BG Официален вестник на Европейския съюз C 213/62

Известие на Комисията: „Инфраструктура за пренос на енергия и законодателство на ЕС за природата“

(2018/C 213/02)

СЪДЪРЖАНИЕ

Страница

ЗА НАСТОЯЩИЯ ДОКУМЕНТ 65

Цел 65

Структура и съдържание 65

Естество на документа 65

1. ОБНОВЕНА ЕНЕРГИЙНА ИНФРАСТРУКТУРА ЗА ЕВРОПА 67

1.1. Нуждата от обновена енергийна инфраструктура в Европа 67

1.2. Предизвикателства пред инфраструктурата 68

1.2.1. Електроенергийни мрежи и съхранение на енергия 68

1.2.2. Газопреносни мрежи и съхранение на природен газ 69

1.2.3. Инфраструктура за пренос и рафиниране на нефт и олефини 69

1.2.4. Улавяне, пренос и съхранение на CО 2 (УСВ) 69

1.3. Видове съоръжения за пренос и разпределение в експлоатация 69

1.3.1. Съоръжения за пренос и разпределение на газ и нефт 69

1.3.2. Съоръжения за пренос и разпределение на електроенергия 70

1.4. Проекти от общ интерес (ПОИ) 70

2. ЗАКОНОДАТЕЛСТВО НА ЕС ЗА ПРИРОДАТА 72

2.1. Въведение 72

2.2. Директивите за птиците и за местообитанията 72

2.3. Управление и защита на територии в „Натура 2000“ 73

2.3.1. Предприемане на целенасочени мерки за опазване и предотвратяване на по-нататъшно влошаване на състоянието 73

2.3.2. Процедура за издаване на разрешения за планове и проекти, засягащи територии в „Натура 2000“ 74

2.4. Разпоредби за опазване на видовете 75

3. ПОТЕНЦИАЛНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ НА СЪОРЪЖЕНИЯТА ЗА ПРЕНОС НА ЕНЕРГИЯ ВЪРХУ „НАТУРА 2000“ И ЗАЩИТЕНИТЕ ВИДОВЕ В ЕС 76

3.1. Въведение 76

3.2. Необходимостта от индивидуален подход за всеки отделен случай 76

3.3. Общ преглед на възможните въздействия върху видове и местообитания, обект на защита в ЕС 77

3.3.1. Загуба, влошаване и разпокъсаност на местообитания 77

3.3.2. Обезпокояване и изместване: 77

3.3.3. Сблъсък и поражения от електрически ток: 77

3.3.4. Ефект на бариерата 77

3.4. Разграничаване между значителни и незначителни въздействия 78

3.5. Кумулативен ефект 78

4. ПОТЕНЦИАЛНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ НА ИНФРАСТРУКТУРИТЕ НА ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА ВЪРХУ ДИВИТЕ ПТИЦИ 79

4.1. Въведение 79

4.2. Инфраструктури на електропреносната мрежа 79

4.3. Потенциални отрицателни въздействия на електроенергийната инфраструктура върху дивите птици 80

4.3.1. Поражения от електрически ток 80

4.3.2. Сблъсък 83

4.3.3. Загуба и разпокъсаност на местообитанията 84

4.3.4. Обезпокояване/изместване 84

4.3.5. Електромагнитни полета 84

4.4. Възможни положителни последици от електроенергийната инфраструктура върху дивите птици 84

5. ПОТЕНЦИАЛНИ МЕРКИ ЗА СМЕКЧАВАНЕ НА ПОСЛЕДИЦИТЕ ОТ ИНФРАСТРУКТУРИТЕ НА ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА ВЪРХУ ДИВИТЕ ПТИЦИ 86

5.1. Какво са мерки за смекчаване на последиците? 86

5.2. Потенциални мерки за смекчаване на отрицателните последици от планове или проекти за електроенергийна инфраструктура върху диви видове птици 88

5.2.1. Предприемане на проактивни мерки на ниво планиране 88

5.2.2. Проучване на възможните мерки за смекчаване и предотвратяване на последиците на ниво проект 90

5.3. Подробни технически препоръки за мерки за отстраняване и смекчаване на последиците 91

5.3.1. Смекчаване на последиците вследствие на поражения от електрически ток 91

5.3.2. Смекчаване на последиците вследствие на сблъсък 92

6. ЗНАЧЕНИЕ НА СТРАТЕГИЧЕСКИЯ ПОДХОД КЪМ ПЛАНИРАНЕТО 93

6.1. Ползите на интегрираното планиране 93

6.2. Определяне на подходящи места за съоръженията за пренос на енергия 94

6.3. В търсене на начини за рационализиране на процедурите за издаване на разрешения за електропреносни съоръжения 96

6.3.1. Ранно планиране, създаване на „пътна карта“ и определяне обхвата на оценки 96

6.3.2. Ранна и ефективна интеграция на екологичните оценки и на другите изисквания, свързани с околната среда 97

6.3.3. Координирани процедури и ясни срокове 98

6.3.4. Качество на докладите 98

6.3.5. Трансгранично сътрудничество 98

6.3.6. Ранно и ефективно участие на обществеността 99

7. ПРОЦЕДУРА ЗА ИЗДАВАНЕ НА РАЗРЕШЕНИЯ ПО ЧЛЕН 6 ОТ ДИРЕКТИВАТА ЗА МЕСТООБИТАНИЯТА 99

7.1. Въведение 99

7.2. Обхват на процедурата за издаване на разрешения по член 6 100

7.3. Поетапна процедура за извършване на подходящи оценки 102

7.3.1. Първа стъпка: предварителен преглед 102

7.3.2. Втора стъпка: подходяща оценка 102

7.3.3. Стъпка 3: одобряване или отхвърляне на плана или проекта с оглед на заключенията от подходящата оценка 109

7.4. Процедура за дерогация по член 6, параграф 4 109

8. ИНФРАСТРУКТУРА ЗА ПРЕНОС НА ЕНЕРГИЯ В МОРСКАТА ОКОЛНА СРЕДА 113

8.1. Преглед на съществуващата енергийна инфраструктура в морските води на ЕС 114

8.1.1. Нефт и природен газ 114

8.1.2. Вятърна енергия в морето и енергия от вълните, приливите и отливите 115

8.1.3. Улавяне и съхранение на въглероден диоксид (CCS 117

8.1.4. Електропреносни мрежи 117

8.1.5. Прогнози за бъдещето 117

8.2. „НАТУРА 2000“ в морската околна среда 119

8.2.1. Опазване на морската околна среда и морските местообитания и видове 119

8.2.2. Подкрепящи мерки и полезни източници на информация 123

8.3. Потенциални въздействия и подходи към смекчаване на последиците 124

8.3.1. Инсталиране 126

8.3.2. Експлоатация 129

8.3.3. Извеждане от експлоатация 131

8.3.4. Кумулативен ефект 131

8.3.5. Потенциални мерки за смекчаване на последиците 132

8.4. Значение на стратегическото планиране 133

БИБЛИОГРАФИЯ 136

ПРИЛОЖЕНИЕ 1 — НАЦИОНАЛНИ И МЕЖДУНАРОДНИ ИНИЦИАТИВИ 150

ПРИЛОЖЕНИЕ 2 — СПИСЪК НА ВЪЗДЕЙСТВИЯТА ОТ ВЗАИМОДЕЙСТВИЕТО МЕЖДУ ПТИЦИТЕ И ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА, СИСТЕМАТИЗИРАН ПО ПРИОРИТЕТИ (BIRDLIFE, 2013) 157

ПРИЛОЖЕНИЕ 3 — ОБОБЩЕНИЕ НА ДОКАЗАТЕЛСТВАТА ЗА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО НА ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА ВЪРХУ ПОПУЛАЦИЯТА НА ЗАСТРАШЕНИТЕ ВИДОВЕ ПТИЦИ В СВЕТОВЕН МАЩАБ (IUCN, 2012) 159

ПРИЛОЖЕНИЕ 4 — ПРИМЕРИ ЗА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО НА ЕЛЕКТРОПРОВОДИТЕ ВЪРХУ МЕТАПОПУЛАЦИИТЕ НА ВИДОВЕТЕ, ИЗБРОЕНИ В ПРИЛОЖЕНИЕ I КЪМ ДИРЕКТИВАТА ЗА ПТИЦИТЕ 161

ПРИЛОЖЕНИЕ 5 — ПРИМЕРЕН СПИСЪК НА ПРИОРИТЕТНИТЕ ВИДОВЕ, ЗА КОИТО Е НЕОБХОДИМО ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ И СМЕКЧАВАНЕ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО НА ЕЛЕКТРОПРОВОДИ В РАМКИТЕ НА ЕС 163

ПРИЛОЖЕНИЕ 6 — СРАВНЕНИЕ НА ПРОЦЕДУРИТЕ ЗА ПОДХОДЯЩА ОЦЕНКА (ПО), ОВОС И СЕО 168

ЗА НАСТОЯЩИЯ ДОКУМЕНТ

Цел

През ноември 2010 г. Европейската комисия публикува съобщението „Приоритети за енергийна инфраструктура за 2020 г. и по-нататък - план за интегрирана европейска енергийна мрежа“. В него се призовава за значително увеличаване на инфраструктурите за пренос на енергия, за да се осигури безопасно, устойчиво и достъпно енергоснабдяване в цяла Европа, като в същото време се намалят емисиите на СО2.

