РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 2990РЕШЕНИЕ НА СЪДА (първи състав) 
15 април 2010 година  *
По дело C-215/08
с пр
едмет преюдициално запитване, отправено на основание член  234 ЕО от 
Bundesgerichtshof ( германия) с акт от 5 май 2008 г., постъпил в Съда на 22 май 
2008 г., в рамките на производство по дело
E
. Friz GmbH
срещу
Carsten von der Heyden
СЪДЪТ (първи състав),
състоящ се от: г-н A. Tizzano (докладчик), председател на състав, изпълняващ  
длъжността председател на първи състав, г-н  E. Levits, г-н  A. Borg Barthet,  
г-н M. Ilešič и г-н J.-J. Kasel, съдии,
* Език на производството: немски.
E. FRIZ
I - 2991генерален адвокат: г-жа V. Trstenjak, 
секретар: г-н K. Malacek, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното засе -
дание от 18 юни 2009 г.,като има предвид становищата, представени:
— за г-н Von der Heyden, от адв. N. Gross, Rechtsanwalt,
— за германското правителство, от г-н M. Lumma, както и от г-жа J. Kemper и 
г-жа S. Unzeitig, в качеството на представители,
— за Комисията на Европейските общности, от г-н  W. Wils и г-н  H. Krämer,  
в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдеб -
ното заседание от 8 септември 2009 г.,
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 2992постанови настоящото
Решение
1П
реюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член  1, параграф  1 
и на член  5, параграф  2 от Директива 85/577/ЕИО на Съвета от 20  декември 
1985 година относно защитата на потребителите във връзка с договорите, склю -
чени извън търговския обект (ОВ L 372, стр. 31; Специално издание на българ -
ски език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 188, наричана по-нататък „Директивата“).
2Т
ова запитване е представено в рамките на спор между Е. Friz GmbH (нари -
чано по-нататък „Friz“) и г-н Von der Heyden в резултат на отказа от страна на  
последния от участие във фонд за недвижими имоти от затворен тип, управля -
ван от Friz.
Правна уредба
Правна уредба на Съюза
3С
ъображения 4 и 5 от Директивата гласят:
„като има предвид, че отличителната характеристика на договорите, склю -
чени извън търговския обект е, че като правило търговецът е страната, която 
започва преговорите по договора, за което потребителят е неподготвен или не 
E. FRIZ
I - 2993възразява; като има предвид, че потребителят често не е в състояние да сравни 
качеството и цената от предложението с други предложения; […]
като има предвид, че на потребителя следва да бъде предоставено правото да 
се откаже от сключения договор най-малко в рамките на седем дни, за да има възможност да направи оценка на задълженията, произтичащи от договора. “
4Член 1, па
раграф 1 от Директивата гласи:
„Настоящата директива се прилага към договорите, по силата на които търгове -
цът доставя стоки или услуги на потребителя и които са сключени:
[…]
— по време на посещение на търговеца:
 (i) в дома на потребителя или в този на друг потребител;
 […]
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 2994когато посещението не е изрично поискано от потребителя. “
5Член 2 от Дир
ективата предвижда:
„По смисъла на настоящата директива:
[…]
— „търговец“ означава физическо или юридическо лице, което, по отношение 
на посочените сделки, действа от позицията на своите търговски или про -
ф
есионални компетенции, както и всяка друга страна, действаща от името 
или за сметка на търговеца. “
6С
ъгласно член 3, параграф 2 от Директивата:
„Настоящата директива не се прилага към:
a) договори за строителство, продажба или отдаване под наем на недвижими 
имоти или договори с предмет други права върху недвижими имоти.
E. FRIZ
I - 2995 Договорите за доставка на стоки и за тяхното вграждане в недвижими имо -
ти или договорите за ремонтни работи на недвижими имоти попадат в при-
ложното поле на настоящата директива;
[…]“
7Т
екстът на член 4 от Директивата е следният:
„Търговецът е длъжен да информира писмено потребителя, при сделки по сми -
съла на член 1, за правото му да се откаже от договора в рамките на срока, посо -
чен в член 5, както и за името и адреса на лицето, по отношение на което може да бъде упражнено това право.
