по тяхната законосъобразност по същество в зависимост от отговора, който ще получи от Съда ( 15 ).

29. Преюдициалният въпрос следва да бъде обявен за частично недопустим в частта относно двете решения на Banca d’Italia, с които тя уведомява Iccrea Banca за размера на дължимата редовна вноска в ЕФП за 2016 г. Запитващата юрисдикция не може да се произнесе по тяхната законосъобразност, тъй като са решения на ЕСП.

30. Запитващата юрисдикция действително поставя въпроса за тълкуването на член 5 от Делегиран регламент 2015/63, без да поставя под съмнение действителността на посочените по-горе решения или, както изглежда, на решенията на ЕСП относно вноските в ЕФП за 2016 г. Тя се съсредоточава по-скоро върху споразуменията на Banca d’Italia, които прилагат на практика взетите преди това решения от ЕСП. При все това, ако запитващата юрисдикция в крайна сметка приеме, че методите за изчисляване на вноските на кооперативните кредитни институции в ЕФП за 2016 г. са неправилни, всъщност би отрекла валидността на решенията на ЕСП, които Banca d’Italia не би могла да приложи спрямо Iccrea Banca. Следователно въпросът, който се поставя в главното производство (rectius, в част от него), се отнася до законосъобразността на двете решения на ЕСП.

31. При така установената предпоставка според мен е ясно, че национална юрисдикция не може да се произнася по действителността на решенията на ЕСП, тъй като контролът за тяхната законосъобразност е от изключителната компетентност на Съда. Два са аргументите в подкрепа на това твърдение: от една страна, целесъобразността да се екстраполира логиката, на която се основава решение Berlusconi и Fininvest ( 16 ), спрямо решенията на ЕСП; от друга страна, прилагането на съдебната практика по дело TWD Textilwerke Deggendorf ( 17 ).

1. Централизиран съдебен контрол върху решенията на ЕСП

32. В решение Berlusconi и Fininvest Съдът е трябвало да се произнесе по съдебния контрол върху решения, приети в рамките на сложна административна процедура за издаване на разрешение за придобиване или увеличаване на квалифицирани дялови участия в кредитни институции в рамките на ЕНМ. Накратко, Съдът е посочил, че член 263 ДФЕС не позволява националните юрисдикции да упражняват контрол за законосъобразност върху актовете за започване, за подготовка или за изготвяне на необвързващо предложение, приети от националните компетентни органи в рамките на процедурата.

33. Това решение на свой ред се основава на две предпоставки: – Когато приетите от националните органи актове са етап от процедура, в която единствено институция на Съюза упражнява правомощието да приеме окончателно решение, без да бъде обвързана от подготвителните актове или от предложенията на националните органи, са налице актове на Съюза ( 18 ). – Когато правото на Съюза установява изключително правомощие за вземане на решение в полза на институция на Съюза, съдът на Съюза на основание изключителната си компетентност съгласно член 263 ДФЕС трябва да се произнесе по законосъобразността на окончателното решение, прието от съответната институция на Съюза. Само съдът на Съюза може да разгледа, с оглед гарантиране на ефективна съдебна защита на заинтересованите лица, евентуалните пороци на подготвителните актове или на предложенията на националните органи, които биха били от естество да засегнат валидността на окончателното решение ( 19 ).

34. Както посочих в представеното от мен заключение по цитираното по-горе дело ( 20 ), при сложни административни процедури, в които участват национални органи и органи на Съюза, упражняването на правомощието за вземане на окончателно решение е ключовият елемент, за да се определи дали съдебният контрол следва да се упражнява от съда на Съюза или от националните юрисдикции. Ако правомощието за вземане на решение принадлежи на институция на Съюза, съдебният контрол се упражнява от съда на Съюза в съответствие с член 263 ДФЕС.

35. Редовните вноски в ЕФП също се определят чрез сложна административна процедура, в която участват националните органи за преструктуриране ( 21 ), но окончателното решение се приема от ЕСП.

36. Макар и постановено по отношение на сложна административна процедура, която се различава от процедурата за определяне на вноските в ЕФП, решение Berlusconi и Fininvest може да се екстраполира върху последната. От това следва, че съдебният контрол върху решенията на ЕСП трябва да се упражнява само от съда на Съюза, както ще се опитам да обясня по-нататък.

37. С Решение SRB/ES/SRF/2016/06 от 15 април 2016 г. ЕСП определя съгласно член 54, параграф 1, буква б) и член 70, параграф 2 от Регламента за ЕМП годишния размер на предварителната вноска в ЕФП за 2016 г. за всяка една от длъжните да я заплащат кредитни институции, сред които е Iccrea Banca. Поради грешка в изчислението предварителните вноски в ЕФП за 2016 г. са коригирани с Решение на ЕСП SRB/ES/SRF/2016/13 от 20 май 2016 г. ( 22 ).

38. Двете решения са взети в съответствие с член 70, параграф 2 от Регламента за ЕМП и с член 4 от Регламент за изпълнение 2015/81. Съгласно тези разпоредби за всеки период на плащане на вноски ЕСП изчислява годишната вноска, дължима от всяка институция, въз основа на годишното целево равнище на Фонда, след като се консултира с ЕЦБ или с националните компетентни органи и в тясно сътрудничество с националните органи за преструктуриране ( 23 ).

39. В член 6 от Регламент за изпълнение 2015/81 се предвижда, че ЕСП определя формата и начина на представяне на данните, които институциите да използват, за да докладват необходимата информация за изчисляването на годишните вноски, за да се постигне по-голяма съпоставимост на докладваната информация и по-висока ефективност на нейното обработване. ЕСП постепенно е въвел на практика това правомощие, за да организира събирането на данни от страна на НОП ( 24 ).

