ИЗВЕСТИЕ НА КОМИСИЯТА

Насоки за подпомагане на прилагането на Регламент 2020/741 относно минималните изисквания за повторното използване на водата

(2022/C 298/01)

Съдържание

1. Въведение 3

2. Общи и административни задължения 3

2.1. Приложно поле 4

2.1.1. Критерии 4

2.1.2. Представяне и преглед на решението 5

2.2. Компетентен орган 5

2.3. Звена за контакт 6

2.4. Отговорни страни 6

2.4.1. Отговорност за качеството на водата на оператора на съоръжение за допълнително пречистване 7

2.4.2. Отговорност на други участници 7

2.5. Разрешения 8

2.5.1. Органи, издаващи разрешителното 8

2.5.2. Заявление за разрешително 9

2.5.3. Съдържание на разрешителното 9

2.5.4. Освобождаване на изследователски и пилотни проекти 10

2.6. Проверки за съответствие 10

2.7. Санкции 10

2.8. повишаване на осведомеността и споделяне на информация 11

3. Технически аспекти 12

3.1. Управление на риска 12

3.1.1. Основни елементи за управление на риска 13

3.1.2. Описание на системата 15

3.1.3. Участници и роли 15

3.1.4. Определяне на опасностите и изложените на риск места и популации 15

3.1.5. Методи за оценка на риска за околната среда и здравето 18

3.1.6. Условия, свързани с допълнителните изисквания 20

3.1.7. Превантивни мерки 20

3.1.8. Системи за контрол на качеството и екологичен мониторинг 20

3.1.9. Управление и координация на извънредни ситуации 21

3.2. Видове селскостопански култури и класове допълнително пречистени отпадъчни води 21

3.2.1. Примери за методи за напояване и видове култури 22

3.2.2. Примери за прилагане на бариери за постигане на необходимия клас качество на водата 24

3.3. Мониторинг за валидиране 26

3.3.1. Общи принципи 26

3.3.2. Протоколи за мониторинг за валидиране 27

3.3.3. Примери за мониторинг за валидиране 28

3.3.4. Допълнителни ресурси 29

1. Въведение

Водните ресурси на ЕС са подложени на все по-голям натиск. Това води до воден стрес, когато водните ресурси са недостатъчни да посрещнат нуждите, и до влошаване на качеството на водата. Освен това изменението на климата, непредсказуемото поведение на климата и сушата допринасят значително за намаляване на наличността на прясна вода. Повторното използване на допълнително пречистени отпадъчни води е широко признато като практика, която спомага за по-ефективното управление на водните ресурси и за адаптирането на нашите системи към изменението на климата в съответствие със стратегията на ЕС, заложена в Европейския зелен пакт (1).

Регламент (ЕС) 2020/741 на Европейския парламент и на Съвета относно минималните изисквания за повторното използване на водата (Регламент за повторното използване на водата) (2) се стреми да улесни и насърчи практиката на повторно използване на вода за напояване в селското стопанство, сектор, който може да бъде особено уязвим по отношение на оскъдните или непостоянни водни ресурси, което прави продоволствената система на ЕС по-устойчива и гъвкава (3), като същевременно опазва общественото здраве и околната среда.

Регламентът за повторното използване на водата, приложим от 26 юни 2023 г., определя единни минимални изисквания за качеството на водата за безопасното повторно използване на пречистените градски отпадъчни води за напояване в селското стопанство. Хармонизираните минимални изисквания също така ще гарантират правилното функциониране на единния пазар на селскостопански продукти и следва да повишат доверието на потребителите.

Съгласно този регламент градските отпадъчни води, пречиствани в съответствие с изискванията на Директива 91/271/ЕИО, регламентираща пречистването на градските отпадъчни води (Директивата за пречистването на градските отпадъчни води) (4), трябва да преминат допълнително пречистване, за да отговорят на новите минимални параметри за качество и да станат подходящи за използване в селското стопанство.

В допълнение към единните минимални изисквания за качеството на водата в регламента се определят и единни минимални изисквания за мониторинг, правила за управление на риска за оценяване и справяне с потенциални допълнителни рискове за здравето и екологични рискове, задължения за издаване на разрешителни, както и правила за прозрачност, съгласно които ключовата информация за всички проекти за повторно използване на водата трябва да бъде публично достъпна.

Член 11, параграф 5 от Регламента за повторното използване на водата изисква от Комисията, след консултации с държавите членки, да изготви насоки за прилагане на регламента. Насоките са определени в настоящото известие. То е изготвено в тясно сътрудничество с работната група по повторното използване на водата (5) — създадена в рамките на стратегическата координационна група по политиката в областта на водите (6), в която членуват органите на държавите членки и организациите на заинтересованите страни. Работната група по повторно използване на водата обстойно обсъди документа на две заседания на 21—22 октомври 2021 г. и 18 февруари 2022 г. и представи писмени коментари.

Раздел 2 от настоящите насоки обхваща общите и административните задължения, определени с регламента, включително неговия обхват. Раздел 3 обхваща по-техническите аспекти.

2. Общи и административни задължения

Настоящият раздел обхваща следните аспекти: приложното поле на регламента, и по-специално прилагането на член 2, параграф 2; компетентният(те) орган(и) звената за контакт и трансграничното сътрудничество; отговорностите на различните участници; разрешителни; проверки за съответствие; санкции; повишаване на осведомеността и споделяне на информация.

2.1. Приложно поле

Регламентът се прилага винаги, когато пречистени градски отпадъчни води се използват повторно за напояване в селското стопанство. Въпреки това, съгласно член 2, параграф 2, държавите членки могат да решат, че не е подходящо да използват повторно водата за напояване в селското стопанство в един или повече от техните райони на речни басейни или в части от тях.

Решенията по член 2, параграф 2 на практика забраняват повторното използване на водата на дадена територия (част от нея) и в резултат на това регламентът не се прилага в тези райони. С други думи, ако дадена държава членка счита, че повторното използване на водата е неподходящо само на част от нейната територия, регламентът все пак ще се прилага изцяло в останалите райони, където водата може да се използва повторно.

Някои от по-общите задължения, предвидени в регламента, биха могли да се прилагат, дори ако повторното използване на водата е забранено на цялата територия на дадена държава членка. Например:

— член 2, параграф 3 относно изключенията за изследователски проекти: ако държава членка разрешава такива проекти, тя следва да определи съответните компетентни органи, отговарящи за проверка на спазването на критериите, определени в член 2, параграф 3;

— член 8 относно определянето на звено за контакт, което да си сътрудничи с други държави членки;

— член 10, параграф 1 относно информирането на обществеността за звеното за контакт;

— член 15 относно санкциите, за да се гарантира, че ако се вземе решение да не се допуска повторно използване на водата, то се спазва, тоест водата не се използва повторно и всички освободени изследователски проекти отговарят на приложимите условия.

При липса на решение по член 2, параграф 2 до датата, от която започва да се прилага регламентът (26 юни 2023 г.), всяка отговорна страна в система за повторно използване на вода трябва да може да кандидатства за разрешително.

С други думи, ситуацията по подразбиране (при липса на национално решение, в което е предвидено нещо друго) е, че повторното използване на водата е разрешено при условие, че е издадено разрешение съгласно регламента. Това означава, че плановете за управление на риска трябва да обхващат всички възможни рискове и проектът трябва да бъде в пълно съответствие с цялото законодателство на ЕС в областта на здравеопазването и околната среда.

2.1.1. Критерии

Много различни обстоятелства и климатични характеристики в държавите членки могат да повлияят на решението дали повторното използване на водата има роля в интегрираното управление на водните ресурси.

Възможно е поради климатичните условия в някои държави членки повторното използване на водата да е ненужно и/или нерентабилно поради изобилието от валежи. Въпреки това дори в държавите членки, които са изправени пред недостиг на вода и повтарящи се суши, може да има обстоятелства, които означават, че повторното използване на водата, предназначено в общия случай за справяне с недостига на вода, не е подходяща практика.

Такъв може да е случаят, например, ако някои райони страдат от дълги и продължителни суши, а екологичният дебит и доброто състояние на водата на повърхностните водни обекти зависят от зауствания на пречистени отпадъчни води. Ако пречистените отпадъчни води се пренасочат към инсталация за допълнително пречистване на отпадъчни води и след това към селското стопанство, това може да лиши повърхностното водно течение от необходимите водни количества, за да се гарантира минимален екологичен дебит.

В тези случаи е необходимо да се оцени и въздействието на използването на алтернативни източници, т.е. водочерпене от (други) повърхностни и/или подземни водни обекти, тъй като те също могат да окажат въздействие върху количеството/качеството на водата. Натискът, например от водочерпене, може да окаже влияние върху количественото състояние на подземните водни обекти, като в този случай повторното използване на водата може да предложи алтернативен водоизточник. Може да има и ситуации, при които няма натиск от водочерпене и разходите за повторно използване на водата могат да не са конкурентоспособни спрямо други водни източници.

Ето защо при вземането на решение трябва внимателно да се преценяват предимствата и недостатъците на повторното използване на водата. Всички тези съображения следва да бъдат взети предвид при вземането на решение водата в дадена област да не се използва повторно като част от интегрираното управление на водните ресурси.

В член 2, параграф 2 от регламента се определят критериите, които държавите членки трябва да вземат предвид, за да определят дали повторното използване на водата не е подходящо в определени райони на речни басейни (или части от тях).

Държавите членки, които вземат такова решение съгласно член 2, параграф 2 от регламента, трябва надлежно да обосноват решението и да го представят на Комисията. Ако забраната е резултат от натиск върху качеството на повърхностните водни обекти, чийто дебит и екологичен статус зависят от заустваните отпадъчни води, решението би било надлежно обосновано, при условие че се споменава:

— кои водни обекти са засегнати;

— текущото им състояние:

— какви други ефективни спрямо разходите мерки са предприети и могат да бъдат предприети, за да се преодолее разликата до добро състояние и/или да се избегне влошаването му;

— алтернативните източници на вода за напояване в селското стопанство; и

— дали тези други източници могат да доведат до свръхводочерпене от други повърхностни или подземни водни обекти, което може да повлияе на тяхното количествено или качествено състояние.

Ако решението се основава на критериите за ефективност на разходите, е важно да се вземат предвид всички разходи, както за опазване на околната среда, така и разходите за ресурси (за допълнително пречистените отпадъчни води и за алтернативния(те) източник(ци), който(ито) държавата членка счита за по-подходящ(и)). Икономическият анализ, извършен съгласно член 5 на Директива 2000/60/ЕО и приложение III към нея, може да предостави полезна съпътстваща информация.

2.1.2. Представяне и преглед на решението

Всяко надлежно обосновано и ясно аргументирано решение, основано на критериите, посочени в член 2, параграф 2 от регламента, трябва да бъде представено на Комисията в писмен вид по редовните канали за комуникация (например чрез постоянното представителство на държавата членка към ЕС). Държавата членка трябва също така да направи всяко такова решение достъпно за обществеността в съответствие с член 10, параграф 3.

