[pic] | ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ |

Брюксел, 12.5.2010

COM(2010) 239 окончателен

2010/0135 (NLE)

Предложение за

РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

относно приемането на еврото от Естония от 1 януари 2011 г.

ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

На 3 май 1998 г. Съветът прие решение, че Белгия, Германия, Испания, Франция, Ирландия, Италия, Люксембург, Нидерландия, Португалия, Австрия и Финландия са изпълнили необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 1999 г. Дания и Обединеното кралство се възползваха от своето право на неучастие и затова не бяха подложени на оценка от страна на Съвета. Гърция и Швеция бяха разглеждани от Съвета като държави-членки с дерогация. На 19 юни 2000 г. Съветът реши, че Гърция е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2001 г. Държавите, които се присъединиха към Европейския Съюз на 1 май 2004 г. (Чешката република, Естония, Кипър, Латвия, Литва, Унгария, Малта, Полша, Словения и Словакия) станаха държави-членки с дерогация в съответствие с член 4 от съответния акт за присъединяване. На 11 юли 2006 г. Съветът реши, че Словения е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2007 г. България и Румъния, които се присъединиха към Европейския Съюз на 1 януари 2007 г., станаха държави-членки с дерогация в съответствие с член 5 от съответния акт за присъединяване. На 10 юли 2007 г. Съветът реши, че Кипър и Малта са изпълнили необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2008 г. На 8 юли 2008 г. Съветът реши, че Словакия е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2009 г.

В член 140, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „Договорът“) се предвижда, че най-малко веднъж на всеки две години или при поискване от държава-членка с дерогация Комисията и Европейската централна банка (ЕЦБ) трябва да докладват на Съвета относно напредъка на държавите-членки с дерогация в изпълнението на техните задължения във връзка с постигането на икономически и паричен съюз. На основание на своя доклад и на доклада на ЕЦБ Комисията може да представи на Съвета предложение за решение на Съвета за отмяна на дерогацията за държавите-членки, които изпълняват необходимите условия, в съответствие с процедурата по член 140, параграф 2.

Последните редовни доклади на Комисията и ЕЦБ за конвергенцията бяха приети през май 2008 г. Дания и Обединеното кралство не са изявили желание да приемат еврото. Ето защо докладът за конвергенцията за 2010 г. се отнася за следните девет държави-членки с дерогация: България, Чешката република, Естония, Латвия, Литва, Унгария, Полша, Румъния и Швеция.

Докладът на Комисията за конвергенцията за 2010 г. бе приет от колегиума на 12 май 2010 г. ЕЦБ прие своя доклад на 12 май. Докладите включват преглед на съвместимостта на националните законодателства, включително на устройствените закони на националните централни банки, с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на ЕСЦБ и ЕЦБ. В докладите се проучва и дали е постигната висока степен на устойчива конвергенция чрез изпълнението на критериите за конвергенция и се отчитат редица други фактори, посочени в член 140, параграф 1, последната алинея от Договора.

В своя доклад за конвергенцията Комисията прави заключението, че измежду оценените държави-членки само Естония изпълнява условията за приемане на еврото.

На основание на своя доклад и на доклада на ЕЦБ Комисията прие приложеното предложение за решение на Съвета за отмяна на дерогацията за Естония от 1 януари 2011 г.

РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКА НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО

В Икономическия и финансов комитет (ИФК) и в Съвета по икономическите и финансовите въпроси/Еврогрупата под различна форма редовно се провеждат обсъждания с държавите-членки относно предизвикателствата пред икономическата политика. Тук се включват неофициални обсъждания по въпроси, които са от особено значение за подготовката за евентуално влизане в еврозоната (вкл. по въпроси, свързани с политиката на обменните курсове). В рамките на конференции и семинари или по конкретни поводи се провеждат разговори с представители на академичните среди и други заинтересовани групи.

Икономическите промени в еврозоната и държавите-членки се оценяват в рамката на различни процедури за координиране и надзор на икономическата политика (по-конкретно съгласно член 121 от Договора), както и в контекста на редовното наблюдение и редовния анализ, извършвани от Комисията по отношение на промените в отделните държави и в цялата еврозона (в т.ч. прогнози, редовни публикации, материали, предоставяни на ИФК и Съвета по икономическите и финансовите въпроси/Еврогрупата). Съгласно принципа на пропорционалност и в съответствие с установената практика Комисията предлага да не изготвя официална оценка на въздействието.

П РАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

Правно основание

Правното основание на настоящото предложение е член 140, параграф 2 от Договора, с който се установява процедурата за решение на Съвета относно приемането на еврото и за отмяна на дерогацията в съответните държави-членки.