40. В тази подготвителна фаза, като следват указанията на ЕСП, НОП се ограничават само да събират и прехвърлят на ЕСП данните за кредитните институции, като използват споменатия по-горе формат и начин на представяне. „Тясното сътрудничество“ от страна на НОП, предвидено в член 70, параграф 2 от Регламента за ЕМП, се свежда до тази дейност.

41. НОП не извършват никаква подготвителна дейност, състояща се в анализ или обработване на данните (както пояснява Banca d’Italia в рамките на съдебното заседание), нито внасят предложение за решение пред ЕСП ( 25 ). Дейността на НОП се изразява в чисто оперативно подпомагане.

42. Въз основа на данните за институциите, за които се прилага ЕНМ и ЕМП, ЕСП решава какви предварителни вноски в ЕФП трябва да заплати всяка една от тях. Единствено ЕСП може да вземе това решение, тъй като в рамките на ЕФП с европейско целево равнище на финансиране индивидуалните годишни вноски на институциите, лицензирани на територията на всички участващи държави членки, зависят от годишните вноски на всички институции, за които се прилага ЕМП ( 26 ).

43. Следователно НОП не могат да изчисляват годишните вноски в ЕФП, а решението може да бъде взето само на централно равнище. Процентът на общата годишна вноска в ЕФП следва да бъде определен от ЕСП като единствена агенция на Съюза, която разполага с глобалните обобщени данни, с депозитите на всички институции и с информацията, която дава възможност да се уточни техният рисков фактор. Ето защо единствено и само ЕСП разполага с всички необходими данни за определянето на обикновените вноски в ЕФП, като той изпълнява тази задача всяка година ( 27 ).

44. Нещо повече, ЕСП приема своето решение относно редовните вноски в ЕФП на изпълнително, а не на пленарно заседание, така че в него дори не участват представителите на НОП ( 28 ).

45. Съгласно член 5 от Регламент за изпълнение 2015/81, след като определи размера на годишните вноски на всяка институция, ЕСП уведомява компетентните НОП за решенията, в които се посочват годишните вноски на институциите, лицензирани на тяхна територия. Последната брънка в тази верига, вече от чисто формално естество, е уведомяването от НОП на всяка една от институциите под тяхна юрисдикция за „решението на Съвета за преструктуриране, с което се изчислява годишната вноска, дължима от тази институция“.

46. ЕСП не уведомява пряко отделните кредитни институции за сумата, на която възлиза годишната им вноска в ЕФП. Това уведомяване, както беше казано, се извършва от НОП, но в член 5 от Регламент за изпълнение 2015/81 се посочва дословно, че се уведомява за „решението на Съвета за преструктуриране“.

47. Процедурата за уведомяване не може да бъде изтъквана като пречка решението на ЕСП да се разглежда като това, което е, а именно същинско „решение“ по смисъла на член 288, трета алинея ДФЕС, тъй като то индивидуализира номиналният размер, който всяка кредитна институция трябва да заплати като годишна вноска в ЕФП.

48. Във връзка с решения SRB/ES/SRF/2016/06 и SRB/ES/SRF/2016/13 на ЕСП функцията на Banca d’Italia като НОП по отношение на Iccrea Banca се свежда до уведомяването за тези решения, чието съдържание Banca d’Italia не определя и не контролира. НОП нямат компетентност да променят размера на редовните вноски в ЕФП, тъй като това правомощие е запазено за ЕСП, и не разполагат с необходимите данни, за да извършват такива промени ( 29 ).

49. Не споделям тезата, защитавана от ЕСП (с известна двусмисленост) в съдебното заседание и поддържана пред Общия съд ( 30 ), съгласно която неговите решения относно годишните вноски в ЕФП имат за адресати НОП и не пораждат никакви правни последици за кредитните институции. Всъщност ЕСП твърди, че решенията му за 2016 г. са имали за адресат НОП и че те са приели национални административни актове, с които уведомяват отделните институции за размера на годишните вноски в ЕФП, като тези актове са единствените, които могат да бъдат оспорвани пред националните юрисдикции.

50. В съдебното заседание ЕСП поддържа тезата за споделена компетентност между него и НОП за вземането на решения относно годишните вноски в ЕФП. Според него става въпрос за сложна административна процедура, в която НОП извършват окончателното събиране на тези вноски ( 31 ). Тъй като в решение Berlusconi и Fininvest се застъпва виждането за единен съдебен контрол в рамките на тези процедури, ЕСП счита за целесъобразно съдебният контрол да се упражнява от националните юрисдикции с оглед на по-добрата съдебна защита и на ефективната правна сигурност.

51. Според мен доводите на ЕСП, които коренно се противопоставят на доводите на Комисията, не са убедителни и пораждат несигурност относно характеристиките на решенията, с които се определят годишните вноски в ЕФП и възможностите за съдебен контрол върху тях. Висящите пред Общия съд жалби за отмяна и практиката на НОП разкриват тази сложна панорама ( 32 ), която изисква спешно изясняване.

52. Въз основа на изложените по-горе основания считам, че при тази сложна административна процедура изключителното правомощие за вземане на решение е на ЕСП. Именно защото става въпрос за решение на институция на Съюза, в член 86, параграф 2 от Регламента за ЕМП се предвижда, че държавите членки и институциите на Съюза, както и всяко физическо или юридическо лице, могат да започнат пред Съда производство срещу решения на ЕСП в съответствие с член 263 ДФЕС ( 33 ).

53. Противно на доводите на Iccrea Banca, това твърдение не може да бъде поставено под съмнение поради позоваването на съображение 120 от Регламента за ЕМП по отношение на действията на националните юрисдикции.