Тази информация съдържа дата и посочва елементите, които позволяват иден -
тифициране на договора. Тя се предоставя на потребителя:
а) в случаите по член 1, параграф 1, в момента на сключване на договора;
[…]
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 2996Държавите членки гарантират, че тяхното вътрешно законодателство пред -
вижда подходящи мерки за защита на потребителите в случаите, когато не се 
предоставя информацията по този член. “
8Член 5 от Дир
ективата гласи:
„1. Потребителят има правото да се откаже от поетия ангажимент, като изпрати 
уведомление в рамките на срок не по-малък от седем дни, считано от получаване на инф
ормацията по член 4, в съответствие с процедурата, предвидена съгласно 
вътрешното законодателство. Счита се за достатъчно, ако такова уведомление е 
изпратено преди изтичане на посочения срок.
2. Уведомлението има за последица освобождаване на потребителя от всякакви 
задължения във връзка с договор, от който се е отказал. “
9Член 7 от Дир
ективата гласи:
„Когато потребителят упражни своето право на отказ, правните последици от 
този отказ се уреждат съгласно националното законодателство, по-специално 
по отношение на възстановяването на извършени плащания за доставени стоки 
или услуги както и връщането на получени стоки. “
E. FRIZ
I - 2997Национална правна уредба
10Дир
ективата е транспонирана в германското право със Закона за отказа от 
договори, сключени при посещение на търговеца в дома на потребителя и от 
сходни сделки (Gesetz über den Widerruf von Haustürgeschäften und ähnlichen Geschäften) от 16 януари 1986 г. (BGBl. 1986 I, стр. 122).
11Член 
1, параграф 1 от посочения закон (наричан по-нататък „HWiG“) в редакци -
ята, която е в сила към момента на настъпване на фактите по главното произ -
водство, предвижда:
„Когато клиент е бил склонен да направи волеизявление за сключването на 
договор във връзка с възмездна престация:
1. в рамките на устни преговори на местоработата му или на територията на 
частното му жилище,
[…]
тов
а волеизявление поражда действие единствено ако клиентът не направи 
отказ от него в писмен вид в срок от една седмица. “
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 299812Член 3, параграф 1 от HWiG гласи:
„В случай на отказ всяка от страните е длъжна да върне на другата страна полу -
чените престации. Отказът не се изключва от увреждането или погиването на 
вещта или невъзможността на друго основание вещта да бъде върната. Ако клиентът отговаря за увреждането, погиването или невъзможността на друго основание, той е длъжен да изплати на другата страна по договора разликата в 
стойността или цялата стойност на вещта. “
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
13Н
а 23  юли 1991  г. след посещение в дома му на представител на Roland 
Steuerberatungs GmbH (наричано по-нататък „дружеството Roland“) г-н  Von  
der Heyden се присъединява към договорен фонд за недвижими имоти от затво -
р
ен тип в качеството на съдружник инвеститор срещу парична вноска в размер 
на 384  044 DEM. Този договорен фонд, състоящ се от 46 съдружници, е учреден 
като гражданско дружество с цел поддържането, осъвременяването и управле -
ние
то на поземлен имот, находящ се в Берлин. Към момента на споменатото 
присъединяване посоченият фонд се управлява от дружеството Roland.
14Н
а 6 август 2002 г. г-н Von der Heyden прекратява без предизвестие участието 
си в споменатото гражданско дружество и в приложение на член 3 от HWiG се 
отказва от него.
15F
riz, в качеството си на управляващо посочения договорен фонд за недвижими 
имоти дружество, изисква от г-н  Von der Heyden изплащането на отрицател -
ното ликвидационно салдо в размер на 16  319 EUR, съответстващо на разликата 
между стойността на първоначалната вноска, направена от него към момента на прис
ъединяването му в посоченото дружество, и дела му в понесените от 
това дружество загуби до момента на отказа от участие.
E. FRIZ
I - 299916Докато първоинстанционната юрисдикция уважава това искане, въззив -
ната юрисдикция го отхвърля в резултат от подадената от г-н Von der Heyden  
въззивна жалба. Въззивният съд приема, че упражняването на признатото на 
съдружника право на отказ не може да породи за него задължение за плащане 
към съответното дружество. Подобно изискване би съставлявало нарушение на разпоредбите на Директивата, съгласно които в резултат от упражненото от потребителя право на отказ последният вече не може да има задължения, основаващи се на договора, от който е направен отказ, и получените престации 
трябва да му бъдат върнати.