Съветът гласува по предложението на Комисията след консултация с Европейския парламент, след обсъждания в Европейския съвет и след получаването на препоръка, приета с квалифицирано мнозинство от онези от членовете на Съвета, които представляват приелите еврото държави-членки.

Субсидиарност и пропорционалност

Предложението е от изключителната компетентност на Съюза. Следователно принципът на субсидиарност не се прилага.

Настоящата инициатива не надхвърля необходимото за постигането на своята цел и следователно отговаря на принципа на пропорционалност.

Избор на правен инструмент

Решението е единственият подходящ правен инструмент съгласно член 140, параграф 2 от Договора.

ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА

Предложението няма отражение върху бюджета на Съюза.

2010/0135 (NLE)

Предложение за

РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

относно приемането на еврото от Естония от 1 януари 2011 г.

СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 140, параграф 2 от него,

като взе предвид предложението на Европейската комисия,

като взе предвид доклада на Европейската комисия[1],

като взе предвид доклада на Европейската централна банка[2],

като взе предвид становището на Европейския парламент,

като взе предвид обсъжданията в Европейския съвет,

като взе предвид препоръката на членовете на Съвета, представляващи приелите еврото държави-членки,

като има предвид, че:

(1) Третият етап от икономическия и паричен съюз (ИПС) започна на 1 януари 1999 г. На своето заседание в Брюксел на 3 май 1998 г. Съветът в състав държавни и правителствени ръководители реши, че Белгия, Германия, Испания, Франция, Ирландия, Италия, Люксембург, Нидерландия, Австрия, Португалия и Финландия са изпълнили необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 1999 г.[3]

(2) С Решение 2000/427/EО[4] Съветът реши, че Гърция е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2001 г. С Решение 2006/495/EО[5] Съветът реши, че Словения е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2007 г. С решения 2007/503/EО[6] и 2007/504/EО[7] Съветът реши, че Кипър и Малта са изпълнили необходимите условия за приемане на еврото от 1 януари 2008 г. С Решение 2008/608/EО[8] Съветът реши, че Словакия е изпълнила необходимите условия за приемане на еврото.

(3) Съгласно параграф 1 от Протокола за някои разпоредби, отнасящи се до Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия, приложен към Договора за създаване на Европейската общност (наричан по-долу „Договорът за ЕО“), Обединеното кралство уведоми Съвета, че не възнамерява да премине към третия етап на ИПС на 1 януари 1999 г. Това уведомление не е променяно. В съответствие с параграф 1 от Протокола за някои разпоредби относно Дания, приложен към Договора за ЕО, и в съответствие с решението, взето от държавните и правителствените ръководители в Единбург през декември 1992 г., Дания е уведомила Съвета, че няма да участва в третия етап на ИПС. Дания не е поискала започване на процедурата по член 140, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-долу „Договорът“).

(4) В съответствие с Решение 98/317/ЕО на Швеция e предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора. Съгласно член 4 от Акта за присъединяване от 2003 г.[9] на Чешката република, Естония, Латвия, Литва, Унгария, Полша и Словакия е предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора. Съгласно член 5 от Акта за присъединяване от 2005 г.[10] на България и Румъния е предоставена дерогация съгласно член 139, параграф 1 от Договора.

(5) Европейската централна банка (ЕЦБ) бе основана на 1 юли 1998 г. Европейската парична система беше заменена с механизъм на обменните курсове, чието създаване бе одобрено с резолюция на Европейския съвет от 16 юни 1997 г. за установяването на механизъм на обменните курсове на третия етап на икономическия и паричен съюз[11]. Процедурите за механизма на обменните курсове на третия етап на икономическия и паричен съюз (МОК II) бяха определени в Споразумението от 16 март 2006 г. между Европейската централна банка и националните централни банки на държавите-членки извън еврозоната за определяне на процедурите за работа на механизма на обменните курсове в третия етап на Икономическия и паричен съюз[12].

(6) В член 140, параграф 2 от Договора се предвиждат процедурите за отмяна на дерогацията за съответните държави-членки. Най-малко веднъж на всеки две години или по искане на държава-членка с дерогация Комисията и ЕЦБ докладват на Съвета в съответствие с процедурата, предвидена в член 140, параграф 1 от Договора. Последните редовни доклади на Комисията и ЕЦБ за конвергенцията бяха приети през май 2010 г.

(7) При необходимост националните законодателства на държавите-членки, включително устройствените закони на националните централни банки, се адаптират с цел да се гарантира съвместимост с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на Европейската система от централни банки и на Европейската централна банка (наричан по-долу „Уставът на ЕСЦБ и ЕЦБ“). В докладите на Комисията и ЕЦБ се дава подробна оценка на съвместимостта на законодателството на Естония с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на ЕСЦБ и ЕЦБ.