В член 2, параграф 2 от регламента се посочва, че всяко такова решение трябва да бъде преразглеждано, когато е необходимо, за да се отразят променящите се обстоятелства. По-специално тези решения трябва да се преразглеждат, за да се вземат предвид прогнозите за изменението на климата и националните стратегии за адаптиране към изменението на климата (актуализирани на всеки две години) (7), и най-малко на всеки шест години, като се вземат предвид плановете за управление на речните басейни, изготвени съгласно Директива 2000/60/ЕО.

Следователно всяко решение за забрана на повторното използване на водата трябва да бъде обосновано в по-широкия контекст на интегрираното управление на водните ресурси. То трябва да бъде напълно съвместимо с подхода за управление, заложен в съответните планове за управление на речните басейни, както и с политиките за смекчаване на последиците от изменението на климата и за адаптиране към него.

Това означава, че решението за забрана на повторното използване на водата трябва да се основава на информация за състоянието на водите, за натиска, както и за въздействията и мерките, събрани и заложени в тези планове. Това би означавало също така да се направи оценка на екологичните и ресурсните разходи за допълнително пречистените отпадъчни води и другите водни ресурси, като се вземе предвид и икономическият анализ, направен съгласно член 5 от Директива 2000/60/ЕО

2.2. Компетентен орган

Компетентните органи, посочени в член 3, параграф 1, отговарят за:

— издаване на разрешителни за производство и снабдяване с допълнително пречистени отпадъчни води, включително гарантиране на изготвянето на план за управление на риска от повторно използване на вода;

— установяване дали са изпълнени критериите за освобождаване от регламента на научноизследователски или пилотни проекти (когато е приложимо);

— проверка на спазването на условията, определени в разрешителните, и предприемане на последващи действия в случай на нарушения.

Тези отговорности могат да включват например: преглед на плана за управление на риска от повторно използване на вода и гарантиране, че той обхваща всички аспекти; редовно проверяване на спазването на мерките и задачите в плановете; улесняване на комуникацията между различните участници в схемата за повторно използване на вода; координиране на обмена на информация с други органи. В зависимост от административната им организация, например структурите, използвани за управление на речните басейни, държавите членки могат да решат да определят повече от един компетентен орган.

Ако дадена държава членка реши, че не е подходящо да произвежда и повторно да използва допълнително пречистени отпадъчни води за напояване в селското стопанство в който и да е район на речен басейн (на практика на цялата си територия) в съответствие с член 2, определянето на компетентен орган би било необходимо само ако се провеждат изследователски и пилотни проекти за повторно използване на вода за напояване в селското стопанство. По същия начин, ако дадена държава членка разреши производството на допълнително пречистени отпадъчни води, но не и тяхното използване, от компетентния орган ще се изисква да управлява разрешителните за производство.

2.3. Звена за контакт

В член 8 от регламента се изисква държавите членки да определят звено за контакт, което да сътрудничи със звената за контакт на други държави членки.

Ролята на звената за контакт е: а) получаване и изпращане на искания за съдействие; б) осигуряване на съдействие при поискване; и в) координиране на комуникацията между компетентните органи в различните държави членки. Например, преди да издадат разрешително за производство или снабдяване с допълнително пречистени отпадъчни води, компетентните органи трябва да обменят информация относно условията, определени в съответното разрешително и плановете за управление на риска, със звеното за контакт в държавата членка, в която се предвижда използването на допълнително пречистените отпадъчни води. Звената за контакт следва да отговарят на искания за помощ без неоправдано забавяне.

Възможно е да не е необходимо да се създават звена за контакт, ако дадена държава членка реши, въз основа на член 2, параграф 2, че не е подходящо да се използват допълнително пречистени отпадъчни води за напояване в селското стопанство в който и да е район на речен басейн (на практика на цялата ѝ територия).

Ако обаче дадена държава членка не разрешава използването на допълнително пречистени отпадъчни води на своята територия, но изнася допълнително пречистени отпадъчни води за съседна държава, тогава тя трябва да има звено за контакт. По същия начин е необходимо звено за контакт в държавите членки, които не произвеждат допълнително пречистени отпадъчни води на своя територия, но желаят да я внасят за напояване от съседна държава.

Освен това проектите, осъществявани в съседна държава членка, могат по някакъв начин да засегнат общ водосборен басейн и поради това изискват консултации между компетентните органи на държавите членки чрез звената за контакт.

2.4. Отговорни страни

В регламента са посочени редица „отговорни страни“, тоест участници, които изпълняват определена роля или дейност в системата за повторно използване на водата. Системата за повторно използване на водата, както е определена в член 3, параграф 15, включва инфраструктурата и други технически части от точката на постъпване в градската пречиствателна станция за отпадъчни води до точката, в която допълнително пречистените отпадъчни води се използват за напояване в селското стопанство, включително инфраструктура за разпределение и съхранение, когато е приложимо.

В член 3, параграф 14 се уточнява, че отговорните страни включват:

— оператора на съоръжението за допълнително пречистване;

— оператора на градската пречиствателна станция за отпадъчни води, ако той е различен от оператора на съоръжението за допълнително пречистване;

— съответните органи, различни от определения компетентен орган; и

— оператора по разпределение на допълнително пречистени отпадъчни води или оператора по съхранение на допълнително пречистени отпадъчни води, когато е приложимо.

В регламента са описани минималните отговорности на оператора на съоръжението за допълнително пречистване (вж. раздел 2.4.1).

В разрешителното, издадено от компетентния орган, се определят отговорностите на другите отговорни страни, като се вземат предвид отговорностите, определени в плана за управление на риска.

Функциите на други органи, различни от компетентния орган, могат да включват преглед на плановете за управление на риска, за да се провери съответствието им с приложимите разпоредби (например за здравето, околната среда, селското стопанство), определяне на специфични изисквания в тяхната област на компетентност и издаване на становище относно плана за управление на риска.

Когато е уместно и в съответствие с националното законодателство, държавите членки могат да определят допълнително ролите и отговорностите, при условие че те са в съответствие с минималните правила.

2.4.1. Отговорност за качеството на водата на оператора на съоръжение за допълнително пречистване

Операторът на съоръжение за допълнително пречистване експлоатира или управлява съоръжение за допълнително пречистване и може да бъде частен или публичен орган. Той може да е различен от оператора на градската пречиствателна станция за отпадъчни води съгласно Директивата за пречистването на градските отпадъчни води.

В член 4, параграф 1 от регламента се пояснява, че операторите на съоръжения за допълнително пречистване са отговорни за качеството на допълнително пречистените отпадъчни води на мястото на определяне на съответствието.

Мястото на определяне на съответствието, както е определено в член 3, параграф 11, е точката, в която операторът на съоръжението за допълнително пречистване доставя допълнително пречистени отпадъчни води на следващия участник във веригата. В зависимост от спецификата на системата за повторно използване на водата в дадена държава членка следващият участник може да бъде крайният потребител или, ако водата се транспортира, разпределя или съхранява за бъдеща употреба, това могат да бъдат други участници.

На мястото на определяне на съответствието, което ще бъде посочено в разрешителното за производство и снабдяване с допълнително пречистени отпадъчни води (вж. раздел 2.5 относно разрешителните), операторът на съоръжението за допълнително пречистване трябва да гарантира, че допълнително пречистените отпадъчни води отговарят на минималните изисквания, посочени в приложение I, както и на всички други допълнителни условия, определени от компетентния орган в съответното разрешително, и както е описано в плана за управление на риска.

2.4.2. Отговорност на други участници

След мястото на определяне на съответствието отговорността за качеството на водата се прехвърля на следващия участник във веригата — краен потребител или всеки междинен участник, отговорен за разпределението или съхранението.

Планът за управление на риска трябва да определя условията, свързани с разпределението, съхранението и използването, когато е уместно, и да посочва кои страни в системата за повторно използване на вода са отговорни за изпълнението на тези изисквания.

Когато в плана за управление на риска се определят условия за използване от крайния потребител, те трябва да са в съответствие със законодателството на ЕС в областта на хигиената на храните (и фуражите) и свързаните с него документи, по-специално тези, посочени в Регламента за повторното използване на водата. Те включват:

— Регламент (ЕО) № 178/2002 г (8).: „Общото законодателство в областта на храните“, което определя (в член 17) основната отговорност на всички стопански субекти в областта на храните (включително първичните селскостопански производители, тоест земеделските стопани).

— Регламент (ЕО) № 852/2004 (9) относно хигиената на храните: В член 4, параграф 1 се потвърждава отново отговорността на първичните производители да спазват общите хигиенни разпоредби (добри хигиенни практики), установени в приложение I към същия регламент. В приложение I, част А, раздел II, точка 5, буква в) се посочва, че стопанските субекти в областта на храните, които произвеждат или събират растителни продукти, трябва да предприемат адекватни мерки и да използват питейна или чиста вода, според случая, за да предотвратят замърсяване.

— Регламент (ЕО) 2073/2005 (10) за определяне на микробиологични критерии за храните, което включва критериите за E. coli в някои храни от неживотински произход (след прибиране на реколтата).

— Регламент (ЕС) 2017/625 (11) (който заменя Регламент (ЕО) № 882/2004), предоставящ правна рамка за официален контрол върху храните и безопасността на храните на всеки етап от производството, преработката и разпространението. Компетентните органи трябва да прилагат и проверяват дали стопанският субект в областта на храните отговаря на изискванията за безопасност на храните.

— Известие на Комисията за даване на насоки за справяне с микробиологичните рискове по отношение на пресните плодове и зеленчуци при първичното производство посредством хигиена на храните (12).

Регламентът за повторно използване на водите, който определя качеството на водата на конкретен водоизточник на етапа преди първичното производство (преди да се използва за напояване), допълва правилата за хигиена на храните. Хигиенните правила за храните (и фуражите) се прилагат от етапа на първичното производство, включително напояването, и обхващат всички аспекти на напояването, за всички източници на вода.

2.5. Разрешения

В член 6, параграф 1 от регламента се изисква производството и снабдяването с допълнително пречистени отпадъчни води за напояване в селското стопанство да бъдат предмет на разрешително. Всички разрешителни трябва да се основават на плана за управление на риска от повторно използване на водите и трябва да определят задълженията на оператора на съоръжението за пречистване и, когато е от значение, на всички други отговорни страни, в съответствие с член 6, параграф 3.

В Регламента се описва информацията, която разрешителните трябва да обхващат, но от държавите членки зависи да уточнят подробностите по процедурите за предоставяне на разрешителни, като например определянето на компетентните органи и сроковете.

Поради това в настоящия раздел не са обхванати въпроси, свързани с процедурата, освен да се каже, че регламентът изрично позволява на държавите членки да прилагат съществуващите процедури за издаване на разрешителни, при условие че те са адаптирани, за да отговарят на изискванията, предвидени в регламента.

2.5.1. Органи, издаващи разрешителното

Разрешителните за повторно използване на вода могат да бъдат дадени само от компетентните органи, определени от държавите членки. Не следва да има конфликт на интереси между страните, отговорни за изготвянето на проекта за план за управление на риска от повторно използване на водите, и заявлението за разрешително, както и органа, който издава разрешителното за производство и снабдяване с допълнително пречистени отпадъчни води.