Новият Регламент (ЕС) № 347/2013 за трансевропейската енергийна мрежа (TEN-E) установява общоевропейска рамка за планиране и изпълнение на енергийната инфраструктура в целия ЕС. В него се определят девет приоритетни коридора на стратегическата инфраструктура в областта на електроенергията, природния газ и нефта и три приоритетни тематични области на нивото на Съюза по отношение на магистралните електропроводи, интелигентните мрежи и мрежите за пренос на въглероден диоксид. Въвежда се също прозрачен и всеобхватен процес за определяне и подбор на конкретни проекти от общ интерес (ПОИ), необходими за реализиране на приоритетните коридори.

Подобно на всички дейности за развитие в рамките на ЕС, инфраструктурите за пренос на енергия трябва да бъдат напълно съвместими с политиката на ЕС в областта на околната среда, включително с директивите за местообитанията и за птиците (Директивите на ЕС за опазване на природата). Настоящият документ дава насоки как най-добре да бъде постигнато това на практика. Специално внимание се обръща на правилното прилагане на процедурата за издаване на разрешителни съгласно член 6 от Директивата за местообитанията, която изисква всички планове и проекти, които биха могли да имат значителен отрицателен ефект върху територии от „Натура 2000“, да бъдат подложени на подходяща оценка (ПО), преди да бъдат одобрени. Разглеждат се също изискванията за защита на видовете в по-широкия ландшафт.

Териториите от „Натура 2000“ не са замислени като „непристъпни зони“ и ново благоустрояване в тях не е изключено. Благоустройствените дейности обаче трябва да се извършват по начин, който гарантира опазването на редките и застрашени видове и типовете местообитания, за които е определена територията. Често това може да бъде постигнато чрез внимателно планиране, добър и отворен диалог с всички заинтересовани страни и, когато е целесъобразно, прилагане на подходящи мерки за смекчаване на последиците и отстраняване или предотвратяване на потенциалното отрицателно въздействие от самото начало на отделни проекти, както и на кумулативното въздействие върху целите на опазването на територията.

Настоящият документ е предназначен преди всичко за организатори на проекти, оператори на преносни мрежи (ОПМ) и органи, отговарящи за одобряването на планове и проекти за пренос на енергия, но би бил от интерес също за консултанти по оценка на въздействието, управители на територии от „Натура 2000“, НПО и други специалисти, които се интересуват или участват в планирането, проектирането, изпълнението или одобряването на планове и проекти за енергийна инфраструктура. Неговата цел е да представи общ преглед на въздействието на предложенията за енергийна инфраструктура върху „Натура 2000“ и защитените видове и местообитания в ЕС и да очертае подходи за смекчаване на отрицателните последици.

Настоящият документ може да бъде полезен и при оценка на планове и проекти за съоръжения за пренос на енергия съгласно Директивата за оценка на въздействието върху околната среда и Директивата за стратегическа оценка на околната среда, за които е преценено, че не е необходима подходяща оценка с оглед въздействието им върху „Натура 2000“.

Обхват

Документът предлага насоки и най-добри практики за инсталиране, експлоатация и извеждане от експлоатация на съоръжения за пренос и разпределение на електроенергия, газ и нефт с оглед на териториите и видовете от „Натура 2000“ в по-широкия ландшафт, защитени съгласно директивите на ЕС за местообитанията и за птиците. В него се разглеждат единствено инфраструктури за пренос на енергия, но не и съоръжения за производство на енергия като нефтени платформи, водноелектрически централи, вятърни турбини, електроцентрали и др.

Видовете инфраструктури за пренос на енергия, дискутирани в документа, включват газопроводи и нефтопроводи, както и електропреносните кабели за високо и средно напрежение и разпределителните съоръжения с акцент върху наземно разположените. Инфраструктурата за пренос на енергия в морската околна среда е разгледана в отделна глава.

Структура и съдържание

Настоящият документ се състои от осем глави:

— Глави 1 и 2: предоставят общ преглед на политиката на ЕС по отношение на енергийната инфраструктура и необходимостта от съвременна, взаимосвързана енергийна мрежа в Европа в съответствие с регламента за TEN-E. Набляга се на правните разпоредби на директивите за птиците и за местообитанията, които предприемачите, операторите и органите, занимаващи се с пренос на енергия, следва да познават добре и да обърнат специално внимание на процедурата по член 6 за издаване на разрешителни за планове или проекти, които биха могли да окажат значително въздействие върху територии от „Натура 2000“, както и на изискванията за защитените видове в ЕС, които се срещат в по-широкия ландшафт.

— Глава 3: предоставя общ преглед на различните видове потенциални въздействия, които инфраструктурите за пренос на енергия могат да окажат върху типовете местообитания и видовете, защитени съгласно двете директиви на ЕС за природата. Познаването на тези потенциални въздействия не само ще гарантира, че подходящата оценка съгласно член 6 от Директивата за местообитанията се извършва правилно, но и ще помогне за определянето на подходящи мерки за смекчаване на последиците, които могат да бъдат приложени, за да се избегне или намали значителният отрицателен ефект от тяхното възникване.

— Глави 4 и 5: отделят специално внимание на потенциалните въздействия на инфраструктурите на електропреносната мрежа и определянето на подходящи мерки за тяхното смекчаване по време на различните етапи на плана или цикъла на проекта. Където е възможно, са дадени подробни технически препоръки за мерки за отстраняване и смекчаване на последиците, основани на добри практики и най-нови изследвания от цяла Европа.

— Глава 6: очертава ползите от предприемането на по-стратегически и интегриран подход към планирането на инфраструктурите за пренос на енергия, така че да се избегне или сведе до минимум вероятността евентуални противоречия с изискванията на законодателство на ЕС за природата да бъдат установени на по-късен етап от процеса на планиране, когато вариантите са много по-ограничени. Разгледани са също начините, по които различните оценки на въздействието, изисквани съгласно законодателството на ЕС в областта на околната среда, включително съгласно Директивата за местообитанията, могат да бъдат ефективно рационализирани за ПОИ, особено като се имат предвид съкратените срокове за процедурите за издаване на разрешения за ПОИ, предвидени в регламента за TEN-E.

— Глава 7: описва процедурата за издаване на разрешения съгласно член 6 от Директивата за местообитанията. Целта е да се дадат практически насоки за прилагането на тази процедура конкретно в контекста на инфраструктури за пренос на енергия.

— Глава 8: анализира последиците от инфраструктурите за пренос на енергия върху морската околна среда. Най-напред е представен преглед на съществуващата енергийна инфраструктура в морските води на ЕС и очакваното ѝ бъдещо развитие. След това са разгледани последиците за морските територии в „Натура 2000“ и защитените видове с оглед на разпоредбите на Директивата за местообитанията и Директивата за птиците, както и съответните подкрепящи мерки и насоки от страна на ЕС и от други институции. На трето място са анализирани потенциалните въздействия на инфраструктурата (кабели и тръбопроводи), свързана с пренос на нефт, газ, вятърна енергия, енергия от вълните и от приливите и отливите и с улавянето, преноса и съхранението на въглероден диоксид, върху морските видове и местообитания, защитени от Директивата на ЕС за местообитанията и Директивата на ЕС за птиците. В частта, в която се обсъждат начините за смекчаване на тези последици, са включени и примери за добри практики. На четвърто място са разгледани ползите от стратегическото планиране на инфраструктурата за пренос на енергия в морската околна среда, включително необходимостта то да бъде поставено в контекста на други законодателни актове и политики на ЕС като Рамковата директива за морска стратегия и планирането на морското пространство.

В целия документ са посочени примери за добри практики, където е възможно, за да се покаже как съоръженията за пренос на енергия могат ефективно да се съвместяват на практика със законодателството на ЕС за опазване на природата. Те са полезен източник на идеи за различните видове техники и подходи, които могат да бъдат прилагани.

Естество на документа

Целта на това ръководство е да разясни разпоредбите на директивите за местообитанията и за птиците и да ги постави в контекста на развитието и експлоатацията на преноса на енергия. Документът няма законодателен характер, а по-скоро дава практически насоки и посочва най-добри практики за прилагането на вече съществуващи правила. Като такъв той отразява единствено възгледите на службите на Комисията. Окончателното тълкуване на директивите на ЕС е от компетенциите на Съда на Европейския съюз.