54. В цитираното съображение се посочва контролът, който националните юрисдикции упражняват върху решенията на НОП в областите, в които Регламентът за ЕМП им предоставя правомощие за вземане на решение. Такъв е случаят с актовете на НОП относно редовните вноски в НФП, дължими ежегодно от по-малко значимите кредитни институции, за които не се прилага ЕНМ и ЕМП.

55. Имайки предвид като източник на вдъхновение логиката, на която се основава решение Berlusconi и Fininvest, считам, че Съдът притежава изключителната компетентност да упражнява контрола за законосъобразност върху решенията на ЕСП и действията на НОП, които си сътрудничат в рамките на тази сложна административна процедура.

2. Прилагане на съдебната практика по дело TWD Textilwerke Deggendorf

56. Съгласно съдебната практика по дело TWD Textilwerke Deggendorf, наскоро потвърдена в решение по дело Georgsmarienhütte и др. ( 34 ), физическо или юридическо лице с безспорна активна процесуална легитимация за подаване на жалба за отмяна на решение на институция на Съюза губи възможността да оспори действителността на решението пред националните юрисдикции, ако е пропуснало двумесечния срок и не е поискало отмяна пред Общия съд. По този начин се защитава правната сигурност и се отдава предимство на жалбата за отмяна пред преюдициалното запитване за преценка на действителността като подходящ процесуален способ за упражняване на контрол за законосъобразност върху решенията на институциите на Съюза.

57. В рамките на спора относно редовните вноски в ЕФП за 2016 г. на 28 юли 2017 г. Iccrea Banca подава пред Общия съд жалба за отмяна на решение SRB/ES/SRF/2016/06 на ЕСП от 15 април 2016 г., но не оспорва решение SRB/ES/SRF/2016/13 на ЕСП от 20 май 2016 г., с което се коригират предварителните вноски в ЕФП за 2016 г.

58. Общият съд приема, че жалбата е недопустима, тъй като е подадена извън срока, предвиден в член 263, шеста алинея ДФЕС ( 35 ).

59. Според мен активната процесуална легитимация на Iccrea Banca за подаването (в срок) на жалба за отмяна е безспорна, тъй като наименованието на институцията е посочено в приложението към решението, заедно със сумата, която е трябвало да заплати като редовна вноска в ЕФП за 2016 г. ( 36 ), което свидетелства, че тя е пряко и лично засегната.

60. Ето защо прилагането на съдебната практика по дело TWD Textilwerke Deggendorf води до извода, че Iccrea Banca е загубила възможността да оспори действителността на решенията на ЕСП относно редовните вноски в ЕФП за 2016 г. пред националните юрисдикции в рамките на спор относно уведомяването за решенията от страна на НОП ( 37 ).

61. Не установявам също така национален акт за изпълнение на решенията на ЕСП, който Iccrea Banca да може да оспори пред националните юрисдикции и който да ѝ позволява косвено да оспори действителността на решенията на ЕСП чрез отправяне на преюдициално запитване за преценка на действителност ( 38 ). Уведомленията за двете решения на ЕСП относно вноските в ЕФП за 2016 г. не може да се считат за обжалваеми актове на Banca d’Italia. В главното производство се оспорва законосъобразността на акта, за който е направено уведомяването, но не и наличието на пороци или недостатъци на самото уведомяване.

62. В подкрепа на горното е съдебната практика по дело Foto-Frost ( 39 ), съгласно която национална юрисдикция не може да обявява за недействителен акт на институция на Съюза и да постановява решение, което противоречи на този акт или възпрепятства неговото прилагане ( 40 ). Следователно националната юрисдикция не може да обяви за недействителни решенията на ЕСП относно вноските в ЕФП за 2016 г., нито да приеме друга мярка, която може да възпрепятства или промени тяхното прилагане.

63. Ето защо преюдициалните въпроси са недопустими в частта относно решенията на ЕСП за вноските в ЕФП за 2016 г., за които Iccrea Banca е уведомена от Banca d’Italia, и следва да се даде отговор единствено относно решенията за вноските в италианския НФП.

В. Анализ по същество: редовни вноски във фондовете за преструктуриране на кооперативни кредитни институции

64. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали с оглед на изчисляването на редовните вноски в НФП задълженията на дадена банка от така нареченото „второ ниво“ към останалите банки в системата на BCC попадат в обхвата на изключванията по член 5 параграф 1, по-конкретно букви а) и е), от Делегиран регламент 2015/63.

65. Съгласно цитираната разпоредба вноските се изчисляват, като се изключат вътрешногруповите задължения по сделки, сключени от институцията с друга институция, която е част от същата група (буква а), и задълженията по насърчителни заеми (буква е). В взаимосвързана система от BCC, каквато е системата на Iccrea Banca, отговорът зависи от начина, по който са организирани взаимоотношенията в нея.

66. Съгласно общото правило (член 103, параграф 2 от Директива 2014/59) „вноската на всяка институция е пропорционална на сумата на нейните задължения (без собствения капитал) минус гарантираните депозити спрямо общите задължения (без собствения капитал) минус гарантираните депозити на всички институции, лицензирани на територията на съответната държава членка“. В разпоредбата се допълва, че „тези вноски се коригират в зависимост от рисковия профил на институциите в съответствие с приетите съгласно параграф 7 критерии“.

67. Следователно ключовият елемент за определянето на размера на редовната вноска в НФП на кредитна институция са нейните задължения. Размерът им се използва за изчисляването на вноската, тъй като сумата на задълженията на дадена институция отразява риска, който тя представлява за НФП. Размерът на редовната вноска по принцип е резултат от прилагането на процент към сумата на задълженията на всяка кредитна институция, като по този начин се определя основата на тежестта.