За целите на оценяването на заявлението компетентният орган трябва да се консултира и обменя необходимата информация с всички други имащи отношение органи, по-специално с органите, отговарящи за водоснабдяването и здравеопазването (ако са различни от компетентния орган) и всички други страни, за които компетентният орган счита, че са от значение.

Примери

Възможни са няколко различни варианта на национално равнище, както е показано в примерите по-долу.

Пример 1 — Ако инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води, и съответно нейният оператор, е същата като градската пречиствателна станция за отпадъчни води, компетентният орган би могъл да бъде органът за издаване на разрешителни за пречистване на градски отпадъчни води, и следователно може да бъде различен от органите, отговарящи за водоснабдяването или здравеопазването.

В тези случаи е необходимо тясно сътрудничество между различните органи, за да се гарантира че i) се спазват приложимите стандарти за водата и максималните равнища не се превишават, когато намалени обеми вода се заустват в повърхностен воден обект, и ii) здравните стандарти се спазват, когато водата се използва за напояване.

В тези случаи органите, отговарящи за водата или здравеопазването, могат да участват в процеса на изготвяне на плана за управление на риска и заявлението за разрешително, тъй като не би имало конфликт на интереси с органа, който предоставя разрешителното.

Пример 2 — Ако инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води, и съответно нейният оператор, е същият като градска пречиствателна станция за отпадъчни води, компетентният орган за разрешителното за повторно използване на вода може да бъде различен от органа, издаващ разрешителното за градската пречиствателна станция за отпадъчни води.

Такива биха могли например да бъдат органите, отговарящи за водите или здравеопазването. В този случай тези органи не могат да участват в изготвянето на заявлението за разрешителното или плана за управление на риска, тъй като това би било конфликт на интереси между издаващия разрешителното орган и страните, които изработват заявлението за разрешително и плана за управление на риска.

Независимо от това, от тези органи би могло да бъде поискано да предоставят данни или друга информация като принос към процеса, като например данни от мониторинга на водните ресурси или други данни за околната среда, като предоставят насоки относно процедурите, които трябва да се спазват, или сходни насоки.

Пример 3 — Ако инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води е собственост на компетентния орган, следва да са налице процедури за избягване на конфликти на интереси, да се гарантира, че заявлението за разрешително и планът за управление на риска са изготвени от всички отговорни страни по целесъобразност, както и че няма намеса спрямо лицето или отдела, отговарящо за издаването на разрешителното.

Ако са изпълнени всички изисквания за разрешителното, компетентният орган в държавата членка следва (в съответствие с член 6, параграф 5) да издаде разрешително, съдържащо всички необходими условия и мерки, посочени в плана за управление на риска от повторно използване на водата, и то без неоправдано забавяне. Това има за цел да се гарантира регулаторна сигурност за всички участващи страни.

Ако поради сложността на заявлението компетентният орган има нужда от повече от 12 месеца от датата на получаване на пълното заявление, за да вземе решение дали да издаде разрешително, той трябва да съобщи на заявителя/заявителите очакваната дата на своето решение.

2.5.2. Заявление за разрешително

Съгласно член 6, параграф 2 всяка отговорна страна в системата за повторно използване на водите, включително крайният потребител, когато това е от значение в съответствие с националното законодателство, може да подаде заявление за разрешително, или за промени в съществуващо разрешително. Те трябва да подадат заявлението си до компетентния орган на държавата членка, в която работи или се планира да работи съоръжението за допълнително пречистване.

В някои проекти за повторно използване на вода операторът на инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води прехвърля допълнително пречистени отпадъчни води директно на крайния потребител. В други проекти обаче участват други страни и може да има нужда от оператор по разпределението и оператор по съхранението на допълнително пречистени отпадъчни води.

В тези случаи държавите членки могат да изберат да изискват от такива оператори и крайни потребители да имат специално разрешително, в съответствие с член 6, параграф 7. След това тези специални разрешителни трябва да определят задълженията, включително всички допълнителни изисквания и бариери, установени в плана за управление на риска от повторно използване на водите, разработен за тази схема, както е посочено в член 5, параграф 4.

2.5.3. Съдържание на разрешителното

Както е посочено в член 6, параграф 3, разрешителното — или разрешителните, когато от отговорните страни, различни от оператора на инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води, се изисква да имат специално разрешително (член 6, параграф 7) — трябва да се основава на плана за управление на риска от повторно използване на водите.

Планът за управление на риска от повторно използване на водите трябва да бъде изготвен в съответствие с приложение II към регламента. Той трябва да определя условията, които трябва да бъдат изпълнени, за да се гарантира спазването на изискванията за качество, използване и мониторинг на водата в приложение I към регламента.

Разрешителното трябва да посочва:

— клас(ове) на качество на допълнително пречистените отпадъчни води и селскостопанската употреба, за която са разрешени допълнително пречистените отпадъчни води.

— мястото или местата, където е разрешено използването.

— съоръженията за допълнително пречистване, включително например местоположението на съоръжението(ята), данните за връзка с оператора, както и прогнозният годишен обем на допълнително пречистени отпадъчни води, които ще се произвеждат.

— условия относно минималните изисквания за качеството и мониторинга на водите, определени в приложение I, раздел 2, които биха могли да включват спецификации за вида пречистване.

— всички условия във връзка с допълнителни изисквания към оператора на съоръжението за допълнително пречистване, посочени в плана за управлението на риска от повторното използване на водата;

— всякакви други условия, необходими за премахване на всякакви неприемливи рискове за околната среда или за здравето на хората и животните. Те биха могли да включват информация за точната роля, задачи, дейности и отговорности на другите отговорни страни в системата; или задължения, свързани със системите за екологичен мониторинг, в зависимост от резултатите от плана за управление на риска, и последващи процедури, ако възникнат отрицателни последици за околната среда.

— срока на валидност на разрешителното.

— мястото на определяне на съответствието, когато ще се извършват проверки, за да се провери дали операторът е изпълнил задълженията си по отношение на качеството на допълнително пречистените отпадъчни води.

Както е посочено в член 6, параграф 6, разрешителните трябва редовно да се преразглеждат и да се актуализират винаги, когато е необходимо. Разрешителните трябва да бъдат преразгледани и актуализирани най-малко при възникване на следните промени:

— съществена промяна в капацитета на инсталацията;

— оборудването е модернизирано или са добавени ново оборудване или процеси, което води до необходимост от мониторинг на валидирането преди експлоатацията (за вода от клас А);

— промени в климатичните или други условия, които оказват значително въздействие върху екологичното състояние на повърхностните водни обекти.

2.5.4. Освобождаване на изследователски и пилотни проекти

Съгласно член 2, параграф 1 регламентът се прилага винаги, когато за напояване в селското стопанство се използват допълнително пречистени отпадъчни води. Въпреки това, съгласно член 2, параграф 3 изследователски или пилотни проекти могат да бъдат освободени от това правило, ако са изпълнени определени условия. За да се предостави това освобождаване компетентният орган трябва да установи, че са изпълнени следните критерии:

— изследователският или пилотният проект няма да бъде осъществен в рамките на воден обект, използван за водочерпене на вода, която е предназначена за консумация от човека, и/или е в рамките на съответната охранителна зона, определена съгласно Директива 2000/60/ЕО;

— изследователският или пилотният проект ще бъде подложен на подходящ мониторинг.

Компетентният орган е този, който трябва да определи, за всеки отделен случай, условията и честотите за мониторинг, необходими за гарантиране на спазването на Рамковата директива за водите и друго приложимо законодателство.

Освобождаването не може да бъде за срок над пет години. Освен това на пазара не могат да се пускат култури, отглеждани в изследователски или пилотен проект, освободен от този регламент.

2.6. Проверки за съответствие

Проверките за съответствие трябва да се извършват от компетентните органи, за да се гарантира, че посочените в разрешителните изискванията са изпълнени от различните участници в системата за повторно използване на водите.

Тези изисквания могат да се отнасят за оператора на инсталацията за допълнително пречистване на отпадъчни води, на мястото на определяне на съответствието, или за всички други отговорни страни или крайни потребители, съгласно плана за управление на риска от повторно използване на водите.

Ако тези участници извършват дейност в различни държави членки — например при трансграничен проект, както е описано в раздел 2.3 — тези проверки трябва да се извършват от компетентните органи с юрисдикция по отношение на съответните участници.

2.7. Санкции

В съответствие с член 15 държавите членки трябва да установяват система от санкции, приложими при нарушение на настоящия регламент, и следва да предприемат всички мерки, необходими за осигуряване на прилагането им. Санкциите следва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи.

При определянето на санкциите биха могли да се вземат предвид следните критерии:

а) естеството, тежестта, мащабът и продължителността на нарушението;

б) дали нарушението е извършено умишлено или по небрежност;

в) зоните, засегнати от нарушението, по-специално чувствителните зони;

г) ползите, получени от нарушението от отговорните лица (за да се гарантира, че отговорните лица са лишени от тези ползи);

д) повтарящият се характер на нарушението (с цел да се възпират последващи престъпления от същия вид).

Държавите членки следва да въведат мерки за гарантиране на съответствието с цел предотвратяване и разкриване на нарушения и прилагане на санкции. Гарантирането на съответствието включва всички начини, по които се намесват публичните органи, за да се гарантира, че предприятията и други („носещи отговорност лица“) спазват задълженията си, свързани с околната среда, включително например инспекции и принудителни мерки.

Като цяло биха могли да бъдат разгледани три категории действия:

— мониторинг за съответствие: това означава анализ, оценки, надзор, инспекции, разследвания, одити, анализи или други видове проверки и интервенции, осъществявани от компетентен орган, от негово име или под негов надзор с цел проверка дали носещите отговорност лица спазват своите подлежащи на принудително изпълнение задължения;

— последващи действия и принудително изпълнение: това означава действия на компетентен орган по административно, гражданско или наказателно право в отговор на неспазване или подозрение за неспазване на подлежащо на принудително изпълнение задължение; и

— насърчаване на спазването и предотвратяване на нарушения на законодателството: това означава действие за насърчаване на спазването на подлежащи на принудително изпълнение задължения, различно от извършваното чрез мониторинг на съответствието или последващи действия и принудително изпълнение.

Това правило се прилага за всички аспекти на регламента, включително правилата, които държавите членки могат да решат да въведат по отношение на райони от техните територии, където повторното използване на вода не се счита за подходящо или по отношение на научни или пилотни изследователски проекти.

2.8. повишаване на осведомеността и споделяне на информация

Съгласно член 9, от държавите членки, които практикуват повторно използване на водата за напояване в селското стопанство, се изисква да организират общи кампании за повишаване на осведомеността, които биха могли да включват популяризиране на ползите от безопасното повторно използване на вода.

Държавите членки са свободни да адаптират степента и тона на такива кампании към конкретните си обстоятелства, включително към мащаба на повторното използване на вода. Те могат също така да организират конкретни информационни кампании за крайните потребители, да насърчават, когато е целесъобразно, използването на допълнително пречистени отпадъчни води като безопасна и устойчива алтернатива за напояването и да гарантират оптималното ѝ и безопасно използване, като осигуряват висока степен на защита на околната среда и здравето на хората и животните.