17Сле
д това Friz подава ревизионна жалба срещу посоченото решение пред 
Bundesgerichtshof. В акта за преюдициално запитване посочената юрисдикция 
счита, че съгласно националната съдебна практика, когато съдружник, който се 
е присъединил към дружество в резултат от посещение в дома си, направи отказ 
от участието си в договорен фонд за недвижими имоти, отказът не освобож -
дава изцяло потребителя от всички негови договорни задължения (последица ex tunc), а е свързан с продължаващото му обвързване с поетите до волеизявле -
нието за отказ задължения (последица ex nunc).
18Ето 
защо съгласно посочената съдебна практика упражняването на правото 
на отказ от потребителя не води до „възстановяване на първоначалното поло -
жение“, за разлика от това, което изисква член 5, параграф 2 от Директивата съгласно тълкуването ѝ от Съда (вж. по-специално Решение от 25  октомври 
2005 г. по дело Schulte, С-350/03, Recueil, стр. I-9215, точки 88 и 92).
19П
ри тези обстоятелства и като счита, че решението по спора, с който е сезиран, 
зависи от тълкуването на член 1, параграф 1 и на член 5, параграф 2 от Дирек -
тивата, Bundesgerichtshof решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1) Трябва ли член 1, параграф 1 […] от Директивата […] да се тълкува в смисъл, 
че се отнася до участието на потребител в гражданско дружество, персо -
нално т
ърговско дружество, сдружение или кооперация, ако приоритетна 
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 3000цел на участието не е членството в дружеството, сдружението или коопе -
рацията, а както често се наблюдава при участието в договорен фонд за не -
движими имоти от затворен тип, членството е само едно от средствата за 
извършване на финансова инвестиция или получаване на престации, които 
обикновено са предмет на договори за замяна?
2) Трябва ли член 5, параграф 2 от Директивата […] да се тълкува в смисъл, че 
не допуска национална правна последица (установена от съдебната практи -
ка) по смис
ъла на член 7 от споменатата директива, в която се приема, че 
подобно участие на потребител, придобито в резултат от непоискано посе-
щение в дома на потребителя от търговец, е свързано в случая на отказ от 
участие с придобиването от страна на потребителя, упражнил правото си на отказ, на правото, определено по размер към момента на влизане в сила на отказа му, което той може да предяви срещу дружеството, сдружението или кооперацията, да получи нетни ликвидационни активи, което означава той 
да получи сума, отговаряща на стойността на дяловете му в дружеството, 
сдружението или кооперацията към момента на оттеглянето си, като едно -
временно с това (евентуално) възникне правната последица, предвид ико -
номическото развитие на дружеството, сдружението или кооперацията или да му бъде възстановена сума, по-малка от неговата вноска, или дори да той бъде задължен да им изплати суми, по-високи от загубата на вноската, която 
е направил, поради това че ликвидационното салдо е отрицателно?“
По преюдициалните въпроси
Предварителни бележки
20Сле
два в самото начало да се отбележи, както са направили г-н Von der Heyden 
и германското правителство, че макар главното производство да се отнася до 
хипотезата на участие на потребител в договорен фонд за недвижими имоти от 
затворен тип, учреден като гражданско дружество, поставените от запитващата юрисдикция въпроси се отнасят и до други видове дружества, както и до други 
E. FRIZ
I - 3001форми на сдружаване, например персоналните търговски дружества, сдруже -
нията и кооперациите.
21В тов
а отношение следва да се напомни, че макар и поради разделението на 
правомощията в рамките на производството по постановяване на преюдици -
ално заключение единствено националният съд да е компетентен да определя 
предмета на въпросите, които възнамерява да постави на Съда, последният е 
постановил, че при изключителни обстоятелства той е длъжен да разгледа усло -
вията, при които е сезиран от националния съд, за да провери собствената си компетентност.