68. Това общо (аритметично) правило обаче се коригира в съответствие с член 103, параграф 2, in fine от Директива 2014/59 с допълнителен технически фактор — рисковият профил на институциите.

69. Съгласно параграф 7 от цитираната разпоредба на Комисията е предоставено правомощието „да приема делегирани актове в съответствие с член 115 за уточняване на понятието за коригиране на вноските в зависимост от рисковия профил на институциите“. Тя може да взема предвид, наред с други фактори ( 41 ), „рисковите експозиции на институцията, включително и значимостта на дейности за търгуване, задбалансовите експозиции и ливъриджа“.

70. Комисията е упражнила това правомощие и е приела Делегиран регламент 2015/63, който урежда метода на изчисляване на вноските на кредитните институции в НФП и тяхното коригиране в зависимост от рисковия профил на институциите. В член 4 от Регламента отново се посочва, че годишните вноски се определят от НОП в зависимост от задълженията на кредитните институции, коригирани спрямо техния профил на риск, и въз основа на: – годишното целево равнище на НФП, което трябва да достигне 1 % от депозитите през 2024 г.; и – средния размер на гарантираните депозити за предходната година, изчислен на тримесечна база, на всички институции, лицензирани на територията, за която се простират правомощията му.

71. В член 5 от Делегиран регламент 2015/63 се предвиждат „корекции за риск за основната годишна вноска“, като в параграф 1 се установява, че вноските, посочени в член 103, параграф 2 от Директива 2014/59, се изчисляват, като се изключат няколко вида задължения. Сред тях има два вида, които са от значение за настоящото дело: вътрешногруповите задължения и задълженията, свързани с насърчителни заеми.

72. Запитващата юрисдикция поставя въпроса дали в случай на фактическа банкова група като Iccrea Banca задълженията между централната институция и свързаните BCC може да се считат за вътрешногрупови задължения. При отрицателен отговор се поставя въпросът дали спрямо тях може да се приложи по аналогия предвиденото изключване на задължения, свързани с насърчителни заеми.

73. Според Iccrea Banca задълженията на централната институция в една кооперативна кредитна система към свързаните с нея BCC са вътрешногрупови задължения или, при липса на такива, те трябва да се приравнят на задължения, свързани с насърчителни заеми. Banca d’Italia, Комисията и испанското и италианското правителство поддържат обратното становище, което споделям, тъй като според мен то съответства в най-голяма степен на съдържанието и целта на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.

1. Вътрешните задължения на кооперативна кредитна система не са вътрешногрупови задължения

74. Съгласно член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63 от задълженията, въз основа на които се изчисляват редовните вноски, се изключват „вътрешногруповите задължения по сделки, сключени от институцията с друга институция, която е част от същата група, при условие че са спазени всички от изброените условия: i) всяка от институциите е установена в Съюза; ii) всяка от институциите е обхваната в пълна степен от същия консолидиран надзор в съответствие с членове 6—17 от [Регламент № 575/2013] и от подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска; както и iii) понастоящем липсват, а и не се очакват съществени практически или правни пречки пред бързото изплащане на задължението, когато стане изискуемо“.

75. Следователно изключването на вътрешногруповите задължения се прилага само за сделки между институции от една и съща банкова група.

76. За целите на прилагането на Делегиран регламент 2015/63 член 3 от него препраща към определенията в Директива 2014/59. В член 2, параграф 1, точка 26 група се определя като „предприятие майка и неговите дъщерни предприятия“, а в точки 5 и 6 се препраща към определенията за дъщерно предприятие и предприятие майка в член 4 от Регламент № 575/2013. Този регламент на свой ред препраща към Директива 83/349/ЕИО ( 42 ), отменена с Директива 2013/34 ( 43 ), в чийто член 2, точки 9 и 10 се дава определение за предприятие майка („предприятие, което контролира едно или повече дъщерни предприятия“) и за дъщерно предприятие („предприятие, което се контролира от предприятие майка, включително дъщерно предприятие на крайно предприятие майка“).

77. От тези кръстосани препращания следва, че банкова група е налице, когато предприятието майка контролира дъщерните предприятия. Наред с други обстоятелства контролът de iure се изразява в мнозинството от правата на глас, в правото да назначава или освобождава мнозинството от членовете на административния, управителния или надзорния орган на друго предприятие и в упражняването на господстващо влияние върху дъщерното предприятие по силата на договор, сключен с това предприятие, или на клауза в неговия учредителен акт. Задължително е групата да съставя консолидирани финансови отчети и консолидиран доклад за дейността — задължение, което е необходимо да се спазва и когато предприятието майка упражнява фактически контрол върху дъщерните предприятия ( 44 ).

78. От съдържащата се в акта за преюдициално запитване информация не може да се направи изводът, че на датите, които в случая имат значение, Iccrea Banca е упражнявала пряк или фактически контрол върху BCC, с които е била свързана ( 45 ). Изложените по-долу съображения се основават на тази предпоставка. Във всеки случай задача на запитващата юрисдикция е да прецени фактите и отношенията между различните институции.

79. Функциите, които Iccrea Banca осъществява по отношение на свързаните с нея BCC, не разкриват наличието на контрол от страна на Iccrea Banca върху BCC, който да може да бъде приравнен на контрола, упражняван от предприятие майка върху дъщерните предприятия.

80. В действителност съгласно акта за преюдициално запитване ( 46 ) Iccrea Banca действа като технически и финансов „посредник“ между BCC и италианската и чуждестранната кредитна система. Тя предоставя на BCC услуги от транснационален характер, плащания, електронни платежни средства, сетълмент и попечителство на ценни книжа, както и други услуги от финансово естество, като функционира като основен финансов център в системата на BCC и също така управлява ликвидността ѝ ( 47 ).