Такива информационни кампании могат да бъдат полезни за справяне с евентуални обществени опасения относно повторното използване на вода и могат да спомогнат за осигуряването на широка подкрепа за създаването на схема за повторно използване на вода. В този контекст, за да се създаде доверие и одобрение, се препоръчва заинтересованите страни да се включат рано и посланията да се приспособят внимателно, като се отразят лични преживявания и се отговори на специфичните за конкретното място предизвикателства.

Добрата практика предполага, че множество равнища на участие на обществеността и на заинтересованите страни могат да бъдат ефективни за достигането до широка аудитория, от целеви кампании за повишаване на осведомеността до консултации и по-високи равнища на участие на заинтересованите страни в планирането и вземането на решения.

Като общо указание „Насоките относно интегрирането на повторното използване на вода в планирането и управлението на водите в контекста на Рамковата директива за водите“ в Общата стратегия за изпълнение от 2016 г (13). предполагат събиране на следната информация като принос към информационни и осведомителни кампании:

— обосновката на необходимостта от повторно използване на водата, например в контекста на недостига на вода, включително при бъдещи климатични условия;

— разходите за изграждане на системи за пречистване и разпределение;

— ползите и недостатъците/рисковете за околната среда;

— социалните и икономическите ползи и недостатъци/рискове: прозрачност относно рисковете от експозиция на населението, как те ще бъдат преодолени и приложимите стандарти за пречистване.

Важно е също така да се вземат предвид разходите за загуби на реколта поради липсата на вода за напояване, която би могла да бъде сведена до минимум чрез използване на надежден и по-предвидим водоизточник, като например допълнително пречистени отпадъчни води.

Членове 10 и 11 от регламента определят правила по отношение на информацията, която трябва да бъде предоставена на обществеността, и информацията за начина на прилагане на правилата. Тази информация трябва да бъде достъпна за Европейската комисия, Европейската агенция за околна среда и Европейския център за профилактика и контрол върху заболяванията.

Информацията, която трябва да се предоставя редовно на обществеността, включва:

— количеството и качеството на доставяните допълнително пречистени отпадъчни води;

— процентът на пречистената вода от общото количество допълнително пречистени градски отпадъчни води, когато тези данни са налични;

— резултатите от проверките за съответствие;

— определените звена за контакт; и

— всяко решение по член 2, параграф 2.

Освен това държавите членки ще трябва да публикуват набори от данни с допълнителна информация относно резултата от проверките за съответствие, както и допълнителна информация за случаите на неспазване, включително относно мерките, предприети за възстановяване на съответствието.

Държавите членки могат да изберат най-подходящия формат и средства за споделяне с обществеността на информация по член 10, адаптирани към собствените им специфични обстоятелства.

По отношение на член 11, който подробно описва информацията за изпълнението, която държавите членки трябва да предоставят, форматът и представянето на тези данни могат да бъдат изложени в актове за изпълнение, които Комисията може да изготви, подпомагана от комитета, създаден с Директива 2000/60/ЕО и в съответствие с процедурата, описана подробно в член 14.

3. Технически аспекти

Настоящият раздел се отнася до: всички аспекти, свързани с управлението на риска; видовете селскостопански култури и класовете допълнително пречистени отпадъчни води; и мониторинг за валидиране.

3.1. Управление на риска

Както е посочено в член 5, параграф 1 от регламента, в крайна сметка компетентният орган носи отговорност да се увери, че е установен план за управление на риска, който разглежда всички възможни аспекти на даден проект за повторно използване на вода, включително производството, снабдяването и използването на допълнително пречистени отпадъчни води, и който възлага отговорност за всеки аспект от управлението на проекта за повторно използване.

Макар че компетентният орган е длъжен да се увери, че е създаден план за управление на риска, страните, които действително трябва да изготвят плана, са операторът на съоръжението за допълнително пречистване, други отговорни страни и крайни потребители, според случая.

Лицето/лицата/субектът, които действително разработват и съставят плана за управление на риска, могат да бъдат всяка от „отговорните страни“, участващи в система за повторно използване на водата, или крайният ползвател, в съответствие с националното законодателство. За целите на правилното прилагане на регламента няма значение кой действително подготвя или съставя плана, стига да са консултирани всички съответни отговорни страни и крайни потребители както е подходящо и се изисква от естеството, местоположението и характеристиките на схемата за повторно използване на водите.

Планът за управление на риска може да обхваща една или повече системи за повторно използване на вода, при условие че в него се разглеждат конкретно всички аспекти, изисквани от регламента. Това би могло да доведе до създаването на система, в която се установяват редица стандартни основни елементи — например в случаи със сходни селскостопански култури и практики за напояване в обслужвания район или в кодекс на добрите практики — които могат да послужат за основа на по-специфичен план за управление на риска за конкретни системи за повторно използване на вода.

Аспектите, които трябва да бъдат разгледани в плана за управление на риска (както се изисква в регламента), се състоят от всички допълнителни изисквания към оператора на инсталацията, които трябва да бъдат изпълнени, преди водата да бъде доставена на следващия участник във веригата. И подходящи превантивни/коригиращи мерки и бариери, мониторинг или други изисквания, които трябва да се прилагат в системата за повторно използване на вода, за да се гарантира нейната безопасност, след мястото на определяне на съответствието, от други участници в системата.

В плана за управление на риска се описват задачите и изискванията и ясно се определят отговорностите на съответните участници в схемата.

Възможно е да има случаи, в които все още не е идентифициран конкретен краен потребител. В такива случаи планът за управление на риска може да бъде разработен въз основа на предвиденото използване на допълнително пречистени отпадъчни води в конкретния район (например въз основа на най-разпространените селскостопански практики и култури).

Когато бъде идентифициран нов краен потребител след финализирането на плана за управление на риска, следва да се извърши оценка, за да се установи дали са необходими адаптации на плана: например практиката за напояване и селскостопанските културите на новия краен потребител могат да се различават от тези, които вече се обслужват от инсталацията на съоръжението за допълнително пречистване (например изискващи по-висок клас качество на водата).

В този случай планът за управление на риска може да изисква преоценка на всички рискове, превантивни мерки или пречки за новите употреби. Това може да наложи някои промени в схемата за повторно използване на водата (както и промени в разрешителното, което се основава на плана за управление на риска, когато е приложимо). Тази преоценка може да бъде направена от някоя от отговорните страни или от крайния потребител, според случая.

3.1.1. Основни елементи за управление на риска

Планът за управление на риска трябва да се основава на елементите на управлението на риска, изброени в приложение II от регламента. Той трябва да следва систематичен подход, който включва извършване на структуриран анализ на системата за повторно използване на водите, установяване на потенциални опасности и опасни събития (заедно с популациите и местата, изложени на риск и свързаните с тях пътища на експозиция), и планиране, когато е целесъобразно, на евентуални превантивни мерки и бариери за управление и намаляване на оценените рискове.

Той трябва да включва и разпоредби за комуникация и сътрудничество между участващите страни, за да се гарантира, че се предприемат и нотифицират коригиращи действия, когато е необходимо. Ключовите елементи на плана за управление на риска (KRM) са основата за гарантиране, че допълнително пречистените отпадъчни води се използват и управляват безопасно за опазване здравето на хората и животните и на околната среда.

В приложение II към регламента са посочени 11 ключови елемента (KRM), разделени на части А, Б и В и съставляващи основата на предложения общ подход за план за управление на риска.

Те включват:

Част А — Основни елементи на управлението на риска 1. Описание на системата (KRM1) — описват цялата система за повторно използване на водата от точката на постъпване на отпадъчните води в градската пречиствателна станция за отпадъчни води до точката на използване. 2. Участници и роли (KRM2) — определят всички страни, участващи в системата за повторно използване на водата, заедно с техните роли и отговорности. 3. Определяне на опасностите (KRM3) — определят потенциалните опасности (патогени и замърсители) и опасни събития (например нарушаване на пречистването), свързани със системата за повторно използване на водата. 4. Места и популации, изложени на риск, и пътища на експозиция (KRM4) — определят популациите и местата, потенциално изложени на всяка идентифицирана опасност. 5. Оценка на рисковете за околната среда и здравето (KRM5) — за всяка предварително идентифицирана опасност се определят потенциалните свързани рискове за всеки рецептор (хора, животни, реколта или растения, друга сухоземна биота, водна биота, почви или околната среда като цяло), за всеки път на експозиция. Оценката на риска може да се извърши с качествени и полуколичествени методи; количествената оценка на риска изисква достатъчно подкрепящи данни. При тази оценка на риска следва да се вземат предвид и всички задължения и изисквания, определени от законодателството на ЕС, посочено в регламента, както и в съответното национално или местно законодателство.

Част Б — Условия, свързани с допълнителните изисквания 6. Допълнителни изисквания (KRM6) — резултатите от оценката на риска биха могли да идентифицират допълнителни или по-строги изисквания за качество и мониторинг на водата от посочените в раздел 2 от приложение I на регламента. Ако са включени допълнителни параметри или ограничения, това следва да се основава на резултатите от оценката на риска и да се подкрепя от научни доказателства, че произхождат от системата за повторно използване на водите, а не от други източници. Тези допълнителни параметри могат да включват и следните замърсители: тежки метали, пестициди, странични продукти от дезинфекция, лекарствени продукти, новопоявили се замърсители, бактерии, които проявяват анти-микробна резистентност.

Част (В) — Превантивни мерки 7. Превантивните мерки (KRM7) — определят превантивни мерки или бариери (допълнителни или вече въведени), които следва да се прилагат за части от системата за повторно използване на водата, за ограничаване или смекчаване на всеки идентифициран риск. Например, методи за контрол на достъпа, допълнително пречистване на водата или специфични напоителни технологии или бариери. 8. Системи за контрол на качеството (KRM8) — определят мерки за контрол на качеството, включително протоколи за мониторинг на допълнително пречистени отпадъчни води по съответните параметри и програми за поддръжка на оборудването, за гарантиране на ефективността на веригата на пречистване и приетите превантивни мерки. 9. Система за екологичен мониторинг (KRM9) — създава се система за екологичен мониторинг, която да контролира изпускането на идентифицираните замърсители в изложените на въздействие рецептори от околната среда (например сладка вода, подземни води, почва). Системата за мониторинг би могла да включва документирани процедури, които вече са въведени, за да се гарантира текущото опазване на околната среда, когато това е уместно, или те биха могли да бъдат допълнително разработени или адаптирани в зависимост от резултатите от оценката на екологичния риск. 10. Управление на извънредни ситуации (KRM10) — създават се протоколи за управление на инциденти и извънредни ситуации. 11. Координация (KRM11) — определят се механизмите за координация и комуникация между различните участници в системата за повторно използване на водата.

Една възможна структура, която да помогне за организирането на анализа на основните елементи за управление на риска, е описана в техническия доклад на Съвместния изследователски център (JRC) „Технически насоки — управление на риска от повторна употреба на водите за схеми за напояване в селското стопанство в Европа“ (14). В този доклад на Съвместния изследователски център се предлага модулна структура (вж. фигура 1), при която всеки модул разглежда конкретен аспект на план за управление на риска и включва няколко от основните елементи за управление на риска (KRM):

— Модул I — Подготовка (KRM 1 и 2);

— Модул II — Оценка на риска (KRM 3, 4, 5 и 6);

— Модул III — Мониторинг (KRM 6 и 9);

— Модул IV — Управление, ръководство и комуникация (KRM 7, 8, 9, 10 и 11).