22Т
ова е така, когато е съвсем очевидно, че поисканото от националната юрисдик -
ция тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство или пък когато проблемът, представен пред Съда, е от хипотетично естество (вж. в този смисъл Решение 
от 15 декември 1995 г. по дело Bosman, С-415/93, Recueil, стр. I-4921, точка 61, 
Решение от 15 юни 2006 г. по дело Acereda Herrera, С-466/04, Recueil, стр. I-5341, точка 48 и Решение от 31 януари 2008 г. по дело Centro Europa 7, С-380/05, Сбор -
ник, стр. I-349, точка 53).
23В сл
учая се налага констатацията, че поставените от запитващата юрисдикция 
въпроси са от хипотетично естество, доколкото се отнасят и до участието на потребител в персонално търговско дружество, в сдружение и в кооперация.
24Сле
дователно Съдът е компетентен да се произнесе по настоящото преюдици-
ално запитване единствено доколкото то се отнася до разглежданото по глав -
ното производство положение, а именно участието на потребител в договорен 
фонд за недвижими имоти от затворен тип, учреден като гражданско дружество.
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 3002По първия въпрос
25С 
първия си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи 
дали Директивата се прилага за договор като разглеждания в главното про -
изводство, който се отнася до участието на потребител в договорен фонд за 
недвижими имоти от затворен тип, учреден като гражданско дружество, който 
създава договорни правоотношения между потребителя и управляващото фонда дружество, когато според тази юрисдикция участието приоритетно няма за цел членството в това дружество, а е средство, с което да се направи финан-сова инвестиция.
26З
а да се отговори на този въпрос, следва да се напомни, че по силата на член 1, 
параграф 1, второ тире от Директивата тя се прилага най-вече за договорите, сключени по време на посещение на търговеца в дома на потребителя, когато то не е изрично поискано от последния.
27Член 
2 от Директивата уточнява, че понятието „търговец“ по смисъла на 
същата означава физическо или юридическо лице, което действа от позици -
ята на своите търговски или професионални компетенции, както и всяка друга страна, действаща от името или за сметка на търговеца.
28О
т представените на Съда материали по главното производство обаче е видно, 
че волеизявлението на г-н Von der Heyden за участие в посочения договорен фонд за недвижими имоти, управляван към момента на сключване на договора от дружеството Roland в рамките на търговските или професионалните му ком -
пе
тенции, е придобито от потребителя при непоискано посещение в дома му. 
Участието е придобито срещу парична вноска в размер на 384  044 DEM, напра -
вена от г-н Von der Heyden по притежавана от дружеството банкова сметка.
E. FRIZ
I - 300329От споменатите материали е видно също, че посещението е направено от пред -
ставител на дружеството Roland, което изрично действа в качеството на упра -
вляващо договорния фонд за недвижими имоти дружество и което получава от 
фонда комисиона за всеки договор, сключен с нов съдружник.
30П
ри тези условия се налага констатацията, че участието на потребител в дого -
ворен фонд за недвижими имоти от затворен тип, учреден като гражданско дру -
жество, при обстоятелства като описаните от запитващата юрисдикция попада 
в един от обективните случаи, посочени в член  1 от Директивата и при това положение попада в нейното приложно поле.
31Т
ози извод не би могъл да се постави под съмнение с доводите на германското 
правителство, че тъй като целта на договорния фонд за недвижими имоти се изразява в поддържането, осъвременяването и управлението на поземлен имот, волеизявлението за участие в него е договор, отнасящ се до „други права върху недвижими имоти“ по смисъла на член 3, параграф 2, буква а) от Директивата, 
който поради тази причина не попада в нейното приложно поле.
32В тов
а отношение следва незабавно да се напомни, че съгласно постоянната 
съдебна практика дерогациите от правилата на правото на Съюза, целящи да осигурят защита на потребителите, трябва да бъдат тълкувани стриктно (вж. 
по-специално Решение от 13  декември 2001  г. по дело Heininger, С-481/99, Recueil, стр. I-9945, точка 31).
33П
ри това положение предвид материалите по делото следва да се отбележи, че 
подписаният от г-н Von der Heyden договор се отнася не до определени свър -
зани с недвижим имот права, които са предмет на дерогацията, предвидена в член 3, параграф 2, буква а) от Директивата, а единствено до участието в дого -
ворен фонд за недвижими имоти посредством придобиването на участие в 
гражданско дружество срещу парична вноска.