Документът допълва съществуващите общи тълкувателни и методически ръководства на Комисията относно член 6 от Директивата за местообитанията (1). Препоръчително е тези ръководства да се четат заедно с настоящия документ.

И накрая, в документа се отчита напълно, че двете директиви за опазване на природата са обвързани с принципа на субсидиарност и всяка държава членка е свободна да прецени как най-добре да прилага процедурните изисквания, които произтичат от тях. Следователно добрите практики и процедури и предлаганите методи, описани в настоящия документ, нямат задължителен характер, а по-скоро имат за цел да дадат полезни съвети, идеи и предложения въз основа на обратна информация и коментари от страна на компетентни органи, представители на енергийния бизнес, НПО и други експерти и заинтересовани страни.

Комисията би желала да благодари на всички, които участваха в изготвянето на това ръководство, за ценния им принос и изразените мнения.

1. ОБНОВЕНА ЕНЕРГИЙНА ИНФРАСТРУКТУРА ЗА ЕВРОПА

1.1. Нуждата от обновена енергийна инфраструктура в Европа

Страните от ЕС постигнаха съгласие за нова рамка на политиката в областта на енергетиката и климата до 2030 г., включваща общоевропейски цели и задачи на политиката относно емисиите на парникови газове, енергията от възобновяеми източници, енергийната ефективност и взаимосвързаност между електропреносните мрежи. Тези цели и задачи на политиката ще помогнат на ЕС да изгради по-конкурентна, сигурна и устойчива енергийна система и да постигне дългосрочната си цел за намаляване на емисиите на парникови газове до 2050 г.

Фигура 1

Рамка на политиката в областта на енергетиката и климата до 2030 г — договорени водещи цели

10 %взаимосвързаност

- 20 %емисии на парникови газове

20%енергия от възобновяеми източници

15 %взаимосвързаност

≥ 30%енергийна ефективност

≥ 27 %енергия от възобновяеми източници

≥ - 40 % емисии на парникови газове

20 %енергийна ефективност

Като един от своите основни приоритети Комисията представи Рамкова стратегия за устойчив енергиен съюз с ориентирана към бъдещето политика по въпросите на изменението на климата (2). Нейната амбиция е да помогне на ЕС да постигне набелязаните цели и задачи за периода до 2030 г., да осигури на европейските потребители достъп до сигурна, устойчива, конкурентна и достъпна енергия и да им даде възможност да се възползват от текущата фундаментална трансформация на европейската енергийна система.

Модернизирането на съоръженията за пренос и съхранение на енергия в Европа е от съществено значение за постигане на целите и задачите в периода до 2030 г. (3) Остарелите инфраструктури и слабата взаимосвързаност между тях са основна пречка пред европейската икономика. Развитието на производството на вятърна електроенергия в регионите на Северно и Балтийско море се възпрепятства от недостатъчни връзки към електропреносната мрежа в морето и на сушата. Рискът и цената на прекъсванията в електрозахранването и загубите на електроенергия също се очаква да се увеличат, освен ако ЕС не инвестира в интелигентни, ефективни и конкурентни енергийни мрежи и не използва своя потенциал за подобряване на енергийната ефективност.

Новата политика на ЕС за енергийна инфраструктура ще спомогне за координиране и оптимизиране на развитието на мрежата в континентален мащаб и ще позволи на ЕС да извлече всички ползи от интегрираната европейска мрежа, които надхвърлят стойността на отделните ѝ компоненти.

Европейска стратегия за напълно интегрирана енергийна инфраструктура въз основа на интелигентни и нисковъглеродни технологии ще намали разходите за прехода към нисковъглеродна икономика чрез икономии от мащаба за отделните държави членки. Тя ще подобри също сигурността на доставките и ще спомогне за стабилизиране на потребителските цени, като гарантира, че електроенергията и газът отиват там, където са нужни. Наред с това европейските мрежи ще улеснят конкуренцията на единния енергиен пазар на ЕС, ще изградят солидарност между държавите членки и ще осигурят достъп на европейските граждани и предприятия до достъпни енергийни източници.

За да подпомогне осъществяването на тази важна радикална промяна в преноса на енергия, през 2013 г. ЕС прие нов регламент за TEN-E – Регламент (ЕС) № 347/2013 (4), който установява общоевропейска рамка за планиране и изпълнение на енергийната инфраструктура в целия ЕС.

В него се определят девет приоритетни коридора на стратегическата инфраструктура в областта на електроенергията, природния газ и нефта и три приоритетни тематични области на нивото на Съюза по отношение на магистралните електропроводи, интелигентните мрежи и мрежите за пренос на въглероден диоксид с оглед оптимизиране развитието на мрежата на европейско равнище до 2020 г. и по-нататък.

Фигура 2

Приоритетни коридори за електроенергия, газ и нефт

1.2. Предизвикателства пред инфраструктурата

Трудностите в постигането на взаимосвързаност и адаптирането на европейската енергийна инфраструктура към новите нужди засягат всички сектори и всички видове съоръжения за пренос на енергия.

1.2.1. Електроенергийни мрежи и съхранение на енергия

Електроенергийните мрежи трябва да бъдат усъвършенствани и модернизирани, за да отговорят на нарастващото търсене, дължащо се на значителна промяна в цялостната верига за формиране на стойност в енергетиката и в цялостния енергиен микс, а също и на умножаването на приложенията и технологиите, които разчитат на електричество като източник на енергия. Електроенергийните мрежи трябва също така да се разширят и усъвършенстват, за да се насърчи интегриране на пазара и поддържане на настоящото равнище на сигурност на системата, но най-вече за да се пренася и балансира електроенергията, произведена от възобновяеми източници, която се очаква да нарасне над два пъти в периода 2007-2020 г.

Значителен дял от мощностите за производство на електроенергия ще бъде концентриран в области, разположени далече от основните центрове на потребление или съхранение на енергия. Значителен дял ще идва от инсталации, разположени в морето, наземни слънчеви и вятърни електроцентрали в Южна Европа или от инсталации на основата на биомаса в Централна и Източна Европа. Децентрализираното производство на електроенергия също се очаква да нарасне.

Отвъд тези краткосрочни изисквания електроенергийните мрежи трябва да претърпят едно по-фундаментално развитие, за да се създадат условия за преминаване към декарбонизирана електроенергийна система в периода до 2050 г., за което ще допринесат и нови технологии за пренос на електроенергия с високо напрежение на големи разстояния и за съхранение на електроенергия, които да поемат постоянно нарастващия дял на електроенергията от възобновяеми източници от ЕС и от други райони.

Същевременно електропреносните мрежи трябва да станат и по-интелигентни. Целите на ЕС до 2020 г. в областта на енергийната ефективност и производството на електроенергия от възобновяеми източници не могат да бъдат постигнати без по-иновативни и интелигентни мрежи както на ниво пренос, така и на ниво разпределение, работещи с помощта на информационни и комуникационни технологии. Те ще бъдат от съществено значение за управлението на търсенето и за други услуги на интелигентната електроенергийна мрежа.

1.2.2. Газопреносни мрежи и съхранение на природен газ

Очаква се природният газ да продължи да играе ключова роля в енергийния микс на ЕС през идните десетилетия, а неговото значение като резервно гориво за генерирането на електроенергия при променливи товари, ще се увеличава. Газовите мрежи обаче трябва да отговарят на допълнителни изисквания за гъвкавост в системата, необходими са двупосочни газопроводи, увеличен капацитет за съхранение и гъвкави доставки, включително на втечнен природен газ (ВПГ) и сгъстен природен газ (СПГ).

1.2.3. Инфраструктура за пренос и рафиниране на нефт и олефини

Ако политиките по отношение на климата, транспорта и енергийната ефективност останат същите като понастоящем, нефтът ще продължи да представлява 30 % от първичната енергия, а значителна част от транспортните горива вероятно ще бъдат производни на нефта и през 2030 г. Сигурността на доставките зависи от добрите характеристики и гъвкавостта на цялата верига за доставки — от суровия нефт, доставян на рафинериите, до крайния продукт, който се предлага на потребителите. Наред с това бъдещата архитектура на инфраструктурата за пренос на суров нефт и нефтопродукти ще бъде определена и от развитието на европейския сектор на рафинирането, който понастоящем е изправен пред редица предизвикателства.

1.2.4. Улавяне, пренос и съхранение на CО2 (УСВ)

Технологиите за УСВ могат в значителна степен да намалят емисиите на CO2, но все още са в ранен стадий на развитие. Въвеждането на технологиите за УСВ с търговска цел при производството на електроенергия и в промишлени приложения се очаква да започне след 2020 г. Тъй като потенциалните места за съхранение на CO2 не са разпределени равномерно на територията на Европа, а някои държави членки имат ограничени възможности за съхранение в рамките на националните си граници, може да се наложи изграждането на европейска тръбопроводна мрежа, преминаваща през държавните граници и в морската околна среда.