81. Banca d’Italia обаче опровергава твърдението на Iccrea Banca, че без нейното посредничество BCC не биха могли да получат индивидуално достъп до целевите операции по дългосрочно рефинансиране (Targeted Long Term Refinancing Operations TLTRO) на ЕЦБ.

82. Освен това сред кумулативните условия, предвидени в член 5, параграф 1, чието спазване е необходимо, за да се изключат междугруповите задължения от изчисляването на редовните вноски в НФП, е институцията да е обхваната в пълна степен от същия консолидиран надзор в съответствие с членове 6—17 от Регламент № 575/2013 и от подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска.

83. От предоставената на Съда (потвърдена в съдебното заседание) информация следва, че Iccrea Banca и BCC, с които тя сътрудничи, не подлежат на консолидиран надзор като единна банкова група в рамките на ЕНМ. Те не се ползват и от дерогацията от прилагането на надзор на индивидуална основа съгласно член 7, параграф 1 от Регламент № 575/2013.

84. Съгласно посочената разпоредба компетентните органи могат да освободят от надзора на индивидуална основа дъщерно предприятие на дадена институция, когато дъщерното предприятие и институцията подлежат на лицензиране и надзор от същата държава членка и дъщерното предприятие е включено в надзора на консолидирана основа на институцията, която е предприятието майка, и когато са изпълнени стриктни условия ( 48 ), за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерното предприятие.

2. Вътрешните задължения на кооперативна кредитна система не могат да бъдат приравнени на задължения, свързани с насърчителни заеми

85. Съгласно член 5, параграф 1, буква е) от Делегиран регламент 2015/63 от задълженията, въз основа на които се изчисляват редовните вноски, се изключват, „когато става въпрос за институции, работещи с насърчителни заеми — задълженията на посредническата институция към иницииращата или друга насърчителна банка или друга посредническа институция, както и задълженията на иницииращата насърчителна банка към финансиращите я страни, доколкото размерът на тези задължения съответства на насърчителните заеми на тази институция“.

86. Iccrea Banca не попада в обхвата на това изключване нито от субективна, нито от обективна гледна точка, тъй като: – Не е насърчителна банка ( 49 ). – Не предоставя насърчителни заеми, по смисъла на член 3, точка 28 от Делегиран регламент 2015/63, на неконкурентна основа и с нестопанска цел. – Тя е кредитна институция, контролирана от частни акционери, а не от държавата или от италиански административен орган. – Няма целите на нито един публичен административен орган.

87. Следователно предоставяните от Iccrea Banca заеми и преводи в полза на BCC, с които е свързана (както и с трети лица), не съдържат елемент на развитие или насърчаване на целите на публичен административен орган, нито се ползват от неговата подкрепа.

88. При тези условия прилагането на изключването, предвидено в член 5, параграф 1, буква е) от Делегиран регламент 2015/63, би поставило Iccrea Banca в по-благоприятно положение от други частни банки и би нарушило конкуренцията.

89. В допълнение, както твърди италианското правителство, участието на Iccrea Banca в целевите операции за дългосрочно финансиране на ЕЦБ няма нищо общо с насърчителните заеми: ЕЦБ предоставя това финансиране при пазарни лихвени проценти и посредством тръжни процедури при конкурентни условия.

3. Ограничително тълкуване на изключванията по член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63

90. От изложеното по-горе следва, че за целите на изчисляването на редовните вноски в НФП задълженията на Iccrea Banca към BCC, с които тя е свързана, не се ползват от изключванията по член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.

91. Според запитващата юрисдикция и Iccrea Banca обаче е възможно тези изключвания да бъдат тълкувани широко или по аналогия, включително да се даде ново тълкуване в съдебната практика, така че вътрешните задължения на централната институция в кооперативна кредитна система към останалите институции в тази система да не се вземат предвид при изчисляването на редовните вноски.

92. Това предложение не може да се приеме.

93. Като всяко изключение изключванията по член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 трябва да се тълкуват ограничително, за да не се заобикаля господстващото общо правило.

94. Изключването на вътрешногруповите задължения отразява взаимосвързаността на дружествата от групата и има за цел да се избегне двойното отчитане на вътрешногруповите експозиции. За изключване е необходимо спазването на строги условия ( 50 ), с което се предотвратява изключването на задълженията от основата за изчисляване на вноските, ако не съществуват гаранции, че експозициите към вътрешногрупово кредитиране ще бъдат уредени, ако финансовото състояние на групата се влоши ( 51 ).

95. При групи от кооперативни кредитни институции като Iccrea Banca и свързаните с нея BCC законодателят на Съюза е приел, че не съществува гаранция, че експозициите към вътрешногрупово кредитиране ще бъдат уредени, ако финансовото състояние на групата се влоши. Ето защо той е решил да не изключва този вид задължения от задълженията, които се вземат предвид при изчисляването на редовните вноски и поради тази причина не са включени сред изброените в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.

96. Както е логично, Съдът не може да промени решението на законодателя на Съюза, освен ако не е оспорена неговата валидност, но нито запитващата юрисдикция, нито страните по настоящото дело са направили такова искане.