Фигура 1

Основни елементи за управление на риска в областта на повторното използване на водите (KRM), организирани в четири модула, които подпомагат изготвянето на план за управление на риска

3.1.2 Описание на системата

Подробното описание на системата (KRM1) е отправна точка за пълното характеризиране на цялата система за повторно използване на водата — от точката на постъпване на непреработените отпадъчни води в градската пречиствателна станция за отпадъчни води (ГПСОВ) до крайното използване на допълнително пречистените отпадъчни води. То следва да включва подробно описание на градската пречиствателна станция за отпадъчни води и/или съоръжението за допълнително пречистване, всяка инфраструктура, свързана с изпомпването, съхранението и разпределението, напоителните системи, както и крайните употреби, в рамките на установените граници на системата (вж. примера на фигура 2).

За събиране на данните, необходими за оценката на риска, описанието на системата следва да включва и характеризиране на качеството на водата за източниците на отпадъчни води, влизащи в градската пречиствателна станция за отпадъчни води (ГПСОВ), данни за водните количества, всяка променливост и метеорологични събития, както и описание на околните екологични матрици (почва, подземни води и повърхностни води, екосистеми).

Фигура 2

Основни елементи на система за повторно използване на отпадъчна вода, идентифицираща рецепторите при оценката на риска

3.1.3. Участници и роли

За всеки елемент от системата за повторно използване на водата трябва да се определят всички участници и техните роли и отговорности (KRM2).

Това трябва да включва участниците, отговорни за i) експлоатацията на инсталациите (операторите на ГПСОВ и съоръженията за допълнително пречистване), ii) транспорта и съхранението, където е уместно, и iii) напояваните площи (земеделските стопани). То трябва да включва и всички съответни власти или органи (например органите за управление на водите, органите за обществено здраве, органите за опазване на околната среда) или други страни, като асоциации на земеделски стопани и консорциуми на напоители.

3.1.4. Определяне на опасностите и изложените на риск места и популации

Елементите KRM3 и KRM4 включват:

1. Определяне на потенциалните опасности, (наличието на замърсители и патогени или настъпването на опасни събития (нарушаване на пречистването, непредвидени течове, замърсяване), които биха могли да представляват риск за общественото здраве и/или околната среда;

2. Характеризиране на потенциалните пътища на експозиция за всяка опасност за идентифицираните човешки, животински или екологични рецептори (популации и места, изложени на експозиция). Тези елементи са необходими, за да могат впоследствие да се оценят рисковете за здравето и околната среда (KRM5).

Идентифицирането на опасностите (KRM3) следва да включва всички патогени и замърсители в допълнително пречистените отпадъчни води, които биха могли да представляват риск за здравето на хората и животните и за околната среда.

Микробни патогени (например Е. coli и други бактерии, вируси, паразити) в допълнително пречистените отпадъчни води, използвани за напояване в селското стопанство, биха могли да бъдат отговорни за огнища на болести, предавани чрез водата (например гастроентерит) и други остри отрицателни реакции (15).

Химическите замърсители, които все още биха могли да присъстват в допълнително пречистените отпадъчни води, също биха могли да представляват риск за човешкото здраве. Химическите замърсители обаче обикновено присъстват в ниски концентрации в отпадъчните води от ГПСОВ от битови отпадъчни води, и по принцип е необходима по-дълга експозиция, за да причинят заболяване или остри реакции, така че като цяло рискът от тези замърсители е по-нисък от риска, породен от патогени.

Важно е да се идентифицират всички производства, разположени в района, обслужван от градска пречиствателна станция за отпадъчни води (ГПСОВ), чиито зауствания в градската канализационна система биха могли да допринесат за високи концентрации на специфични химически замърсители в градските отпадъчни води (например фармацевтични производства, предприятия за поцинковаване).

Неконтролирани концентрации на химически опасности в излизащите от ГПСОВ отпадъчни води могат да се появят в резултат на опасни събития, като случайни или неподходящи изпускания. Вероятността за наличието им може да бъде сведена до минимум чрез подходящи превантивни мерки (16).

Пълното съответствие на допълнително пречистените отпадъчни води с приложимото към системата за повторно използване на водата законодателство, регулиращо както микробиологичните, така и химичните замърсители, заедно с изискванията за напояване в селското стопанство, определени от законодателството за хигиена на фуражите и храните, ще гарантира опазването на околната среда, както и здравето на хората и животните.

Следователно системата за управление на риска трябва да гарантира, че използването на допълнително пречистени отпадъчни води не води до вредна концентрация на замърсители в определена екологична матрица (например подземни води) и че са предприети подходящи превантивни мерки, за да се предотврати това (например чрез подходящо пречистване за намаляване на замърсителите в рамките на установените граници, чрез свеждане до минимум на всяко случайно изпускане в околната среда).

Заедно с характеризирането на допълнително пречистени отпадъчни води може да се определи първоначален скринингов списък на съответните опасности (патогени и химически замърсители), като се вземат предвид и всички съответни разпоредби на ЕС, националното и местното законодателство, както и изискванията на законодателството (изброени в приложение II, точка 5 от регламента) относно опазването на ресурсите на повърхностните и подземните води. Това законодателство включва: Рамковата директива за водите (РДВ) 2000/60/ЕО, Директивата за подземните води (ДПВ) 2006/118/ЕО, Директивата за стандартите за качество на околната среда (ДСКОС) 2008/105/ЕО, Директивата за нитратите (ДН) Директива 91/676/ЕИО и, когато е приложимо, Директивата за водите за къпане (ДВК) 2006/7/ЕО и Директивата за питейната вода (ДПВ) 2020/2184.

Изискванията, на които следва да отговарят допълнително пречистените отпадъчни води, ще зависят от специфичните за обекта условия на системата за повторно използване на водата и оценката на начина, по който използването на допълнително пречистени отпадъчни води за напояване в селското стопанство може да повлияе на околната среда чрез потенциални пътища (например оттока от поливни води, проникване в подземните води и др.).

По-специално, ако допълнително пречистените отпадъчни води трябва да мигрират към водни обекти (повърхностни или подземни води) в зоната, обхваната от системата за повторно използване на водата, оценката следва да разгледа дали приемащите водни обекти все още биха изпълнявали екологичните цели на член 4 от Рамковата директива за водите (тоест добро екологично и химично състояние на повърхностните води и добро химично състояние на подземните води — като химичното състояние е допълнително уточнено в Директивата относно стандартите за качество на околната среда) и в Директивата за подземните води.

Доброто екологично и химично състояние на повърхностните води предполага спазване на европейските и националните стандарти за качество на околната среда (СКОС). Стандартите за качество на околната среда на ЕС се определят съгласно Директивата за СКОС, докато националните стандарти могат да се отнасят до замърсители от национално значение, а именно специфични замърсители на речните басейни, които са част от доброто екологично състояние на повърхностните водни обекти.

В Директивата за стандарти за качество на околната среда (СКОС) е предвиден и механизъм за „списък за наблюдение“ за събиране на данни от мониторинга на равнище ЕС за новопоявили се замърсители, и вещества, които могат да представляват риск за водната околна среда или чрез нея, и за които данните за риска са недостатъчни за определяне на стандарт за качество на околната среда.

Химичното състояние на сладководните води, определени от държавите членки в техните планове за управление на речните басейни, може да бъде проверено чрез Европейската информационна система за водите (WISE) (17).

Допълнителна информация относно стандартите за качество на околната среда за приоритетни вещества може да бъде намерена чрез базата данни на Европейската агенция по химикалите (ECHA) (18).

Съответната информация за емисиите на конкретни замърсители може да бъде намерена в Европейския регистър за изпускането и преноса на замърсители (приложим за ГПСОВ с капацитет 100 000 ЕЖ) (19).

Могат да се прилагат и други специфични за обекта условия за опазване на повърхностните и подземните води: например, ако системата за повторно използване на водата и напояваните площи са разположени в близост до уязвима на нитрати зона, определена съгласно директивата за нитратите.

Въпреки че повторното използване на вода в селското стопанство би могло да бъде начин за възстановяване на хранителните вещества с цел напояване, следва да се обмисли внимателно избягването на замърсяването с нитрати на водните ресурси, чрез намаляване на съдържанието на нитрати в допълнително пречистените отпадъчни води под вредните нива.

По същия начин, ако има вероятност допълнително пречистените отпадъчни води да мигрират към водни обекти, класифицирани като санитарно-охранителни зони за питейна вода, важно е i) да се установят всякакви рискове от замърсяване на източниците на питейна вода с регулираните замърсители, присъстващи в повторно пречистените отпадъчни води, и ii) да се планират всички видове пречистване, необходими за намаляването им до приемливи нива.

Освен това, ако допълнително пречистени отпадъчни води се оттичат към повърхностните води, използвани за развлекателни дейности за къпане, могат да бъдат включени допълнителни изисквания за патогени, произтичащи от Директивата за водите за къпане. Тези закони имат за цел да защитят околната среда и човешкото здраве чрез определяне на стандарти и/или задължения за мониторинг на патогени или химикали, включително тежки метали, странични продукти от дезинфекция, лекарствени продукти и други вещества, класифицирани като приоритетни замърсители.

Тъй като допълнително пречистените отпадъчни води се използват за напояване в селското стопанство, в точка 5 от приложение II към регламента е посочено допълнително законодателство, което защитава храните и фуражите, почвата, селскостопанските култури и животните. Значението на изискванията на това законодателство за конкретна система за повторно използване на вода ще зависи от видовете селскостопански култури (например производство на храни или фуражи) и практики (например използване на пестициди, използване на утайки от отпадъчни води) на земеделски площи, напоявани с допълнително пречистени отпадъчни води.

Тези изисквания включват: изисквания относно хигиената на храните (Регламент (ЕО) № 852/2004), хигиена на фуражите (Регламент (ЕО) № 183/2005), микробиологични критерии (Регламент (ЕО) № 2073/200), максимално допустими количества на някои замърсители в храните (Регламент (ЕО) № 1881/2006), нива на пестицидите в храните и фуражите (Регламент (ЕО) № 396/2005), използването на утайки от отпадъчни води (Директива 86/278/ЕИО), както и защитата на здравето на животните (Регламенти (ЕО) № 1069/2009 и (ЕС) № 142/2011).

На фигура 3 е показан графичен пример за това как да се определи коя директива или регламент се прилага за система за повторно използване на вода, като се приемат потенциални пътища на допълнително пречистени отпадъчни води към екологичните матрици (сладководни ресурси) поради случайни изпускания или чрез оттока от напояваната площ.

Фигурата илюстрира и регламентите и директивите, изброени в точка 5 от приложение II, които могат да се прилагат в зависимост от селскостопанските практики. В приложение 2 към настоящото известие е представена и таблица, определяща приложимостта на тези изисквания към системата за повторно използване на вода.