1.3. Видове съоръжения за пренос и разпределение в експлоатация

Начинът, по който различните видове енергия се пренасят, разпределят и съхраняват, зависи, разбира се, от вида енергия и от това дали преносът, разпределението и съхранението се осъществяват на сушата или в морската околна среда. Така например преносът на електроенергия обикновено се осъществява по електропроводи или кабели, докато преносът на газ и нефт се извършва чрез тръбопроводи.

В настоящия документ акцентът е поставен конкретно на следните съоръжения (5):

— Наземни съоръжения за пренос и разпределение на газ и нефт: вкопани тръбопроводи, надземни тръбопроводи, включително преминаващи през речни корита, както и всички свързани с тях компоненти (захранващи станции, помпени станции (за нефт) и компресорни станции (за газ), станции за частично разпределение, спирателни кранови възли, регулаторни станции и разпределителни терминали);

— Наземни съоръжения за пренос на електроенергия: вкопани/подземни електропроводи, въздушни електропроводи и свързаните с тях компоненти (стълбове, подстанции и преобразувателни подстанции).

1.3.1. Съоръжения за пренос и разпределение на газ и нефт

Преносът на големи количества суров нефт, преработени нефтени продукти или природен газ по суша обикновено се осъществява чрез тръбопроводи. Нефтопроводите са изработени от стоманени или пластмасови тръби с вътрешен диаметър най-често между 100 и 1 200 мм. Повечето нефтопроводи са вкопани на дълбочина от около 1 до 2 м. Нефтът в тях се задвижва от помпени станции. Газопроводите за природен газ са изградени от въглеродна стомана и диаметърът им варира от 51 до 1 500 мм. Газът се поддържа под налягане от компресорни станции.

За трасето на тръбопроводите се учредява право на преминаване. Стъпките за изграждане на тръбопровод включват избор на трасето, което след това трябва да бъде проучено, за да се установят и отстранят своевременно евентуални физически препятствия. При необходимост се извършват изкопни работи, особено по главното трасе и на местата, на които то се пресича с друга инфраструктура. След това се инсталират тръбата и свързаните с нея компоненти (спирателни кранове, разклонения и т.н.). Където е уместно, тръбата и изкопът се засипват.

1.3.2. Съоръжения за пренос и разпределение на електроенергия

Тъй като електроенергията все още не може да се съхранява в големи количества, тя трябва да се произвежда в реално време. Това означава, че непрекъснатият ѝ пренос до потребителите трябва да бъде колкото е възможно по-ефективен. В наземна среда преносът на електроенергия е прехвърлянето на електрическа енергия от електроцентралите, в които тя се произвежда, до подстанции за високо напрежение, разположени в близост до центровете, в които е съсредоточено търсенето. Големи количества електроенергия се пренасят при високи напрежения (110 - 750 kV в Европа, ЕМОПС, 2012 г.), за да се намали загубата на енергия при пренос на дълги разстояния до подстанцията.

Електропреносни линии използват най-вече трифазен променлив ток с високо напрежение, който позволява да се пренася голямо количество електроенергия на големи разстояния (APLIC, 2006). Технологията за пренос на електроенергия с постоянен ток с високо напрежение (ПТВН) гарантира по-голяма ефективност на много големи разстояния (обикновено над 600 км). Електроенергията може да се пренася по въздушни линии или по подземни кабели. Напрежението във всички случаи е високо, тъй като при сегашните технологии големи количества енергия могат да се пренасят ефективно само при високи напрежения.

В електроразпределителната мрежа електроенергията се пренася до крайните потребители при средно напрежение (често под 33 kV). От гледна точка на опазването на природата е важно да се прави разлика между електропроводите с високо напрежение и разпределителните линии със средно напрежение, тъй като риск от поражения вследствие на електрически ток съществува само при електропроводи със средно напрежение, но риск от сблъсък съществува както при преносните, така и при разпределителните линии (6) (вж. глава 4).

Електроенергията обикновено се пренася по въздушни електропроводи, монтирани на стълбове, но понякога се използват и вкопани/подземни електропроводи, особено в градските райони или на чувствителни места. Въздушните електропроводи имат специфично въздействие върху биологичното разнообразие, здравето и ландшафта, което се различава от това на подземните електропроводи. От друга страна, първоначалните инвестиционни разходи за изграждането на подземна кабелна мрежа често могат да бъдат значително по-високи от тези за въздушните електропроводи.

1.4. Проекти от общ интерес (ПОИ) (7)

Съществуващият регламент за TEN-E, който влезе в сила на 15 май 2013 г., задава правната рамка на политиката за оптимизиране развитието на мрежата на европейско равнище до 2020 г. и по-нататък. В него са определени 12 стратегически приоритетни коридора и тематични области за енергийна инфраструктура с трансевропейско/трансгранично измерение. В регламента се установява процес за изготвяне — на всеки две години — на списък на Съюза на проекти от общ интерес (така наречените ПОИ) (8), които допринасят за развитието на енергийните инфраструктурни мрежи във всеки от 12-те приоритетни коридора и тематични области.

За да бъде включен в списъка на Съюза, един проект трябва да носи значителна полза поне на две държави членки; да допринася за интеграцията на пазара и да насърчава конкуренцията; да подобрява сигурността на доставките и да намалява емисиите на CO2. Процесът за определяне на проектите се основава на регионално сътрудничество с участието на държавите членки и различни заинтересовани страни, които предоставят своите знания и експертен опит по отношение на техническата осъществимост и пазарните условия, както от национална, така и от европейска гледна точка.

Третият списък на Съюза, включващ 173 ПОИ (9) за развитието на енергийната инфраструктура, бе приет през ноември 2017 г. Списъкът обхваща 106 проекта в областта на енергетиката, включително за електропреносни линии и съоръжения за съхранение на електроенергия, 4 проекта за интелигентни енергийни мрежи и 53 газови проекта. За първи път в списъка на ПОИ попадат и 4 проекта за мрежи за въглероден диоксид. Списъкът на ПОИ се обновява на всеки две години, за да бъдат включени нови необходими проекти и да се заличат вече завършени проекти.

Тези ПОИ вече могат да кандидатстват за финансова подкрепа от Механизма за свързване на Европа (МСЕ). По този нов механизъм е предвиден бюджет от 5,35 милиарда евро за трансевропейска енергийна инфраструктура за периода 2014—2020 г. През 2016 г., в рамките на втората и третата покана за представяне на предложения бяха отпуснати безвъзмездни средства, възлизащи общо на 707 милиона евро, за 27 ПОИ. С тях бяха финансирани 11 проекта в енергийния сектор, 15 проекта в газовия сектор, 1 проект за интелигентни енергийни мрежи, 8 проекта за строителни работи и 19 проекта за проучвания. През 2017 г. по линия на МСЕ бяха отделени 800 милиона евро за безвъзмездни средства.

Поради стратегическото си значение за ЕС ПОИ се ползват от опростена процедура за планиране и издаване на разрешения. Това включва например определянето на един национален компетентен орган, който да играе ролята на „едно гише“ за всички разрешения, и въвеждането на задължителен срок от три години и шест месеца за издаване на разрешение за даден проект. Целта е да се ускорят процедурите и да се осигури бързо одобрение и изпълнение на проекти, които се смятат за необходими за постигане на енергийна сигурност и за осъществяване на целите на ЕС в областта на климата и енергетиката, като същевременно се гарантира спазването на най-високи стандарти, определени от законодателството на Съюза в областта на околната среда, както и повече прозрачност и по-активно участие на обществеността. По-добрата регулаторна рамка се очаква също да направи ПОИ по-привлекателни за инвеститорите.

Енергийни проекти от общ интерес: интерактивна карта Европейската комисия е разработила „Платформа за прозрачност“ (10), която дава възможност на потребителите да се запознаят с всеки един от 173-те ПОИ, приети през 2017 г., с помощта на интерактивна карта. Проектите могат да бъдат изобразени на картата по вид енергия (електричество, газ, нефт или друга), вид инфраструктура, държава и/или приоритетен коридор. Техническите резюмета на проектите също са достъпни непосредствено след тяхното приемане.

Трябва да се отбележи обаче, че ПОИ, включени в списъка на Съюза, се намират на различен етап на развитие. Някои от тях са все още в ранна фаза, поради което са необходими допълнителни проучвания, за да се докаже, че са осъществими.

Включването на подобни проекти в списъка на Съюза на ПОИ не засяга резултатите от съответните екологични оценки и процедурите за издаване на разрешения. Ако се окаже, че даден проект, включен в списъка на Съюза на ПОИ, не е в съответствие с достиженията на правото на ЕС, той ще бъде заличен от списъка.

За да подпомогне държавите членки в определянето на подходящи законодателни и незаконодателни мерки за рационализиране на различните процедури за екологична оценка и да гарантира последователно прилагане на мерките, залегнали в правото на Съюза за ПОИ, Комисията издаде ръководство през юли 2013 г (11).