IV. Заключение

97. По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Регионален административен съд Лацио, Италия) по следния начин: „1) Преюдициалните въпроси са недопустими в частта относно решенията на Единния съвет за преструктуриране за вноските в Единния фонд за преструктуриране през 2016 г., за които Banca d’Italia е уведомила Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo. Тези решения могат да бъдат оспорени единствено пред Съда, тъй като националните юрисдикции нямат компетентност да ги отменят. 2) По отношение на решенията на Banca d’Italia относно вноските в Националния фонд за преструктуриране, изключванията по член 5, параграф 1, по-конкретно букви а) и е), от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 г. за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането са неприложими спрямо вътрешните задължения в система от кооперативни кредитни банки като разглежданата в настоящия спор. Тези задължения трябва да се вземат предвид при изчисляването на редовните вноски в посочения Национален фонд за преструктуриране“.

( 1 ) Език на оригиналния текст: испански.

( 2 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190).

( 3 ) Заключение от 26 юни 2019 г. (наричано по-нататък „заключение по дело State Street Bank International“).

( 4 ) Делегиран регламент на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).

( 5 ) Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1; наричан по-нататък „Регламентът за ЕМП“).

( 6 ) Регламент на Съвета от 19 декември 2014 година за определяне на еднообразни условия за прилагане на Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ОВ L 15, 2015 г. стр. 1).

( 7 ) Decreto legislativo 16 novembre 2015, n. 180. Attuazione della direttiva 2014/59/UE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 maggio 2014, che istituisce un quadro di risanamento e risoluzione degli enti creditizi e delle imprese di investimento e che modifica la direttiva 82/891/CEE del Consiglio, e le direttive 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE e 2013/36/UE e i regolamenti (UE), n. 1093/2010 e (UE) n. 648/2012, del Parlamento europeo e del Consiglio (GURI № 267 от 16 ноември 2015 г.; наричан по-нататък „Законодателен декрет № 180/2015“).

( 8 ) С Testo Unico Bancario от 1993 г. „Casse Rurali e Artigiane“ (Селски и занаятчийски каси) се преобразуват в „Banche di Credito Cooperativo“ (Кооперативни кредитни банки).

( 9 ) Тези решения са следните:

– Решение № 1249264/15 от 24 ноември 2015 г. относно плащането на редовната вноска в НФП за 2015 г.;

– Решение № 1262091/15 от 26 ноември 2015 г. относно плащането на извънредната вноска в НФП за 2015 г.;

– Решение № 1547337/16 от 29 декември 2016 г., с което Banca d’Italia уведомява Iccrea Banca за задължението да заплати две допълнителни годишни вноски в НФП през 2016 г. вследствие на процедурата за преструктуриране на Banca delle Marche s.p.a., Banca Popolare dell’Etruria e del Lazio s.c.p.a., Cassa di Risparmio della Provincia di Chieti s.p.a. и Cassa di Risparmio di Ferrara s.p.a.;

– Решение № 333162/17 от 14 март 2017 г. относно плащането на 36687705 EUR като допълнителни вноски в НФП за 2016 г.;

– Решение № 334520/17 от 14 март 2017 г. относно плащането на допълнителна вноска за 2015 г. в НФП, във връзка с възстановяване на суми на посредник, заплатил прекомерно високи вноски в НФП за 2015 г.;

– Решение № 585821/16 от 3 май 2016 г. относно плащането на вноските в ЕФП за 2016 г.;

– Решение № 709417/16 от 27 май 2016 г. относно коригиране на вноските в ЕФП за 2016 г., наложени с предходното решение.

( 10 ) Жалбоподателят иска освен това спиране на действието на решенията, възстановяване на недължимо платените суми и осъждане на администрацията да заплати обезщетение за претърпените вреди.

( 11 ) Ответникът твърди, че жалбата на жалбоподателя е просрочена; че тя е недопустима, тъй като не е била връчена на поне една от другите страни; че липсва пасивна процесуална легитимация; липсва активна процесуална легитимация и интерес на жалбоподателя за обжалване.

( 12 ) Вж. бележка под линия 9.

( 13 ) Акт за преюдициално запитване, точка 4.1.

( 14 ) Допълнителните вноски не са предвидени в правната уредба на Съюза и са въведени с цел допълване на ресурсите на НФП, когато те се окажат недостатъчни в резултат на извършените процедури за преструктуриране. От 2016 г. Banca d’Italia може да ги изисква съгласно член 1 от Закона за стабилност от 2016 г. (Disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato, legge di stabilità 2016, GURI № 302 от 30 декември 2015 г.) и член 25 от Декрет-закон № 237 от 23 декември 2016 г. (Decreto-legge 23 dicembre 2016, n. 237, recante disposizioni urgenti per la tutela del risparmio nel settore creditizio, GURI № 299 от 23 декември 2016 г.), преобразуван в Закон, изменен със Закон № 15 от 17 февруари 2017 г. (GURI № 43 от 21 февруари 2017 г.).

( 15 ) Логично, Съдът не може да се произнесе по процесуалните основания за недопустимост, посочени в съответните жалби срещу решенията на Banca d’Italia.

( 16 ) Решение от 19 декември 2018 г. (C‑219/17, наричано по-нататък „решение Berlusconi и Fininvest, EU:C:2018:1023).

( 17 ) Решение от 9 март 1994 г. (C‑188/92, наричано по-нататък „решение TWD Textilwerke Deggendorf, EU:C:1994:90, т. 17).

( 18 ) Решение от 18 декември 2007 г., Швеция/Комисия (C‑64/05 P, EU:C:2007:802, т. 93 и 94), и решение Berlusconi и Fininvest, т. 43.

( 19 ) Решение Berlusconi и Fininvest, т. 44. Вж. аналогия решение от 22 октомври 1987 г., Foto-Frost (314/85, EU:C:1987:452, т. 17).

( 20 ) Заключение от 27 юни 2018 г. (C‑219/17, EU:C:2018:502, т. 60—63).