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 300434При това положение на първия въпрос следва да се отговори, че Директивата 
се прилага за договор, сключен при обстоятелства като разглежданите по глав -
ното производство, който се отнася до участието на потребител в договорен 
фонд за недвижими имоти от затворен тип, учреден като гражданско друже -
ство, когато приоритетно целта на това участие не е членството в дружеството, 
а да се направи финансова инвестиция.
По втория въпрос
35С втория си въпр
ос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи 
дали член 5, параграф 2 от Директивата не допуска национално правило, устано -
вено в съдебната практика, според което при отказ от участие в договорен фонд 
за недвижими имоти от затворен тип, учреден като гражданско дружество, при -
добито в резултат от непоискано посещение в дома, потребителят може да пре -
дяви срещу това дружество правото да получи нетни ликвидационни активи, 
определено по размер в зависимост от стойността на дяловото му участие към 
датата на неговото оттегляне, и по този начин евентуално да получи връщане на сума, по-ниска от вноската си или да бъде задължен да участва в загубите на посочения договорен фонд.
36З
а да се отговори на този въпрос, следва да се напомни, от една страна, че 
съгласно член  5, параграф  1 от Директивата потребителят има право да се 
откаже от поетия ангажимент, като изпрати уведомление в срок най-малко от 
седем дни, считано от датата, на която търговецът го е уведомил писмено за съществуването на такова право, както и за процедурата за упражняването му.
37О
т друга страна, член 5, параграф 2 от Директивата предвижда, че уведомле -
нието на потребителя за отказа от поетия ангажимент има за последица осво -
бождаването на потребителя от всякакви задължения във връзка с договор, от 
който се е отказал.
E. FRIZ
I - 300538Оттук следва, че ако потребителят е редовно уведомен за правото си на отказ, 
той може да се освободи от договорните си задължения, упражнявайки правото си на отказ в указания в член 5, параграф 1 от Директивата срок в съответствие 
с предвидената от вътрешното законодателство процедура.
39О
братно, както Съдът вече е постановявал, ако той не е получил тази информа -
ция, споменатият най-малко седемдневен срок не би могъл да започне да тече, поради което потребителят може да упражни правото си на отказ на основание 
член 5, параграф 1 от Директивата във всеки момент (вж. в този смисъл Реше -
ние по дело Heininger, посочено по-горе, точка 45).
40В сл
учая следва все пак да се отбележи, че запитващата юрисдикция поставя 
въпроса, позовавайки се именно на член 5, параграф 2 от Директивата, а следо -
вателно и на хипотезата, че уведомлението за отказа е направено от потреби -
теля в съответствие с предвидената в параграф 1 от него процедура.
41П
ри тези условия Bundesgerichtshof иска да се установи до каква степен нацио -
нално правило, установено от съдебната практика, каквото е разглежданото в главното производство, може да ограничи правните последици, произтичащи от упражняване на правото на отказ, предвидено в посочения член 5, параграф 1.
42В 
това отношение следва да се напомни, че както предвижда член 7 от Дирек -
тивата, правните последици относно упражняването на правото на отказ от потребителя се уреждат в съответствие с националното законодателство.
43О
т съдебната практика освен това следва, че макар последиците от евентуа-
лен подобен отказ в този смисъл да попадат под действието на националното право, държавите членки все пак трябва да упражняват компетентността си по 
тези въпроси при спазване на правото на Съюза, и по-специално на нормите на 
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 3006Директивата, тълкувани в светлината на нейната цел, както и по начин, който 
осигурява полезното ѝ действие. От същата перспектива националните юрис -
дикции, сезирани със спор между частноправни субекти, трябва в пълните 
граници на възможното да тълкуват всички норми на вътрешното право в свет -
лината на текста и предназначението на Директивата, за да достигнат до разре -
шение, което да е в съответствие с преследваната от нея цел (вж. по-специално 
в този смисъл Решение по дело Schulte, посочено по-горе, точки 69, 71 и 102).
44В
се пак, както Съдът е имал повод да уточни, макар да няма никакво съмнение, 
че Директивата цели да осигури защита на потребителите, това не означава, че тази защита е абсолютна. В този смисъл от общата структура и текста на много от разпоредбите на тази директива е видно, че въпросната защита е обект на някои ограничения (вж. Решение от 10 април 2008 г. по дело Hamilton, С-412/06, 
Сборник, стр. I-2383, точки 39 и 40).