Фигура 3

Пример за i) определяне на директивите и регламентите, приложими спрямо система за повторно използване на вода въз основа на потенциалните пътища, по които допълнително пречистени отпадъчни води достигат до заобикалящата среда (повърхностни и подземни води), и ii) регламенти и директиви, които биха могли да се прилагат спрямо напояването в селското стопанство в зависимост от специфичните селскостопански практики

Следва да се разгледат и други специфични аспекти, свързани с въздействието на качествените параметри на допълнително пречистените отпадъчни води върху агрономическите характеристики, включително опасностите за почвата и реколтата/растенията. Съгласно ISO 16075-1:2020 агрономическите опасности от допълнително пречистени отпадъчни води , които биха могли да увредят почвата и напояваните култури, са: i) химически вещества, например соленост, наличие на бор, специфична йонна токсичност; ii) други химични елементи; и iii) хранителни вещества.

Патогени, които биха могли да причинят заболяване на растенията или реколтата, обикновено не се откриват в допълнително пречистени отпадъчни води, излизащи от ГПСОВ. Наличието им в допълнително пречистени отпадъчни води обаче може да бъде оценено в условията, специфични за конкретния обект (например оттока на вода за напояване, заразена с растителни патогени).

Приложение 2 към настоящото известие съдържа информационни примери и таблици за патогени и замърсители, които обикновено присъстват в отпадъчните води, излизащи от ГПСОВ, и се регулират от някои от горепосочените директиви и регламенти, както и примери за агрономически опасности, които биха могли да засегнат почвите, културите, сладководните и подземните води по време на напояване в селското стопанство.

В него има и примери за опасни събития и пътища на експозиция за оценка на риска за здравето и околната среда, както и примери за популации и места, изложени на риск.

Все пак имайте предвид, че списъците на ресурсите в приложението не трябва да се считат за изчерпателни и са предложени единствено за информация. Опасностите трябва да бъдат точно определени за всяка конкретна система за повторно използване на вода, като се вземат предвид характеристиките на допълнително пречистените отпадъчни води и всички приложими изисквания.

Някои други замърсители, които все още не са регулирани и не могат да бъдат открити в изброените директиви и регламенти (например микропластмаси или някои химични съединения, които пораждат все повече безпокойство), могат да бъдат добавени към списъка на опасностите, ако рискът за здравето на хората и животните или за околната среда е подкрепен с научни доказателства и е доказано, че тези замърсители произхождат от системата за повторно използване на водата, а не от други източници. Оценката на риска може също така да идентифицира източника на тези замърсители, например поради наличието на определени производства, и да планира превантивни мерки.

3.1.5. Методи за оценка на риска за околната среда и здравето

Оценката на рисковете за околната среда и здравето (KRM5) следва да се извърши, като се вземат предвид предварително идентифицираните опасности (поотделно или по групи) и опасните събития, потенциалните пътища на експозиция и рецепторите, идентифицирани в рамките на системата за повторно използване на водата.

Оценката на риска може да се извърши с качествени и полуколичествени методи. Качествената оценка на риска се предлага като най-подходящия и икономически осъществим метод. Количествената оценка на риска би могла да се използва за проекти с висок риск и когато са налице достатъчно подкрепящи данни за тяхното изпълнение.

Що се отнася до методите, за тези оценки могат да се използват качествени, полуколичествени и количествени методи. Оценката на риска за здравето оценява всеки риск за здравето на хората и животните, докато оценката на риска за околната среда има за цел да определи дали идентифицираните замърсители в допълнително пречистените отпадъчни води влияят върху качеството на екологичните матрици.

Качествените и полуколичествени оценки на риска могат да бъдат разработени чрез няколко подхода, като „дърво на събитията“, матрици или показатели. Обичайната методика е тази, която се основава на комбинирана оценка на вероятността и величината/тежестта на въздействието на дадена опасност върху изложения на въздействие рецептор.

Анализът на вероятността може да се извърши чрез преглед на исторически данни или оценка на човешката грешка, дърво на отказите и дърво на събитията. Анализът на въздействията обикновено се извършва чрез класифициране в категории с нарастващи нива на тежест на въздействие.

Съществуват няколко метода относно качествената и полуколичествената оценка на риска, налични в публикувани насоки и стандарти, които могат да бъдат следвани (например Насоки на СЗО, 2006 г.; ISO 20426—2 (2018 г.), ФАО и СЗО, 2019 г.) (20).

В приложение 3 към настоящото известие са илюстрирани качествени и полуколичествени методи за оценка на рисковете за здравето чрез използване на матрици за определяне на вероятността и тежестта на въздействието. В него също така е показана полуколичествена методика, приложима към водните ресурси. Техническият доклад на Съвместния изследователски център (21) също предоставя допълнителни практически примери.

Количествените оценки на риска могат да предоставят числена оценка на риска — например въздействието на конкретна микробна инфекция за една година при определен сценарий.

Това характеризиране на рисковете за здравето на хората и животните обикновено се основава на зависимостта доза-реакция, за да се установи дали дадена опасност или опасно събитие могат да окажат въздействие върху здравето.

Оценката на риска за здравето от микробна опасност може да се извърши с помощта на количествена оценка на микробния риск (QMRA), основана на оценка на зависимостта доза-реакция между концентрацията на опасностите и ефекта, който тя може да предизвика върху рецепторите. Резултатите от този метод представляват стойностите на вероятността за неблагоприятни последици за здравето и се изразяват чрез вероятността за инфекция или чрез показателя „години от живота с отчитане на инвалидността“ (DALY).

Този подход може да даде отговор на конкретни въпроси, които се отнасят до определен момент. Следователно, за да се обхване целият проект и да се повиши нивото на сигурност, той може да се комбинира с качествени или полуколичествени методи.

Справка за методиките и критериите за QMRA и DALY може да бъдат направена в Насоките на СЗО (2006 г.) и Насоките на СЗО за QMRA (2016 г.) (22)..

Количественият подход за оценка на екологичния риск (количествена оценка на химическия риск, QCRA) обикновено се основава на:

— съотношението на предполагаемата концентрация в околната среда, изчислена с помощта на сложни модели за съдбата и преноса на конкретен замърсител към компонентите на околната среда; и

— предполагаемите недействащи концентрации, или максимално допустимата концентрация на замърсителя, определена от приложимото законодателство (например екологични стандарти за качество, приложими за водните обекти в зависимост от състоянието на качеството им).

Този тип подход изисква значителен обем данни от мониторинга на проектите за повторно използване на вода и подробни характеристики на заобикалящата среда. Това означава, че е приложимо само за проекти, при които са налични достатъчно данни и допусканията са подкрепени с научни доказателства.

3.1.6. Условия, свързани с допълнителните изисквания

Резултатът от оценката на риска за здравето и околната среда ще помогне да се установи дали трябва да се добавят специфични допълнителни изисквания (KRM6) за параметрите (допълнителни или по-строги от тези, посочени в раздел 2 от приложение I) за качеството на водата и мониторинга.

Това може да включва допълнителни патогени или замърсители, идентифицирани от оценката на риска за здравето и околната среда, като се вземат предвид специфичните за мястото условия, както и приложимите директиви и регламенти, както е описано по-горе.

Например оценката на риска може да установи, че конкретен замърсител в допълнително пречистената отпадъчна вода (например нитрати) може да окаже отрицателно въздействие върху близък воден обект (например чрез еутрофикация), ако присъства в допълнително пречистената отпадъчна вода в концентрация, по-висока от предполагаемата максимално допустима концентрация.

Поради това за качеството на допълнително пречистената отпадъчна вода може да бъде установена граница, основана на максимално допустимата концентрация, произтичаща от оценката на риска, и този параметър може да бъде включен сред параметрите, подлежащи на мониторинг.

Максимално допустимите концентрации могат също така да бъдат равни на изискваните гранични стойности, например за конкретния клас качество ( например стандарти за качество на околната среда, СКОС) на изложения на риск воден обект. За качеството на водата и мониторинга може да бъде добавен списък с допълнителни параметри, заедно с определените граници, ако е ясно, че те произхождат от системата за повторно използване на водата и референтните стойности за тях са подкрепени от оценката на риска и от достатъчна степен на научни познания.

3.1.7. Превантивни мерки

KRM7 трябва да включва определянето на превантивни мерки и бариери, приложими спрямо системата за повторно използване на вода, за да се отстранят или намалят до приемливо ниво установените опасности, които могат да доведат до риск.

Превантивните мерки са всякакво пречистване, действия или процедури, независимо дали вече са приложени или са идентифицирани по време на оценката на риска, които могат да бъдат приложени в различни части на системата за повторно използване на вода. Например: i) в ГПСОВ (тоест чрез оценка на съществуващия процес и/или чрез определяне на допълнителни видове пречистване); ii) в съоръжението за допълнително пречистване (например разглеждане на възможността за добавяне на усъвършенствано пречистване); ii) в напояваните площи (например чрез разглеждане на алтернативни методи за напояване, които свеждат до минимум рисковете от експозиция, осигуряване на буферни зони и т.н.), защита на работниците и земеделските стопани (например чрез определяне на конкретни протоколи за лични предпазни средства или хигиена, в допълнение към евентуалните мерки, които вече са предприети за спазване на правилата за здравословни и безопасни условия на труд).

Идентифицирането на пречките или промените в съществуващата напоителна система може да се основава на оценката на съществуващите методи, вида на селскостопанските култури и класа на водата и следва да се решава след консултации със земеделските стопани и други участници в системата за повторно използване на водата. Моля, вижте приложение 4 от настоящия документ за примери за превантивни мерки и бариери.

3.1.8. Системи за контрол на качеството и екологичен мониторинг

ЕлементитеKRM8 и KRM9 включват всички мониторингови дейности, планирани за системата за повторно използване на водата: определяне на процедурите и протоколите за контрол на качеството на системата и за системата за екологичен мониторинг (СЕМ).

Програмите за оперативен и екологичен мониторинг дават гаранции на работниците, обществеността и властите за адекватно функциониране на системата. Те следва да включват протоколи, програми (например местоположение, параметри, честота) и процедури поне за изискванията за рутинен мониторинг и всички допълнителни параметри и граници, определени като допълнителни изисквания в оценката на риска (KRM6).

Системата за управление на качеството, разработена в съответствие със стандартите ISO 9001 или еквивалентни такива, може да бъде изготвена и от операторите на инсталацията, когато това е целесъобразно.

Протоколите на системата за екологичен мониторинг (СЕМ) следва да се основават на резултатите от оценката на екологичния риск, за да се гарантира постоянна защита на околната среда при използването на допълнително пречистени отпадъчни води. Протоколите следва да са в съответствие със съществуващото законодателство, например мониторингът на водните ресурси следва да е в съответствие с Директива 90/2009/ЕО (23), за да се гарантира, че резултатите са съпоставими с тези, получени чрез мониторинг съгласно Рамковата директива за водите.

3.1.9. Управление и координация на извънредни ситуации

KRM10 и KRM11 включват протоколи за управление, извънредни ситуации и комуникация, свързани с елементите KRM10 (Управление на извънредни ситуации) и KRM11 (Координация).