Какво означава „рационализиране“? Рационализиране означава: подобряване и по-добра координация на процедурите за екологична оценка с оглед намаляване на излишната административна тежест, установяване на взаимодействия и следователно, съкращаване на времето необходимо за приключване на процеса на оценка, като наред с това се гарантира високо ниво на защита на околната среда чрез всеобхватни екологични оценки в съответствие с достиженията на правото на ЕС в областта на околната среда. Източник: Ръководство за рационализиране на процедурите за екологична оценка на проекти от общ интерес (ПОИ) в областта на енергийната инфраструктура, юли 2013 г.

Ръководството съдържа шест основни препоръки за рационализиране на процедурите. Те се основават на натрупания досега опит в прилагането и на добрите практики, установени в държавите членки, но отиват и по-далеч (вж. глава 4 за повече информация).

Препоръките са насочени конкретно към:

— Ранно планиране, създаване на „пътна карта“ и определяне обхвата на оценките

— Ранна и ефективна интеграция на екологичните оценки и на другите изисквания, свързани с околната среда

— Координирани процедури и ясни срокове

— Събиране и обмен на данни и контрол на качеството

— Трансгранично сътрудничество и

— Ранно и ефективно участие на обществеността.

В следващите глави от това ръководство се обръща специално внимание на процедурите за издаване на разрешения съгласно Директивата за местообитанията, приложими за планове и проекти в областта на преноса на енергия. Останалите разрешителни процедури, свързани с околната среда, не са разгледани подробно, но се споменават, когато е необходимо.

Следователно настоящият документ допълва гореспоменатото ръководство за рационализиране на процедурите на ПОИ, но има по-широко приложение, тъй като обхваща всички видове инфраструктура за пренос на нефт, газ и електроенергия, независимо дали се изгражда в рамките на ПОИ или не.

2. ЗАКОНОДАТЕЛСТВО НА ЕС ЗА ПРИРОДАТА

2.1. Въведение

Някои планове и проекти за инфраструктура за пренос на енергия могат потенциално да засегнат една или повече територии, включени в мрежата на ЕС „Натура 2000“, или да окажат влияние върху някои редки и застрашени видове, които са обект на защита съгласно законодателството на ЕС. Разпоредбите, които трябва да се спазват в такива случаи, се съдържат в директивите за местообитанията и за птиците. Тези разпоредби са разгледани в настоящата глава. В следващи глави са представени конкретни елементи на процедурата за издаване на разрешения съгласно член 6 от Директивата за местообитанията, отнасящи се конкретно за планове и проекти в областта на преноса на енергия.

2.2. Директивите за птиците и за местообитанията

Спирането на загубата на биологично разнообразие в ЕС е признато като важен елемент на стратегията „Европа 2020“, в която се призовава за интелигентна, приобщаваща и устойчива политика на растеж, която да отчита важните социално-икономически ползи, които природата носи на обществото.

През март 2010 г. държавните и правителствените ръководители на държавите — членки на ЕС, си поставиха амбициозната цел да спрат загубата на биоразнообразие и да възстановят биологичното богатство на Европа до 2020 г. През май 2011 г. Европейската комисия прие нова Стратегия на ЕС за биологичното разнообразие за 2020 г. (COM(2011) 244) (12), която определя политическата рамка за постигането на тази цел.

Директивите за птиците (13) и за местообитанията (14) са крайъгълният камък на политиката на ЕС в областта на биологичното разнообразие. Те дават възможност на всички държави — членки на ЕС, да работят заедно въз основа на обща законодателна рамка за опазването на най-застрашените и ценни европейски видове и местообитания в целия им естествен район на разпространение в ЕС, независимо от политическите и административните граници.

Двете директиви не обхващат всички видове растения и животни в Европа (тоест цялото биологично разнообразие на ЕС). Те са съсредоточени върху подгрупа от около 2000 вида, които имат нужда от защита, за да се предотврати тяхното намаляване или влошаване на състоянието им. Те често се наричат видове от значение за Общността или видове, защитени в ЕС. Около 230 редки или застрашени типове местообитания също са обект на отделна защита съгласно Директивата за местообитанията.

Общата цел на двете директиви е да се гарантира, че видовете и типовете местообитания, които те защитават, ще продължат да съществуват и ще бъдат възстановени до благоприятно състояние на запазване (15) в целия им естествен район на разпространение в ЕС. Тази цел е определена по положителен начин и е насочена към благоприятна ситуация, която трябва да бъде постигната и поддържана. Тоест, тя не се състои само в това да бъде предотвратено влошаване на състоянието.

С оглед постигането на тази цел директивите на ЕС изискват от държавите членки:

— Да определят и поддържат специални територии за опазване на биологичните видове и типовете местообитания, изброени в приложения I и II към Директивата за местообитанията и приложение I към Директивата за птиците, както и на мигриращите птици. Всички тези територии са част от европейската мрежа „Натура 2000“;

— Да създадат специален защитен режим за всички европейски видове диви птици и други застрашени видове, изброени в приложения IV и V към Директивата за местообитанията. Този защитен режим следва да се прилага в целия естествен район на разпространение на видовете в ЕС, тоест навсякъде, където те се срещат (било то във или извън защитените зони по „Натура 2000“).

2.3. Управление и защита на територии в „Натура 2000“

Към днешна дата в „Натура 2000“ са включени над 27 000 територии. Взети заедно, те обхващат около 18 % от сухоземната територия на Европа, както и значителни морски райони.

НАБЛЮДАТЕЛ НА „НАТУРА 2000“: полезен инструмент за предприемачите Наблюдателят на „Натура 2000“ е географска информационна система (ГИС) за картографиране, достъпна онлайн, която позволява на предприемачите да локализират и изследват всяка територия от „Натура 2000“ в мрежата на ЕС. Териториите могат да бъдат изследвани в много голям мащаб (1:500), който позволява да се видят границите на територията и основните характеристики на ландшафта при много висока разделителна способност. За всяка територия е предвиден стандартен формуляр с данни (СФД), в който са посочени биологичните видове и типовете местообитания, за които е определена зоната, приблизителната численост на популациите, състоянието на запазване и значението на територията за съответните биологични видове или типове местообитания в рамките на ЕС. http://natura2000.eea.europa.eu/

Защитата и опазването на териториите в „Натура 2000“ са уредени с разпоредбите на член 6 от Директивата за местообитания. Предвиждат се два типа мерки — първият (регламентиран в член 6, параграфи 1 и 2) (16) се отнася до опазването и управлението на всички територии в „Натура 2000“ в дългосрочен план, докато вторият (залегнал в член 6, параграфи 3 и 4) засяга процедурата за издаване на разрешения за планове и проекти, които могат да окажат значително отрицателно влияние върху територия от „Натура 2000“.

От този член става ясно, че териториите в „Натура 2000“ не са „непристъпни зони“ за благоустройство. В тях е напълно възможно да се развиват нови планове и проекти, стига да се спазват някои процедурни гаранции и предпазни мерки по същество. Процедурата за издаване на разрешителни е въведена, за да се гарантира, че подобни планове и проекти се изпълняват по начин, който е съвместим с целите на опазването на територията, включена в „Натура 2000“.

2.3.1. Предприемане на целенасочени мерки за опазване и предотвратяване на по-нататъшно влошаване на състоянието

Член 6 от Директивата за местообитанията: 6.1. Държавите членки определят необходимите консервационни мерки, които при необходимост включват подходящи планове за управление, специално разработени за териториите или включени в други развойни планове, и подходящи мерки от правно, административно и договорно естество, които да отговарят на екологичните изисквания на типовете естествени местообитания от приложение I и видовете от приложение II, срещащи се в тези райони. 6.2. Държавите членки вземат подходящи мерки за предотвратяване в специалните защитени територии, на влошаването на състоянието на естествените местообитания на видовете, както и обезпокояване на видовете, за които са определени териториите, доколкото това обезпокояване може да има значително въздействие с оглед на целите на настоящата директива.

Член 6, параграфи 1 и 2 от Директивата за местообитанията изисква от държавите членки:

— да предприемат целенасочени консервационни мерки, необходими за запазване и възстановяване на типовете местообитания и биологичните видове, за които е определена територията (член 6, параграф 1);

— да вземат мерки, за да предотвратят влошаването на състоянието на местообитанията, както и обезпокояването на видовете в тях (член 6, параграф 2).

По отношение на първия тип мерки държавите членки трябва да определят ясни цели за опазването на всяка територия в „Натура 2000“ въз основа на състоянието на запазване и екологичните изисквания на типовете местообитания и видовете, живеещи в тях, които представляват интерес за ЕС. Цел на опазването трябва да бъде най-малко поддържането на състоянието на запазване на видовете и местообитанията, за които е определена територията, и недопускане на по-нататъшно влошаване.