45Щ
о се отнася по-конкретно до последиците от упражняването на правото на 
отказ, е вярно, както Съдът признава, че уведомлението относно отказа води 
както за потребителя, така и за търговеца до възстановяване на първоначал -
ното положение (вж. в този смисъл Решение по дело Schulte, посочено по-горе, точка 88). Това обаче не променя обстоятелството, че нищо в Директивата не изключва възможността потребителят да има в определени специфични хипо -
тези задължения към търговеца и евентуално да му се наложи да понесе опре -
делени последици, произтичащи от правото му на отказ (вж. в този смисъл 
Решение по дело Schulte, посочено по-горе, точка 93).
46В св
етлината на тези съображения следва да се провери дали Директивата не 
допуска национално правило, съгласно което потребител, който се откаже от 
участие във фонд за недвижими имоти от затворен тип, учреден като граж-
данско дружество, е носител на право спрямо това дружество, определено по 
размер в зависимост от стойността на участието му към датата на неговото оттегляне от това дружество.
47Именно т
акъв изглежда е случаят във връзка с разглежданото в главното произ -
водство национално правило.
E. FRIZ
I - 300748Всъщност, както Bundesgerichtshof отбелязва в акта си за запитване, това пра-
вило цели да осигури удовлетворително равновесие, както и справедливо раз -
пределяне на риска между различните заинтересувани страни в съответствие с 
общите принципи на гражданското право.
49П
о-специално, от една страна, това правило предлага на потребител, който 
прави отказ от участие в договорен фонд за недвижими имоти от затворен тип, 
учреден като гражданско дружество, възможност да си върне дела, като едно -
временно с това поеме част от риска, присъщ на всяка капиталова инвестиция от вида на разглежданата по главното производство. От друга страна, то поз -
волява и на съдружниците и/или на трети лица кредитори при обстоятелства 
като тези по главното производство да не бъдат задължавани да понасят финан -
совите последици от отказа от това участие, придобито впрочем в резултат от 
подписването на договор, по който последните не са били страни.
50П
редвид предходните съображения следва на втория въпрос да се отговори, че 
при обстоятелства като тези по главното производство член 5, параграф 2 от Директивата допуска национално правило, съгласно което в случай на отказ от участие в договорен фонд за недвижими имоти от затворен тип, учреден като 
гражданско дружество, придобито в резултат от непоискано посещение в дома, 
потребителят може да предяви срещу това дружество правото да получи нетни ликвидационни активи, определено по размер в зависимост от стойността на неговото участие към датата на оттеглянето му от този фонд, като по този начин евентуално получи връщане на сума, по-малка от своята вноска, или бъде задъл-жен да участва в загубите на посочения договорен фонд.
По съдебните разноски
51С ог
лед на обстоятелството, че за страните по главното производство насто -
ящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството 
пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, раз -
лични от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
РЕШЕНИЕ ОТ 15.4.2010 г. — ДЕЛО C-215/08
I - 3008По изложените съображения Съдът (първи състав) реши:
1) Директива 85/577/ЕИО на Съвета от 20 декември 1985 година относно 
защитата на потребителите във връзка с договорите, сключени извън търговския обект, се прилага за договор, сключен при обстоятелства 
като разглежданите по главното производство, който се отнася до учас -
тието на потребител в договорен фонд за недвижими имоти от затворен 
тип, учреден като гражданско дружество, когато приоритетно целта на това участие не е членството в дружеството, а да се направи финансова инвестиция.
2) При обстоятелства като тези по главното производство член  5, пара -
граф 2 от Директива 85/577 допуска национално правило, съгласно кое -
то в случай на отказ от участие в договорен фонд за недвижими имоти 
от затворен тип, учреден като гражданско дружество, придобито в ре -
зултат от непоискано посещение в дома, потребителят може да предяви 
срещу това дружество правото да получи нетни ликвидационни активи, определено по размер в зависимост от стойността на неговото участие към датата на оттеглянето му от този фонд, като по този начин евен -
туално получи връщане на сума, по-малка от своята вноска, или бъде задължен да участва в загубите на посочения договорен фонд.
Подписи