(8) Съгласно член 1 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция, посочени в член 140 от Договора, критерият за ценова стабилност по член 140, параграф 1, първо тире от Договора означава, че в съответната държава-членка е налице устойчивост на цените и средният темп на инфлацията за период от една година преди осъществяването на прегледа на резултатите не превишава с повече от 1,5 процентни пункта темпа на инфлация, която съществува най-много в трите държави-членки с най-добри резултати в областта на ценовата стабилност. За целите на критерия за ценова стабилност инфлацията се измерва с помощта на хармонизираните индекси на потребителските цени (ХИПЦ), определени в Регламент (ЕО) № 2494/95 на Съвета от 23 октомври 1995 г. относно хармонизираните индекси на потребителските цени[13]. За да се оцени изпълнението на критерия за ценова стабилност, инфлацията в дадена държава-членка се измерва чрез процентното изменение в средноаритметичната стойност на дванадесет месечни индекса спрямо средноаритметичната стойност на дванадесет месечни индекса от предходния период. В докладите на Комисията и ЕЦБ референтната стойност бе изчислена като непретеглена средноаритметична стойност на темповете на инфлация на трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност плюс 1,5 процентни пункта. За едногодишния период до края на март 2010 г. изчислената референтна стойност за инфлацията е 1,0 %, като трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност са Португалия, Естония и Белгия с темп на инфлация съответно -0,8 %,-0,7 % и -0,1 %. При сегашните икономически условия на голям общ спад, при които в голям брой държави се наблюдават отрицателни темпове на инфлация, изглежда целесъобразно от списъка на държавите с най-добри резултати да се изключат държавите, чиято средна инфлация се различава много от средната инфлация в еврозоната (0,3 % през март 2010 г.) — в съответствие с практиката, наложена с доклада за конвергенцията за 2004 г., — тъй като резултатите им са нетипични и отчитането им би се отразило значително върху референтната стойност и следователно върху справедливостта на критерия. За март 2010 г. това означава изключване на Ирландия от списъка — единствената държава, чийто среден темп на инфлация за 12 месеца (-2,3 % през март 2010 г.) се отклонява много от средния темп в еврозоната и другите държави-членки, главно поради тежкия икономически спад[14].

(9) Съгласно член 2 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция, приложен към Договора, критерият за състоянието на държавния бюджет съгласно член 140, параграф 1, второ тире от Договора означава, че към момента на прегледа на резултатите по отношение на държавата-членка няма действащо решение на Съвета по член 126, параграф 6 от Договора за наличие на прекомерен бюджетен дефицит.

(10) Съгласно член 3 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция, приложен към Договора, критерият за участие във валутния механизъм (механизма на обменните курсове) на Европейската парична система, посочен в член 140, параграф 1, трето тире от Договора, означава, че държавата-членка е спазвала нормалните граници на отклонение, предвидени в механизма на обменните курсове (МОК) на Европейската парична система, без голямо напрежение най-малко през последните две години преди прегледа на резултатите. По-конкретно, държавата-членка не трябва да е извършвала девалвация на двустранния централен курс на своята валута към еврото по своя инициатива за същия период. От 1 януари 1999 г. МОК II установява рамката за оценяване на изпълнението на критерия за обменния курс. При оценяването на изпълнението на този критерий в своите доклади Комисията и ЕЦБ са проучили двегодишния период до 23 април 2010 г.

(11) Съгласно член 4 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция, приложен към Договора, критерият за конвергенция на лихвените проценти съгласно член 140, параграф 1, четвърто тире от Договора означава, че за период от една година преди прегледа на резултатите дадена държава-членка трябва да има среден номинален дългосрочен лихвен процент, който не надвишава с повече от два процентни пункта лихвения процент най-много на трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност. За целите на критерия за конвергенция на лихвените проценти са използвани сравними лихвени проценти за 10-годишни референтни държавни облигации. Естония, която е една от трите държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност през март 2010 г., няма референтна дългосрочна държавна облигация, нито сходна ценна книга, която може да бъде използвана за изчисляване на референтната стойност. Следователно за да се оцени изпълнението на критерия за лихвените проценти съгласно текста на Протокола (в който се говори за „най-много три държави-членки, имащи най-добри резултати в областта на ценовата стабилност“), в докладите на Комисията и ЕЦБ е използвана референтна стойност, изчислена като непретеглена средноаритметична стойност на номиналните дългосрочни лихвени проценти на двете държави-членки с най-добри резултати по отношение на ценовата стабилност плюс два процентни пункта. Така референтната стойност за едногодишния период до края на март 2010 г. бе 6,0 %, изчислена въз основа на средноаритметичната стойност на лихвените проценти в Португалия (4,2 %) и Белгия (3,8 %).