Тъй като обаче общата цел на директивите за природата е биологичните видове и типовете местообитания да достигнат благоприятно състояние на запазване в естествения им район на разпространение, може да се наложи да бъдат определени и по-амбициозни цели на опазването, за да се подобри състоянието на запазване на тези видове и типове местообитания в отделните територии. За предприемачите, плановиците и органите, занимаващи се с пренос на енергия, е от особено значение да бъдат запознати с целите на опазването на дадена територия в „Натура 2000“, тъй като потенциалното отрицателно въздействие на отделните планове и проекти трябва да бъде оценено от гледна точка на тези цели (17).

Макар да не задължава, Директивата за местообитанията насърчава институциите, отговарящи за природата, да разработят планове за управление на териториите в „Натура 2000“ в тясно сътрудничество с местните заинтересовани страни (18). Тези планове могат да бъдат много полезен източник на информация, тъй като в тях обикновено се предоставя подробна информация за биологичните видове и типовете местообитания, за които е определена територията, обясняват се целите на нейното опазване и, където е уместно, се прави връзка с други форми на ползване на земята в района. В тях също се очертават практическите консервационни мерки, които са необходими, за да бъдат постигнати целите на опазването на територията.

2.3.2. Процедура за издаване на разрешения за планове и проекти, засягащи територии в „Натура 2000“

Член 6 от Директивата за местообитанията: 6.3. Планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия. При съблюдаване на резултатите от изпитанието за въздействието върху територията и при спазване на разпоредбите на параграф 4, компетентните национални органи одобряват плана или проекта само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територия и ако е подходящо, след като са получили мнението на обществеността. 6.4. Ако даден план или проект трябва да бъде осъществен въпреки негативната оценка на въздействието върху територията поради наложителни причини от по-важен обществен интерес, включително и такива от социален или икономически характер, и поради липсата на алтернативно решение, държавата-членка предприема всички необходими компенсаторни мерки, за да осигури цялостната кохерентност на „Натура 2000“. Държавата членка информира Комисията за приетите от нея компенсаторни мерки. Ако в съответната област има приоритетен природен тип местообитание и/или приоритетен биологичен вид, единствените съображения, които могат да бъдат посочени, са свързаните със здравето на човека или обществената безопасност, с благоприятни въздействия върху околната среда от първостепенно значение или други наложителни причини от приоритетен обществен интерес съгласно становището на Комисията.

В член 6, параграфи 3 и 4 е определена процедурата за издаване на разрешителни, която трябва да се следва при разглеждането на планове и проекти, които биха могли да засегнат една или повече територии в „Натура 2000“ (19). Тази процедура се прилага не само за планове или проекти в границите на територии, включени в „Натура 2000“, но и за такива извън тях, които биха могли да окажат значително влияние върху опазването на биологичните видове и местообитанията в рамките на територията.

Член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията изисква всеки план или проект, който би могъл да окаже значително влияние върху територия, включена в „Натура 2000“, да бъде подложен на подходяща оценка (ПО), за да се изследва подробно това влияние от гледна точка на целите на опазването на конкретната територия. Компетентните органи могат да одобрят плана или проекта само ако установят въз основа на резултатите от подходящата оценка, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територията. Важно е да се отбележи, че тежестта пада върху това да се докаже липсата (а не наличието) на отрицателни въздействия.

В зависимост от естеството и тежестта на установените въздействия, понякога планът или проектът може да бъде променен и/или да се предприемат определени мерки за смекчаване на последиците, за да може те да се избегнат, предотвратят, премахнат или намалят до незначително ниво и планът или проектът да бъде одобрен.

Ако това не е възможно, тогава планът или проектът трябва да бъде отхвърлен и да се потърсят по-щадящи алтернативни решения. При изключителни обстоятелства план или проект, който има неблагоприятно влияние върху една или повече територии в „Натура 2000“, може да бъде одобрен по изключение съгласно процедурата, предвидена в член 6, параграф 4, ако се докаже липсата на алтернативно решение и ако планът или проектът трябва да бъде осъществен поради наложителни причини от по-важен обществен интерес. В такива случаи трябва да се предприемат необходими компенсаторни мерки, за да осигури цялостната кохерентност на „Натура 2000“.

И накрая, важно е да се отбележи, че процедурата за издаване на разрешителни съгласно Директивата за местообитанията е различна от тази, предвидена в Директивата за оценка на въздействието върху околната среда (ОВОС) и Директивата за стратегическа екологична оценка (СЕО), въпреки че тези процедури могат да бъдат интегрирани (за повече подробности вж. глава 7). За разлика от оценките по ОВОС/СЕО, резултатите от които следва да се имат предвид при вземането на решение за одобряване на даден план или проект, заключенията от подходящата оценка по член 6 от Директивата за местообитанията са окончателни и имат определящо значение за издаването на разрешение за съответния план или проект.

2.4. Разпоредби за опазване на видовете

Втората група разпоредби на двете директиви на ЕС за природата засяга опазването на определени видове в целия им район на разпространение в ЕС, тоест както в границите на територии, включени в „Натура 2000“, така и извън тях.

Някои защитени видове са потенциално уязвими към определени видове съоръжения от енергийната инфраструктура като въздушни електропроводи например. Следователно, тези разпоредби също трябва да бъдат взети под внимание при разглеждането на подобни планове и проекти в потенциално чувствителни зони извън териториите от „Натура 2000“ в рамките на процедурите по ОВОС/СЕО.

Разпоредбите за опазване на видовете обхващат всички видове диви птици, които се срещат в естествена среда в ЕС, както и други видове, изброени в приложения IV и V към Директивата за местообитанията.

По същество те задължават държавите членки да забранят:

— умишленото обезпокояване на дивите птици и животни през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция;

— увреждането или унищожаването на места за размножаване или почивка;

— умишленото унищожаване на гнезда или яйца или изкореняване, или унищожаване на защитени растения.

Конкретните условия са определени в член 5 от Директивата за птиците и в член 12 (за животни) и член 13 (за растения) от Директивата за местообитанията (20).

Член 5 от Директивата за птиците: Без да се засягат членове 7 и 9, държавите членки вземат необходимите мерки за създаване на обща система за защита на всички видове птици, посочени в член 1, като по-специално забраняват: а) умишленото убиване или улавяне по какъвто и да е метод; б) умишленото разрушаване или увреждане на техните гнезда или яйца, или преместването на техните гнезда; в) събиране на техните яйца от дивата природа и тяхното запазване дори в случаите, когато те са празни; г) умишленото обезпокояване, по-специално през периода на размножаване и отглеждане на малките, доколкото обезпокояването има съществено значение с оглед целите на настоящата директива; д) държането на птици от видове, чиито лов и улов са забранени. Член 12 от Директивата за местообитанията: 1. Държавите членки вземат необходимите мерки за въвеждане на строга система за опазване на животинските видове, посочени в приложение IV, буква а), в техните естествени области на разпространение, като се забраняват: а) всички форми на умишлено залавяне или убиване на взети от природата екземпляри от тези видове; б) умишлено обезпокояване на тези видове, особено през периодите на размножаване, отглеждане на малките, презимуване и миграция; в) умишлено унищожаване или вземане на яйца от природата; г) всяко повреждане или унищожаване на места за размножаване или почивка. 2. За тези видове държавите членки забраняват държането, транспортирането, търговията или размяната и предлагането за продажба или за размяна на екземпляри, взети от природата, с изключение на взетите законно преди началото на прилагане на настоящата директива. 3. Забраните, предвидени в параграф 1, букви а) и б) и в параграф 2, се прилагат за всички стадии от живота на животните, за които се прилага настоящата директива. Член 13 от Директивата за местообитанията: 1. Държавите членки вземат необходимите мерки за установяване на строга система за защита на растителните видове, изброени в приложение IV, буква б), като се забранява: а) умишленото бране, събиране, рязане, изкореняване или унищожаване на екземпляри от тези растителни видове в областите на естественото им разпространение в природата; б) държането, транспортирането, търговията и предлагането за продажба или размяна на екземпляри от тези растения, взети от природата, с изключение на екземплярите, взети законно преди началото на прилагане на настоящата директива. 2. Забраните, предвидени в параграф 1, букви а) и б), се прилагат за всички жизнени стадии от развитието на растенията, за които се прилага настоящият член.

Дерогации от посочените разпоредби се допускат при определени обстоятелства (например за предотвратяване на сериозни увреждания на реколта, добитък, гори, рибарници и води), ако не съществува друго задоволително решение и последиците от тези дерогации не са несъвместими с общите цели на директивите.

Условията за допускане на дерогации са определени в член 9 от Директивата за птиците и в член 16 от Директивата за местообитанията. Що се отнася до съоръжения за пренос на енергия, дерогации могат да бъдат предоставени основно „в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други наложителни причини от приоритетен обществен интерес“ (вж. член 16, параграф 1, буква в).

3. ПОТЕНЦИАЛНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ НА СЪОРЪЖЕНИЯТА ЗА ПРЕНОС НА ЕНЕРГИЯ ВЪРХУ „НАТУРА 2000“ И ЗАЩИТЕНИТЕ ВИДОВЕ В ЕС

3.1. Въведение

Енергийните инфраструктурни проекти обикновено не представляват сериозна заплаха за биологичното разнообразие. Съществуват много случаи, при които въздействието на добре проектирани и подходящо разположени инсталации е нулево или ограничено. Има също и примери, при които проектите като цяло са донесли нетни ползи за природата, особено в области, където природната среда вече сериозно е обедняла. Това обаче не отменя задължението да се изследват потенциалните влияния, които отделните планове или проекти могат да окажат върху природната среда, в съответствие с действащите законови процедури за оценка като ОВОС/СЕО и подходяща оценка (за повече подробности вж. глава 7).

В тази глава са разгледани възможните въздействия, които енергийната инфраструктура би могла да има върху местообитанията и видовете, защитени от Директивата за птиците и Директивата за местообитанията. Целта е да се обобщят видовете възможни въздействия, които предприемачите, операторите на преносни системи и органите в тази област следва да имат предвид при подготовката на инфраструктурни планове или проекти за пренос на енергия и при извършването на подходяща оценка съгласно процедурата за издаване на разрешения, предвидена в член 6 на Директивата за местообитанията, или на оценки по директивите за ОВОС/СЕО.

3.2. Необходимостта от индивидуален подход за всеки отделен случай

Трябва да се подчертае, че възможните въздействия много зависят от начина, по който е проектирана и разположена конкретната енергийна инфраструктура, както и от чувствителността на съществуващите местообитания и видове, обект на защита в ЕС. Ето защо е важно всеки план или проект да се разглежда сам за себе си.

Проектирането на всяко съоръжение за пренос на енергия, включително и по ПОИ, зависи, разбира се, от редица фактори, включително вида и обема на пренасяната енергия, средата, в която се изгражда проектът (напр. дали на сушата или в морето), разстоянието, на което ще се пренася енергията, и необходимия капацитет за нейното приемане или съхранение. Проектите могат да се отнасят не само до изграждането, но и до обновяването и/или извеждането от експлоатация на съоръжения или инфраструктури, необходими за пренос, приемане или съхранение на енергия на сушата.

Когато се оценява потенциалното въздействие върху природата и дивата флора и фауна, е важно да се вземе предвид не само основната инфраструктура, но и всички свързани с нея инсталации и съоръжения като временни пътища за достъп, постройки за изпълнителите и за съхранение на оборудване, временни обекти за строителите, бетонни основи, временно окабеляване, изкопани земни маси и площи за излишната пръст и др. Въздействията могат да бъдат временни или постоянни, във или извън площадката, може да имат кумулативен ефект и да се проявят в различен момент в течение на проектния цикъл (например на етап строителство, ремонт, поддръжка и/или извеждане от експлоатация). Всички тези фактори трябва да бъдат взети под внимание.

Разпоредбите за защита на видовете, съдържащи се в директивите на ЕС за природата, трябва да се имат предвид, когато съществува риск планът или проектът за енергийна инфраструктура да причини смърт или нараняване, да обезпокои умишлено дивите животни по време на размножаване, отглеждане на малките, зимен сън и миграция или да увреди или унищожи места за размножаване или почивка на видовете, ползващи се със защита съгласно двете директиви (например орли и морски бозайници). Този строг режим на защита се прилага във всички ненаселени райони, независимо дали са част от територия, включена в „Натура 2000“, или не.

Мерки за смекчаване на последиците Отрицателните въздействия, споменати в тази глава, понякога могат да бъдат смекчени ефективно. Смекчаването предполага в плана или в проекта да бъдат включени мерки за отстраняване на потенциалните отрицателни въздействия или за намаляването им до ниво, при което те вече няма да бъдат значителни. Това означава, че тези мерки трябва да бъдат пряко свързани с вероятните въздействия и да се основават на добро познаване на засегнатите биологични видове/местообитания. Мерките за смекчаване на последиците могат да включват промяна в местоположението на проекта, но и промени в размера, конструкцията и конфигурацията на различните компоненти на енергийната инфраструктура. Те могат да се състоят и в подходящо планиране на дейностите във времето, както на етап строителство, така и в течение на експлоатацията. Повече подробности с примери за възможни мерки за смекчаване на последиците са дадени в следващата глава.

3.3. Общ преглед на възможните въздействия върху видове и местообитания, обект на защита в ЕС

Видът и степента на въздействието много зависят от конкретните видове и местообитания, обект на защита в ЕС, от тяхната екология, разпространение и състояние на опазване. Затова е необходимо всеки план или проект да се разглежда индивидуално, сам за себе си. По-долу е представен преглед на най-често срещаните видове въздействия:

3.3.1. Загуба, влошаване и разпокъсаност на местообитания

Инфраструктурните проекти за пренос на енергия понякога налагат разчистване на терена и отстраняване на повърхностната растителност (процес, който често се нарича „пряко усвояване на земя“). Това може да доведе до промяна, увреждане, разпокъсване или унищожаване на съществуващите местообитания. Степента на влошаване и загуба на местообитания зависи от размера, местоположението и плана на проекта, както и от чувствителността на засегнатите местообитания.

Важно е да се отбележи, че макар размерът на действително усвоената земя да изглежда ограничен, косвените последици могат да засегнат много по-голяма територия, особено когато проектите за благоустройство оказват влияние върху хидроложките характеристики, геоморфологичните процеси и качеството на водата или почвата. Такива косвени въздействия могат да доведат до сериозно влошаване, разпокъсване и загуба на местообитания, понякога дори на голямо разстояние от самото място на проекта.

Значимостта на загубата на местообитания зависи и от това колко редки и чувствителни са засегнатите местообитания и/или какво е тяхното значение за прехраната, размножаването или зимуването на различни видове. При оценка на последиците от загубата или влошаването на местообитания трябва да се има предвид също потенциалната роля на някои местообитания като част от миграционни коридори или междинни спирки от значение за географското разпространение и миграцията на птиците, както и за придвижването им на по-близки разстояния, например между местата за прехрана и гнездене.

3.3.2. Обезпокояване и изместване

Обезпокояването на видовете в обичайните им места за развъждане, прехрана или почивка, както и по миграционни пътища, може да ги измести и прогони от естествената им среда и да им попречи да ползват своето местообитание. Видовете могат да бъдат изместени от земите във и около обекта, например поради по-голям трафик на автомобили, присъствие на хора, шум, прах, замърсяване, изкуствено осветление или вибрации по време на строителството и след него.

Значимостта на въздействието зависи от мащаба и степента на смущенията, от чувствителността на засегнатите видове, както и от наличието и качеството на други подходящи местообитания наблизо, които могат да поемат прогонените животни. При редки и застрашени видове дори малки или временни смущения могат да имат сериозни последици за дългосрочното оцеляване на вида в района.

3.3.3. Сблъсък и поражения от електрически ток

Птиците, а вероятно и прилепите, могат да се сблъскат с различни части на въздушните електропроводи и на други надземни електрически съоръжения. Степента на риск от сблъсък много зависи от местоположението на обекта, от видовете, които преминават през него, от атмосферните условия и видимостта, както и от конкретната конструкция на самите електропроводи (особено що се отнася до пораженията от електрически ток). Видовете, които живеят дълго, имат ниска репродуктивност и/или се срещат рядко или вече са в уязвимо състояние на опазване (като орли, лешояди и щъркели), са особено изложени на опасност.

Рискът от сблъсък и поражения от електрически ток сред птиците е разгледан по-подробно в глави 4 и 5. Що се отнася до прилепите, за съжаление, изследванията на потенциалните рискове и въздействия вследствие на сблъсък с въздушни електропроводи, като цяло, са оскъдни, тъй като е трудно да се установят причините за смъртта на дребни животни по протежението на съоръжения, които се простират с километри.

3.3.4. Ефект на бариерата

Големите инфраструктурни съоръжения за пренос, приемане и съхранение на електроенергия могат да принудят видовете да заобикалят района, както при миграция, така и при придвижвания на по-кратки разстояния в търсене на храна. Дали това е проблем или не, зависи от редица фактори като размера на подстанцията, пътя на електропроводите и разстоянието между тях, степента на изместване на видовете и способността им да компенсират изразходването на повече енергия, както и степента на прекъсване на естествените пътища между местата за прехрана, нощуване и размножаване.