( 21 ) Участието на националните органи в тези процедури е на по-ниско качествено равнище в сравнение с предвидените процедури за издаване на разрешение за придобиване на квалифицирани дялови участия.

( 22 ) С първото решение размерът на годишната вноска на Iccrea Banca в ЕФП за 2016 г. е определен на 18309577 EUR, а с второто решение той е намален на 18292713 EUR.

( 23 ) Някои допълнителни уточнения относно сътрудничеството между ЕСП и НОП се съдържат в Decision of the Plenary Session of the Board SRB/PS/2016/07, of 28 June 2016 establishing the framework for the practical arrangements for the cooperation within the Single Resolution Mechanism between the single Resolution Board and the national resolution authorities, https://srb.europa.eu/sites/srbsite/files/srb_ps_2016_07.pdf.

( 24 ) Вж. информацията на https://srb.europa.eu/en/content/data-collection.

( 25 ) Разликата спрямо процедурата за издаване на разрешение за придобиване на квалифицирани дялови участия в кредитни институции, анализирана в решение Berlusconi и Fininvest, е ясна, тъй като при нея националният орган (Banca d’Italia) внася предложение за решение в ЕЦБ след предварителна фаза на подготовка. Ето защо логиката, на която се основава решение Berlusconi и Finivest, се прилага a fortiori в случаи като настоящия.

( 26 ) Съображение 11 от Регламент за изпълнение 2015/81.

( 27 ) Вж. данните за изчисляването на редовните вноски в ЕФП за 2016 г., 2017 г., 2018 г. и 2019 г. на https://srb.europa.eu/en/content/ex-ante-contributions-0.

( 28 ) Горното следва от членове 50, 53 и 54 от Регламента за ЕМП, разглеждани във връзка един с друг.

( 29 ) ЕСП полага усилия за хармонизиране на практиката за събиране на вноски от НОП, както се посочва в неговия Годишен доклад, 2017 г., стр. 39. В доклада се отчита, че „ЕСП — заедно с НОП — работи върху хармонизиране на начина, по който институциите биват уведомявани за размера на вноската. Тези усилия доведоха до два резултата:

– „Основно решение за изчисленията“ от 2017 г. Това решение имаше за цел да обясни методологията, използвана за изчисляване на предварителните вноски за 2017 г. То транспонира подготвителните актове във връзка с изчисленията, използвани от ЕСП в по-ранни етапи. НОП изпрати това решение към всички институции заедно със своите уведомления.

– Отделно „хармонизирано приложение“ за всяка институция. Този документ предостави на институциите ключовите входящи данни, използвани в изчисленията, междинното изчисление и окончателната вноска. Той беше разработен в тясно сътрудничество с НОП“.

( 30 ) Определение от 19 ноември 2018 г., Iccrea Banca/Комисия и ЕСП (T‑494/17, EU:T:2018:804, т. 26), и три определения от същата дата — (T‑661/16, Credito Fondiario/ЕСП, непубликувано, EU:T:2018:806), (T‑14/17, Landesbank Baden-Würtemberg/ЕСП, непубликувано, EU:T:2018:812) и (T‑42/17, VR-Bank Rheing-Sieg/ЕСП, непубликувано, EU:T:2018:813). В нито едно от тях Общият съд не е трябвало да се произнесе по тезата на ЕСП, тъй като жалбите за отмяна на решенията относно вноските в ЕФП за 2016 г. са били просрочени.

( 31 ) Не считам, че член 67, параграф 4 от Регламента за ЕМП, който предоставя на НОП правото да събират годишните вноски и да ги прехвърлят в ЕФП, дава основание да се твърди, че НОП могат да определят годишните вноски в ЕФП. НОП имат право да събират определените от ЕСП суми, за чиято законосъобразност е отговорен той, а не НОП. Нередностите в процеса на събиране на вноски, които се свеждат до формалния му ход, може да бъдат предмет на жалба пред националните юрисдикции.

( 32 ) Например испанският НОП, наречен Fondo de Reestructuración Ordenada Bancaria (Фонд за организирано преструктуриране на банките, FROB), е посочил в свое уведомление до кооперативна кредитна институция, подобна на Iccrea Banca, че може да обжалва пред Общия съд решенията на ЕСП относно вноските в ЕФП за 2016 г. Институцията е подала пред Общия съд жалба за отмяна, която е все още висяща (дело T‑323/16, Banco Cooperativo Español/ЕСП).

( 33 ) Съдържанието на този член е възпроизведено в точка 6 от настоящото заключение. В съображение 120 от Регламента за ЕМП се посочва, че „Съдът е компетентен да упражнява контрол за законосъобразността на решенията, приети от Съвета за преструктуриране, Съвета и Комисията, в съответствие с член [263 ДФЕС], както и да определя тяхната извъндоговорна отговорност“.

( 34 ) Решение TWD Textilwerke Deggendorf, т. 17 и решение от 25 юли 2018 г., Georgsmarienhütte и др. (C‑135/16, EU:C:2018:582, т. 14).

( 35 ) Съгласно определение от 19 ноември 2018 г., Iccrea Banca/Комисия и ЕСП (T‑494/17, EU:T:2018:804), Iccrea Banca е била уведомена за решението на ЕСП чрез писмо на Banca d’Italia от 3 май 2016 г., получено същия ден, с което се информира, че ЕСП е изчислил дължимата от банката предварителна вноска в ЕФП за 2016 г., и се посочва сумата, която тя трябва да заплати, но Iccrea Banca е оставила да измине повече от година, преди да обжалва пред Общия съд. Вж. точки 35 и 36 от определението.

( 36 ) Не е пречка за този извод обстоятелството, че ЕСП е отстоявал компетентността на националните юрисдикции да упражняват контрол за законосъобразност върху решенията относно редовните вноски в ЕФП.