(12) Съгласно член 5 от Протокол № 13 относно критериите за конвергенция, приложен към Договора, използваните при сегашната оценка на изпълнението на критериите за конвергенция данни се осигуряват от Комисията. Комисията осигури данните, необходими за изготвянето на настоящото предложение. Бюджетните данни бяха осигурени от Комисията въз основа на данните от докладите на държавите-членки, представени до 1 април 2010 г. в съответствие с Регламент (ЕО) № 479/2009 на Съвета от 25 май 2009 г. за прилагане на Протокола за процедурата при прекомерен дефицит, приложен към Договора за създаване на Европейската общност.

(13) Въз основа на докладите на Комисията и ЕЦБ относно напредъка на Естония при изпълнението на нейните задължения за постигането на икономически и паричен съюз Комисията направи следните заключения:

a) законодателството на Естония, включително устройственият закон за националната централна банка, е съвместимо с членове 130 и 131 от Договора и с Устава на ЕСЦБ и ЕЦБ.

б) по отношение на изпълнението от страна на Естония на критериите за конвергенция, посочени в четирите тирета на член 140, параграф 1 от Договора:

- средният темп на инфлация в Естония през годината до края на март 2010 г. е бил -0,7 %, което е много под референтната стойност и вероятно ще остане под тази стойност през следващите месеци;

- по отношение на Естония няма действащо решение на Съвета за наличието на прекомерен дефицит, като бюджетният дефицит за 2009 г. е 1,7 % от БВП;

- Естония участва в МОК II от 28 юни 2004 г.; през двегодишния период до 23 април 2010 г. естонската крона не е изпитвала силен натиск и не се е отклонявала от централния курс по МОК ІІ, откакто участва в механизма;

- поради много ниското равнище на брутния държавен дълг на Естония няма референтни дългосрочни държавни облигации или подходящи сходни ценни книжа, с чиято помощ да се оцени трайността на конвергенцията при дългосрочните лихвени проценти; макар че във върховия момент на кризата участниците на финансовите пазари повишиха усещането си за риск по отношение на Естония, благодарение на промяната му през разглеждания период и при една по-обща оценка на трайността на конвергенцията, включително на продължаващата предпазлива политика на страната, оценката за изпълнението на критерия за дългосрочния лихвен процент от страна на Естония би била положителна;

в) предвид на оценката на съвместимостта на законодателството и изпълнението на критериите за конвергенция и с оглед на допълнителните фактори Естония изпълнява необходимите условия за приемане на еврото.

ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

Член 1

Естония изпълнява необходимите условия за приемане на еврото. Дерогацията за Естония, посочена в член 4 от Акта за присъединяване от 2003 г., се отменя от 1 януари 2011 г.

Член 2

Адресати на настоящото решение са държавите-членки.

Член 3

Настоящото решение се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.

Съставено в Брюксел,

За Съвета

Председател

[1]

[2]

[3] Решение 1998/317/EО (ОВ L 139, 11.5.1998 г., стр. 30).

[4] ОВ L 167, 7.7.2000 г., стр. 19.

[5] ОВ L 195, 15.7.2006 г., стр. 25.

[6] ОВ L 186, 18.7.2007 г., стр. 29.

[7] OВ L 186, 18.7.2007 г., стр. 32.

[8] ОВ L 195, 24.7.2008 г., стр. 24.

[9] ОВ L 236, 23.9.2003 г., стр. 33.

[10] ОВ L 157, 21.6.2005 г., стр. 203.

[11] ОВ С 236, 2.8.1997 г. , стр. 5.

[12] ОВ С 73, 25.3.2006 г., стр. 21. Споразумение, изменено със споразумението от 14 декември 2007 г. (ОВ С 319, 29.12.2007 г., стр. 7).

[13] ОВ L 257, 27.10.1995 г., стр. 1. Регламент, изменен с Регламент (ЕО) № 1882/2003 на Европейския парламент и на Съвета (OВ L 284, 31.10.2003 г., стр. 1) и с Регламент (ЕО) № 596/2009 на Европейския парламент и на Съвета.

[14] По резултата си този подход съответства и на случая с Литва през 2004 г., когато нейният среден темп на инфлация за 12 месеца бе с 2,3 процентни пункта под средния темп за 12 месеца в еврозоната и Литва бе изключена от списъка на държавите с най-добри резултати.