Тези програми представляват основата за ефективна комуникация между страната(ите), отговорна(и) за плана за управление на риска, и участниците в него.

KRM11 следва да включва протоколи за начина, по който информацията ще се предава между участниците, формати и процедура за докладване на аварии и извънредни ситуации, процедури за уведомяване, източници на информация и процеси на консултации.

В приложение 5 към настоящото известие могат да се намерят примери за i) протоколи за управление на инциденти и извънредни ситуации и ii) протоколи за комуникация.

3.2. Видове селскостопански култури и класове допълнително пречистени отпадъчни води

За безопасното използване на допълнително пречистена вода в таблица 1 — приложение I към регламента са посочени разрешените класове на качество на допълнително пречистените отпадъчни води клас(клас A, Б, В, Г), които трябва да се използват за напояване на дадена категория селскостопански култури в зависимост от избрания метод на напояване.

Минималните изисквания за качество на водата за всеки клас в таблица 2 — приложение I се различават главно по концентрацията на E. coli, както и други съвкупни параметри.

Със съчетаването на видовете култури и броя и вида на акредитираните бариери, като например методите за напояване, рисковете могат да бъдат сведени до минимум, като се избегне всякакъв контакт между допълнително пречистената вода и годните за консумация части на напояваните земеделски продукти (вж. приложение 4 към настоящото известие за примери).

За тази цел е важно първо да се установи дали годната за консумация част на културите ще бъде в контакт с допълнително пречистената вода. Рискът от контакт следва да се оценява за всяка конкретна система за повторно използване на вода, като се оценява предполагаемото разстояние от годната за консумация част на културите до напояваната почва и потенциалните пътища на допълнително пречистената вода при доставяне чрез дъждуване, капково напояване или напояване чрез заливане.

Ако културите се подлагат на допълнително пречистване (например готвене или промишлени процеси), които намаляват потенциалното замърсяване, те също следва да се вземат предвид.

Съгласно регламента допълнително пречистената вода може да се използва в селското стопанство за напояване на:

— хранителни култури, консумирани сурови: култури, отглеждани за консумация от човека, които не се подлагат на допълнителни процеси. Въз основа на разстоянието (24) на годната за консумация част на културата от земята по-нататъшната класификация включва: — Кореноплодни култури: които растат под земята в почвата и кореновата им част е годна за консумация (например моркови, лук, цвекло) — Наземни нискорастящи култури: които растат над земята в частичен контакт с почвата. Тези култури могат да бъдат допълнително разделени на култури, които растат на повърхността на почвата, като листни култури (например маруля), и култури, които растат над земята, като годната за консумация част се намира на <25 см над повърхността на почвата (например домати, чушки). — Наземни високорастящи култури: които растат над земята и чиито годни за консумация части се намират на повече от 50 см над повърхността на почвата, поради което обикновено не докосват почвата (например плодни дървета)

— Преработени хранителни култури: култури, отглеждани за консумация от човека, които се подлагат на допълнителни процеси (тоест готвени или промишлено преработени) и няма да се консумират сурови (например ориз, пшеница).

— Нехранителни култури (фураж): култури, отглеждани не за консумация от човека, а за пасища и фураж или в други сектори (индустриални, енергийни и семенни култури)

Методите за напояване най-общо могат да бъдат класифицирани като:

— Открити или гравитачни напоителни системи: водата се подава директно върху повърхността на почвата и не е подложена на налягане. Това включва напояване чрез заливане и напояване на бразди.

— Дъждовални напоителни системи: водата се разпръсква във въздуха и пада върху повърхността на почвата като дъжд.

— Микронапоителни системи: водата се подава локално чрез системи за капково напояване или микрооросяване (повърхностно или подпочвено) или чрез напояване с микроразпръскване.

Методите за напояване трябва да бъдат оценени като пътища, които потенциално позволяват на замърсителите да достигнат до селскостопанските култури. Например при системите с пръскане надземните високорастящи култури (например овощни дървета) могат да бъдат изложени на замърсяване от падащите капки, така че по принцип трябва да се избира вода с по-високо качество.

Локалните системи (например капково напояване) са свързани с по-малък риск от замърсяване, тъй като водата се насочва към негодната за консумация част на културите. Може да се приложат допълнителни подходящи и акредитирани бариери за постигане на необходимия клас на качество на водата (вж. раздел 3.2.2 и приложение 4).

Трябва да се оцени и всеки риск за здравето на работниците или хората, живеещи в близост до напояваната зона. Например аерозолите от дъждовалните напоителни системи могат да достигнат до рецептори, живеещи в близост до напоявани райони. Рисковете, свързани с аерозолите, зависят най-вече от качеството на водата за напояване и скоростта на вятъра (отговорна за разпространението на аерозолите в напояваната зона).

Обърнете внимание, че методите за напояване и превантивните мерки или бариери, посочени в следващия раздел, са примери за предложен подход за тълкуване на таблица 1 — приложение I. Списъкът няма за цел да бъде изчерпателен.

Системите за напояване и вече въведените или планирани превантивни мерки или бариери следва да бъдат оценени, за да се установи дали може да са необходими допълнителни изисквания (например допълнително пречистване или бариери, промени в системата за напояване), за да се сведе до минимум потенциалното замърсяване на културите в зависимост от класа на допълнително пречистените отпадъчни води.

3.2.1. Примери за методи за напояване и видове култури

На фигура 4 са показани два примера на схеми, които биха могли да помогнат за определяне на класовете допълнително пречистени отпадъчни води, които осигуряват достатъчна защита на потребителите и работниците срещу E.coli при напояване чрез а) гравитачни или напорни методи или б) локални системи.

Независимо от класа на водата, схемите вземат предвид допълнителните микробни изисквания, когато допълнително пречистената вода се използва за напояване на пасища или фуражни култури (чревни нематоди, бележка 3 на фигура 4) и когато съществува риск от аерозоли (Legionella spp, бележка 1 на фигура 4).

Фигура 4

Примери за схеми за избор на класа на допълнително пречистените отпадъчни води (съгласно регламента) за а) открити методи за напояване или б) локални методи за напояване

Следващият пример от Насоките по плана за безопасност на СЗО (Работен пример: План на санитарната безопасност в Нютаун — хипотетичен) е адаптиран към изискванията на регламента, за да покаже как горните схеми могат да бъдат приложени на практика.

Бяха разгледани само елементите на този пример, които са разрешени от регламента. Допълнително пречистените отпадъчни води се използват за отглеждане на няколко вида култури, като са използвани различни методи за напояване (таблица 1).

Таблица 1

Видове култури и методи за напояване, използвани в примера

Категории култури Методи за напояване Местоназначение на културите (*1) — Кореноплодни култури, консумирани сурови (лук, моркови) — Нискорастящи листни култури, консумирани сурови (марули, чушки) — Високорастящи култури, консумирани сурови (плодове) — Напояване чрез заливане — Напояване по бразди — Ръчни приложения ( например черпаци, лейки) — Напояване с пръскане — Консумират се от земеделските стопани и техните семейства — Продават се на местната общност за консумация — Продават се в близките градове за консумация

В този случай, в съответствие с таблици 1 и 2 от приложение I към регламента, като се вземат предвид потенциалните пътища, по които допълнително пречистените отпадъчни води могат да достигнат до културите, следва да се изберат следните класове:

— За кореноплодни и листни култури, консумирани в суров вид, когато се прилага напояване чрез заливане, напояване по бразди или напояване с пръсканеКлас А (E. coli ≤ 10 броя/100 ml)

— За хранителни култури, които растат ниско над земята и се консумират сурови (например чушки): когато се прилага напояване чрез заливане, напояване по бразди или с пръскане Клас А (E coli ≤ 10 броя/100 ml); когато се използват системи за капково или подпочвено напояване Клас Б (E. coli ≤100 броя/100 ml).

— За хранителни култури, които се отглеждат високо над земята и не са в пряк контакт с допълнително пречистената вода (например плодни дървета), само когато се прилага напояване по бразди или напояване чрез заливане Клас Б (E. coli ≤100 броя/100 ml).

Въз основа на допълнителна оценка на риска, при наличие на плодове с годна за консумация кожа, може да се изисква Клас А, когато се използва напояване с пръскане, за да се избегне потенциално замърсяване на плодовете от пръсканата вода. За плодове с негодна за консумация кожа може да е подходящ клас Б, но окончателният избор на качеството на водата трябва да се основава на оценката на риска.

3.2.2. Примери за прилагане на бариери за постигане на необходимия клас качество на водата

В член 2, параграф 4 от регламента се уточнява, че стопанските субекти в областта на храните могат да постигнат необходимото качество на водата, за да спазят изискванията на Регламент 852/2004, като използват след мястото на определяне на съответствието няколко варианта за пречистване на водата, самостоятелно или в комбинация с варианти, невключващи пречистване.

В съответствие с многобариерния подход логаритмичното намаляване за получаване на необходимия клас качество на водата може да бъде постигнато чрез различни мерки за пречистване поотделно или в комбинация с варианти, невключващи пречистване (бариери).

Съгласно член 3, параграф 12 от регламента, когато допълнително пречистените отпадъчни води се използват за напояване, бариерата се определя като:

— всяко средство, включително физическо или етап от процедура, или условия на използване, което намалява или предотвратява риска от инфекции у човека, като възпрепятства контакта на допълнително пречистените отпадъчни води с i) предназначената за консумация продукция, или ii) и прекия контакт на хора с допълнително пречистените отпадъчни води, или

— друго средство, което например намаляват концентрацията на микроорганизми в допълнително пречистените отпадъчни води или възпрепятства оцеляването им в селскостопански продукти, предназначени за консумация;

С други думи, и в съответствие с приложение I, раздел 2 от регламента, бариерата следва да се разглежда като средство за свеждане до минимум на рисковете до нива, еквивалентни на тези на изисквания клас качество на водата за избраните култури.

Чрез различни бариери може да бъде постигнато различно логаритмично намаляване, а комбинация от тях може да се приложи към допълнително пречистените отпадъчни води, за да се постигне необходимото общо логаритмично намаляване, необходимо за свеждане до минимум на всички рискове, въз основа на избрания клас на качество на водата.

В таблица 2 е посочен броят на бариерите, който следва да се приложи за класа на качество на допълнително пречистената отпадъчна вода, за да се получи необходимото ниво, еквивалентно на по-висок клас, в зависимост от вида на културата.

В таблица 3 са посочени видовете акредитирани бариери, както и свързаното с тях логаритмично намаляване.

Приложение 4 към настоящото известие съдържа примери за това как да се определи видът и броят на бариерите, въз основа на вида култура и класа на качество на водата.

Таблица 2

Предложен брой бариери, необходими за напояване с допълнително пречистена отпадъчна вода, в зависимост от нейното качество (адаптирано от таблица 3 на ISO 16075:2020)

Забележка — промените на таблицата в ISO стандарта са направени единствено с цел да се изключат от тази таблица класовете на качество на водата и видовете култури, които не са разгледани в Регламента за повторно използване на водата. Вж. таблицата по-долу за допълнително обяснение как да се тълкува тази таблица във връзка с Регламента за повторното използване на водата.