( 37 ) „За да може в рамките на иск или жалба, подаден(а) пред национална юрисдикция, правен субект да изтъкне невалидността на разпоредби, съдържащи се в акт на Съюза, който е основанието за приемането на национално решение по отношение на този правен субект, е необходимо или последният да е подал и жалба за отмяна на основание член 263, четвърта алинея ДФЕС срещу този акт на Съюза в определения за това срок, или да не е подал такава жалба, тъй като, без съмнение, не е имал правото да го направи“ (вж. в този смисъл решения от 17 февруари 2011 г., Bolton Alimentari, C‑494/09, EU:C:2011:87, т. 22 и 23, от 28 март 2017 г., Rosneft, C‑72/15, ЕU:C:2017:236, т. 67 и от 25 юли 2018 г., Georgsmarienhütte и др., C‑135/16, EU:C:2018:582, т. 17).

( 38 ) „[Н]еобходимостта дадено физическо или юридическо лице да подаде жалба за отмяна на основание член 263 ДФЕС, за да оспори законосъобразността на акт на Съюза, когато несъмнено има активна процесуална легитимация да го направи по смисъла на четвърта алинея от посочения член, не засяга възможността на това лице да оспори пред компетентните национални юрисдикции законосъобразността на националните актове за изпълнение на съответния акт“ (решение от 25 юли 2018 г., Georgsmarienhütte и др., C‑135/16, ЕU:C:2018:582, т. 22).

( 39 ) Решение от 22 октомври 1987 г. (314/85, EU:C:1987:452, т. 15—18); вж. също решения от 6 октомври 2015 г., Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, т. 62), и от 28 март 2017 г., Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, т. 78 и 79).

( 40 ) В същия смисъл, „когато се произнасят по споразумения, решения или практики по-конкретно по член 101 ДФЕС, които вече са предмет на решения на Комисията, националните юрисдикции не могат да постановяват решения, които противоречат на решеното от Комисията“. „Този принцип се прилага и когато националните юрисдикции са сезирани с иск за поправяне на вреда от картел или практика, чието противоречие с член 101 ДФЕС е установено с решение на тази институция“ (решения от 14 септември 2000 г., Masterfoods и HB, C‑344/98, EU:C:2000:689, т. 52 и от 6 ноември 2012 г.Otis и др., C‑199/11, EU:C:2012:684, т. 50 и 51).

( 41 ) Останалите фактори са: „б) сигурността и разнообразието на източниците за финансиране на дружеството и необременените с тежести високоликвидни активи; в) финансовото състояние на институцията; г) вероятността институцията да бъде подложена на преструктуриране; д) степента, до която институцията се е възползвала от извънредна публична финансова подкрепа в миналото; е) сложността на структурата на институцията и възможността за преструктурирането ѝ; ж) значението на институцията за стабилността на финансовата система или икономиката на една или повече държави членки или на Съюза; з) обстоятелството, че институцията е част от институционална защитна схема“.

( 42 ) Седма Директива на Съвета от 13 юни 1983 година, приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно консолидираните счетоводни отчети (ОВ L 193, 1983 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1 стр. 58).

( 43 ) Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета (ОВ L 182, 2013 г., стр. 19).

( 44 ) Вж. член 22, параграфи 1 и 2 от Директива 2013/34.

( 45 ) В съдебното заседание Banca d’Italia информира, че BCC не са могли да участват в банкови групи в Италия до провеждането на законодателна реформа през 2019 г. — годината, в която Iccrea и няколко BCC образуват банкова група, лицензирана като такава от ЕЦБ.

( 46 ) Акт за преюдициално запитване, точка 3.1.

( 47 ) По-специално Iccrea Banca предоставя на BCC редица услуги за структуриран достъп до обезпечено финансиране (cash pooling) както от ЕЦБ, така и на пазара посредством отпускането на кредит, обезпечен с ценни книжа. По този начин предоставя възможност на отделните BCC да извършват операции по рефинансиране с ЕЦБ или да получат достъп до финансовите пазари.

( 48 ) Условията са следните:

„а) понастоящем няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения от предприятието майка;

б) компетентният орган приема, че предприятието майка управлява дъщерното предприятие разумно, а самото предприятие майка със съгласието на компетентния орган е заявило, че гарантира поетите от дъщерното предприятие задължения, или рисковете в дъщерното предприятие са пренебрежимо малки;

в) процедурите за оценка, измерване и контрол на риска на предприятието майка обхващат дъщерното предприятие;

г) предприятието майка държи повече от 50 % от акциите с право на глас в капитала на дъщерното предприятие или има право да назначава или отстранява мнозинството от членовете на управителния му орган“.

( 49 ) Съгласно член 3, точка 27 от Делегиран регламент 2015/63 насърчителна банка „означава дружество или друг субект, създаден от централно или регионално правителство на държава членка, който предоставя насърчителни заеми на неконкурентна основа и с нестопанска цел с оглед насърчаване постигането на обществено-политическите цели на съответното правителство, при условие че правителството е поело задължението да гарантира икономическата основа на дружеството или субекта и да поддържа неговата устойчивост по време на съществуването му, или че гарантира, пряко или косвено, поне 90 % от първоначалното финансиране на дружеството или субекта или предоставяните насърчителни заеми“.

( 50 ) Всички дружества в групата трябва да са установени в Съюза, да са обхванати в пълна степен от същия консолидиран надзор и да подлежат на подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и да не съществуват и да не се очакват съществени практически или правни пречки пред бързото събиране на съответните вземания, когато станат изискуеми.

( 51 ) Вж. съображения 8 и 9 от Делегиран регламент 2015/63.