Категория(1) Напояване на зеленчуци, консумирани сурови(2) Напояване на зеленчуци, консумирани след преработка и на пасища(3) Напояване на хранителни култури, различни от зеленчуци (овощни насаждения, лозя) и градинарство(4) Напояване на фуражни и семенни култури(5) Напояване на индустриални и енергийни култури(6) A. 0 0 0 0 0 Б. 1 0 0 0 0 В. 3 1 1 0 0 Г. забранени забранени 3 1 (*) 0 Следващите определения за всяка колона в таблицата са в съответствие с таблица 1 от приложение 1 към Регламента за повторното използване на водата и имат за цел да помогнат на читателя да намери категорията култури, която в общи линии съответства на категоризацията по ISO, и по този начин да определи какви допълнителни бариери могат да са необходими: (1) Минимален клас на качеството на допълнително пречистените отпадъчни води (2) Хранителни култури, които се консумират сурови, при които годната за консумация част влиза в пряк контакт с допълнително пречистените отпадъчни води, и кореноплодни култури, които се консумират сурови. (3) Преработени хранителни култури и нехранителни култури, включително култури използвани за хранене на животни, отглеждани за производство на мляко или месо. (4) Хранителни култури, които се консумират сурови, при които годната за консумация част се намира над земята и не влиза в пряк контакт с допълнително пречистените отпадъчни води. (5) Хранителни култури, които се консумират сурови и при които годната за консумация част е над земята и не влиза в пряк контакт с допълнително пречистените отпадъчни води, преработени хранителни култури и нехранителни култури, включително култури използвани за хранене на животни, отглеждани за производство на мляко или месо (и в двата случая, когато се използва капково напояване или друг метод на напояване, който избягва пряк контакт с годната за консумация част на културата). Забележка: Споменатите тук семенни култури могат да бъдат семена за консумация от човека или за употреба като животински фураж. (6) Индустриални, енергийни култури, и семенни култури (предназначени за производство на семена за посев). (*) Бележка от ISO 16075:2020: Годни за консумация семена или семена за посев, които са били напоявани за по-малко от 30 дни преди прибирането на реколтата. Ако периодът преди прибиране на реколтата е равен или по-дълъг от 30 дни, тогава клас Г. може да бъде пряко приложим без ограничения (тоест без необходимост от допълнителни бариери).





Таблица 3

Видове акредитирани бариери и съответни логаритмични намалявания на патогените (адаптирани от таблица 2 на ISO 16075:2020)

Промените са направени единствено с цел да се изключат от тази таблица класовете за качество на водата и видовете култури, които не са разгледани в регламента за повторно използване на водата.

Вид на бариерата Прилагане Логаритмично намаляване на патогените Брой бариери НАПОЯВАНЕ НА ХРАНИТЕЛНИ КУЛТУРИ Капково напояване Капково напояване на нискорастящи култури, например на 25 см или повече над земята 2 1 Капково напояване на високорастящи култури, например на 50 см или повече над земята 4 2 Подпочвено капково напояване, при което водата не се изкачва по капилярен път до повърхността на земята. 6 3 Напояване чрез пръскане и дъждуване Напояване с дъждуване и микродъждуване на нискорастящи култури на 25 см или повече от водната струя 2 1 Напояване с дъждуване и микродъждуване на овощни дървета на 50 см или повече от водната струя 4 2 Допълнителна дезинфекция в земеделските площи Дезинфекция с ниско ниво на концентрация (<1 mg/L общ хлор, след 30 мин. хлориране) 2 1 Дезинфекция с високо ниво на концентрация (≥1 mg/L общ хлор, след 30 мин. хлориране) 4 2 Слънцеустойчиво покриващо фолио При капковото напояване, при което фолиото отделя напояването от зеленчуците От 2 до 4 1 Унищожаване на патогените Подпомагане на унищожаването на патогените чрез спиране или прекъсване на напояването преди прибиране на реколтата от 0,5 до 2 на ден от 1 до 2 Измиване на продуктите преди продажбата им на клиентите Измиване на салати, зеленчуци и плодове с питейна вода 1 1 Дезинфекция на селскостопанските продукти преди продажба на клиентите Измиване на салатите, зеленчуците и плодовете със слаб дезинфекционен разтвор и изплакване с питейна вода 1 1 Обелване на продуктите Обелване на плодове и кореноплоди 2 1 НАПОЯВАНЕ НА ФУРАЖНИ И СЕМЕННИ КУЛТУРИ Контрол на достъпа Ограничаване на достъпа до напояваната площ 24 часа и повече след напояването, например допускането на животни на пасищата или на работници на полето от 0,5 до 2 1 Ограничаване на влизането в напояваното поле пет и повече дни след напояването От 2 до 4 2 Сушене на фуражните култури на слънце Фуражни и други култури, които се сушат на слънце и се прибират преди консумация От 2 до 4 2 Забележка: на полето за напояване може вече да са въведени бариери; ограниченията за културите и методите за напояване, вече са включени като бариери в регламента при избора на клас за качество на допълнително пречистените отпадъчни води и вида на културата.

3.3. Мониторинг за валидиране

3.3.1. Общи принципи

Мониторингът за валидиране е необходим, за да се докаже, че проектирането на нови системи за повторно използване на вода или всякакви промени в съществуващи пречиствателни линии ще доведат до надеждно и постоянно постигане на определени нива на дезактивиране на микробни показатели за клас А на качеството на допълнително пречистените отпадъчни води (таблица 4 — приложение I към регламента). дезактивирането на микробните индикатори се изразява в намаляване на log10 (25).

Мониторингът за валидиране е различен от редовния рутинен мониторинг, който се извършва от оператора (таблица 3 — приложение I към регламента), за да се увери, че процесът на пречистване достига изискванията на регламента. Той трябва да се разглежда като интензивна, краткосрочна дейност, която трябва да се извършва преди пускане в експлоатация или по време на началния етап на ново пречиствателно оборудване или процеси, или когато те бъдат модернизирани.

Промените в системата за повторно използване на вода, които водят до модернизиране на процеса, могат да се дължат например на структурни промени в:

1. водното количество и/или качеството на отпадъчните води поради нови разрешителни за заустване в канализационната система;

2. еквивалентни жители (ЕЖ), обслужвани от градската пречиствателна станция за отпадъчни води (ГПСОВ);

3. климатичните условия (увеличаване на сезонните валежи или суши);

4. други условия, които не са обхванати от плана за управление на риска и които изискват модернизиране на използваната технология/процеси.

Тъй като всяка съществена промяна в капацитета на ГПСОВ или модернизация на пречиствателната линия на системата за повторно използване на водата ще изисква преразглеждане или актуализиране на съществуващото разрешително (член 6, параграф 6), препоръчва се мониторингът за валидиране да приключи преди започване на процедурата за издаване на разрешително.

Във всеки случай по време на дейностите по валидиране допълнително пречистената вода може да не бъде доставяна за крайно ползване до приключване на мониторинга. През това време допълнително пречистената вода може да бъде връщана обратно към входа на ГПСОВ или към определена точка на заустване, докато не бъдат изпълнени изискванията за микробно качество на валидирането.

След като мониторингът за валидиране потвърди, че новата система или технологии отговарят на изискванията за микробни показатели, е достатъчно да се продължи с изискванията за рутинен мониторинг.

В подкрепа на дейностите по валидиране може да се изготви доклад, в който се илюстрира подходът за мониторинг за валидиране, експерименталният план и анализът на пробите на входа и на изхода за необходимите микробни показатели. Докладът следва да бъде изготвен от квалифициран специалист в областта на отпадъчните води.

Съоръженията за допълнителното пречистване на водата, които вече са били в експлоатация и продължават да отговарят на изискванията за качество на допълнително пречистените отпадъчни води, посочени в таблица 2, буква а), към 25 юни 2020 г., са освободени от това задължение за мониторинг за валидиране.

3.3.2. Протоколи за мониторинг за валидиране

В Таблица 4 — от приложение I към регламента са посочени намаленията на log10, които трябва да бъдат спазени чрез мониторинг за валидиране по веригата на пречистване (тоест между точката на постъпване на непречистените отпадъчни води в ГПСОВ и мястото на определяне на съответствието) по отношение на показателите за патогенни бактерии, вируси и протозои (E. coli , Campylobacter, общо колифаги/F-специфични колифаги, соматични колифаги, ротавирус, както и спори на Clostridium perfringens спорообразуващи сулфат-редуциращи бактерии и Cryptosporidium).

Тъй като във всяко едно съоръжение за допълнително пречистена вода изискваното намаляване на log10 може да бъде постигнато чрез комбиниране на различни процеси, не може да бъде определен единен, хармонизиран протокол за мониторинг на валидирането. Вместо това следва да се определя и прилага за всеки конкретен случай от специалисти в областта на отпадъчните води.

Когато се изготвя протокол за валидиране на система за повторно използване на вода, разликата между концентрациите в непречистените отпадъчни води и в целевия клас за качеството на водата ще определи необходимия брой и степен на обработка (фигура 5).

За утвърдени процеси на пречистване стойностите по подразбиране за отстраняване в log10 често са налични в техническите ръководства, учебниците и публикуваните данни; за иновативни процеси трябва да се разработи протокол за изпитване, за да се съберат данни за намаляване на log10 .

На фигура 5 е показан пример за това как целевото намаляване на log10 на E. coli може да бъде постигнато чрез сбора от няколко процедури за пречистване. Въпреки че първичното и вторичното пречистване могат да намалят патогенните бактерии при някои логаритми, струва си да се отбележи, че дезинфекцията и третичното пречистване се свързват с най-голямо логаритмично намаляване и трябва да бъдат внимателно характеризирани.

Когато системата се състои от няколко обработки, логаритмичните стойности на отстраняване могат да се определят чрез технически стойности или чрез провеждане на протоколи за предварително изпитване на място или извън обекта. След това може да се извърши анализ за валидиране на място в съоръжението/ята, на входни и изходни проби. Могат да бъдат разработени насоки или стандарти на национално или друго равнище, за да се стандартизира мониторингът за валидиране.

Фигура 5

Оценка на произволна многобариерна система за повторно използване на вода за намаляване на E.coli до необходимото намаляване на log10 за клас А на напояване (диапазоните за намаляване на log10 са приети в таблица 3.4 от австралийските насоки — вж. раздел 3.3.4)

След като се определят обработките в съоръжението за пречистване, има няколко стратегии за извършване на мониторинг за валидиране, като основно се провеждат изпитвания извън обекта или предварителни изпитвания на място. Всеки от тези подходи може да се използва за валидиране. Ако обаче изпитванията извън обекта не са достатъчни, изпитванията на място могат да ги допълнят. За да се спазят изискванията за валидиране, предвидени в регламента, би било достатъчно да се изследват пробите от входящите и изходящите отпадъчни води.

Следващите стъпки показват как да се проведе протокол за предварително изпитване:

— Наличните данни за ефективността на обработките спрямо микробни индикатори могат да бъдат събрани първо чрез справка с техническите паспорти на доставчиците, публикуваната научна и техническа литература, насоките на законодателните органи или професионалните организации, както и исторически данни. По този начин ще се определи дали