Нови сведения, докладвани от няколко научни екипа, сочат, че животните вероятно стоят далеч от електропроводите, защото те излъчват ултравиолетови лъчи, невидими за хората. Според проучване (21), осъществено от международен изследователски екип въз основа на наблюдения, северните елени избягват районите около трасето на електропроводи, пресичащи арктическата тундра. Въпреки че познанията все още са много ограничени, в някои конкретни случаи подобни промени в обичайните пътища и естествената среда на животните са от значение за определяне значимостта на въздействието.

3.4. Разграничаване между значителни и незначителни въздействия

Първата стъпка във всяка оценка на въздействието — независимо дали се извършва съгласно член 6 от Директивата за местообитанията, ако проектът засяга територия в „Натура 2000“, или съгласно директивите за ОВОС и СЕО, ако се засягат защитени видове извън мрежата на „Натура 2000“ — е да се установят видовете и местообитанията, които има вероятност да бъдат засегнати от плана или проекта за изграждане на инфраструктура за пренос на енергия. След това трябва да се определи дали въздействието е значително или не. Законовата процедура за определяне на „значимостта“ на въздействието при планове и проекти, които засягат конкретно територии, включени в „Натура 2000“, е описана в глава 7. Тук са обяснени накратко някои общи принципи, свързани с определянето на степента на „значимост“ по отношение на дивата флора и фауна (независимо дали става дума за територия в „Натура 2000“ или не), за да бъде разбрано по-добре това понятие.

Оценката на значимостта трябва да се прави за всеки отделен случай с оглед на видовете и местообитанията, които могат да бъдат засегнати. Загубата на няколко индивида може да бъде незначителна за някои видове, но да има сериозни последици за други. Значимостта на въздействието зависи от числеността, географското разпределение, района на разпространение, размножителните навици и продължителността на живота на индивидите в една популация. А тези фактори са различни в различните територии.

Взаимовръзката между отделните въздействия също трябва да се има предвид, например усвояването на земя само по себе си може да не е значимо за даден вид, но в съчетание с риска от сериозно обезпокояване или изместване може значително да намали издръжливостта, а в крайна сметка и способността на този вид да оцелее.

Оценката на значимостта също така трябва да се извършва в подходящ географски мащаб. При мигриращите видове, които изминават дълги разстояния, въздействието върху определена територия може да има последици за видовете в много по-обширен географски район. Дори при местните видове, които живеят на големи територии или променят местообитанието си, може да се окаже необходимо потенциалните въздействия да бъдат оценени в регионален, а не в местен мащаб.

И накрая, описаните по-горе фактори трябва да се оценяват въз основа на най-добрите налични данни. За тази цел може да е необходимо преди разработването на проекта да бъдат проведени конкретни полеви проучвания и програми за наблюдение.

3.5. Кумулативен ефект

Кумулативният ефект на отделните въздействия също трябва да се има предвид при оценка на цялостното влияние върху териториите в „Натура 2000“, както е предвидено в член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Кумулативният ефект на отделни планове и проекти често може да се окаже особено важен и трябва да се оцени внимателно. Той би могъл да възникне при наличието на няколко енергийни съоръжения на една и съща територия или по продължението на един и същ прелетен коридор, или в случай, че на територията, където се осъществява проектът за изграждане на енергийна инфраструктура, има друг тип планове или проекти (например за други индустриални обекти). Кумулативният ефект е сборът от въздействието на всички тези дейности, взети заедно. Възможно е даден проект за изграждане на енергийна инфраструктура сам по себе си да не оказва значително въздействие, но ако към ефекта от него се добави въздействието на други планове и проекти в територията, общото им влияние може да стане значително.

Например проект за изграждане на нефтопровод, който минава през част от влажна зона, може да доведе до леко, но приемливо, временно влошаване на местообитанието, което то спокойно може да поеме. Но ако в същата влажна зона има дренажна система и/или се строи път, общото въздействие на всички тези дейности върху хидроложките характеристики на зоната може да доведе до нейното трайно унищожаване, разпокъсване или пресушаване. В този случай макар въздействието на първия и на втория проект, само по себе си, да е незабележимо, общото въздействие на двата проекта, взети заедно, може да бъде значително. Това влияе върху решенията, които ще бъдат взети при планиране и на двете проектни предложения.

Кумулативният ефект трябва да се взема предвид и при процедурите за оценка по ОВОС/СЕО.

Тъй като енергийната инфраструктура се развива бързо в целия ЕС, важно е кумулативният ефект да се отчита още на ранен етап от екологичната оценка, а не в края на процеса, „след дъжд качулка“, защото това би забавило вземането на решения относно съответствието на проектните предложения с разпоредбите на законодателството на ЕС.

4. ПОТЕНЦИАЛНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ НА ИНФРАСТРУКТУРИТЕ НА ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА ВЪРХУ ДИВИТЕ ПТИЦИ

4.1. Въведение

В предходната глава бе представен общ преглед на видовете потенциални въздействия, които трябва да се имат предвид при разработването на енергийни инфраструктурни проекти, особено във и около територии в „Натура 2000“, както и в близост до други чувствителни зони, ползвани от защитени видове съгласно двете директиви на ЕС за природата.

В тази глава акцентът е поставен по-специално върху анализа на потенциалните въздействия на електроенергийната инфраструктура върху дивите птици в Европа. Това е тема, на която се обръща особено внимание през последните години, тъй като въздействията на съоръженията за пренос на електроенергия могат да бъдат по-чести и по-значими от тези на други видове наземна енергийна инфраструктура.

4.2. Инфраструктури на електропреносната мрежа

За разлика от други стоки електроенергията не може да се съхранява и трябва да се произвежда и доставя до потребителите в реално време. Следователно, електропреносната система е по-сложна и по-динамична в сравнение с други комунални системи като например водоснабдителната или газопреносната. След като бъдат произведени в дадена електроцентрала, големи количества електроенергия се пренасят по високоволтови електропреносни линии (110—750 kV в Европа, ЕМОПС, 2012 г.) на дълги разстояния до подстанции. От подстанциите разпределителни електропроводи със средно (1—60 kV) и ниско напрежение (1 kV >) доставят електроенергията до потребителите, домакинства и предприятия.

Фигура 3

(USDA, 2009)

Електроенергийната система е много сложна. Преносната мрежа се състои от електропреносни линии, които свързват не само електроцентралите с разпределителните станции, но и отделните електропреносни линии помежду им, образувайки система, която осигурява постоянен поток на електроенергия. Ако дадена електропреносна линия в една част от електроенергийната мрежа излезе от строя, електроенергията обикновено се пренасочва към други електропроводи, така че да може да продължи да се доставя на клиента (PSCW, 2009).

Електроенергията може да се пренася по въздушни линии или по подземни кабели, като се ползва променлив или постоянен ток. Напрежението във всички случаи е високо, тъй като това гарантира по-голяма ефективност на големи разстояния (обикновено над 600 km). Преносът на електроенергия обикновено се извършва по въздушни линии с променлив ток (EASAC, 2009).

Предимствата на въздушните линии пред подземните кабели са в това, че до момента разходите за изграждането им са значително по-ниски от разходите за инсталиране на подземни кабели, а капацитетът им е по-висок. Очакваният експлоатационен живот на въздушните линии е дълъг и може да достигне 70 или 80 години. Основните недостатъци на въздушните линии са в това, че заемат земни площи, загрозяват гледката и оказват редица отрицателни въздействия на околната среда (EASAC, 2009) (22).

Структурите на електропреносните линии поддържат поне една трифазна верига. Те имат три проводника, по които протича ток (повече, ако са групирани), и могат да имат един или два заземителни проводника (обикновено наричани статични проводници), инсталирани над фазовите проводници за защита от мълнии. Електроразпределителните съоръжения могат да поддържат проводници в различни конфигурации (APLIC, 2006).

Повечето въздушни линии за променлив ток, използвани за търговски цели, са монтирани на някакъв вид носеща конструкция, към която са прикрепени изолатори и електрически проводници. Носещите конструкции могат да бъдат дървени стълбове, кухи или решетъчни стоманени конструкции, стоманобетонни стълбове или стълбове от композитни материали като фибростъкло и други. Изолаторите са направени от порцелан или полимери, които не са електропроводими. Електрическите проводници обикновено са изработени от мед или алуминий (Bayle, 1999, Janss, 2000, APLIC, 2006).

Както за разпределителните, така и за електропреносните линии се ползват трифазни системи. Едно от основните предимства на трифазните системи е тяхната способност да доставят голямо количество електроенергия на големи разстояния (APLIC, 2006).

4.3. Потенциални отрицателни въздействия на електроенергийната инфраструктура върху дивите птици

По-долу е представен преглед на най-често срещаните типове въздействия върху дивите видове птици. Някои защитени европейски видове са очевидно по-уязвими на определени типове въздействия — особено вследствие на токов удар и сблъсък — поради своя размер, морфология, поведение и разпространение.

В таблицата, представена в приложение 2, е даден списък на въздействията от взаимодействието между популациите на птици и електропроводи, систематизиран по приоритети (Birdlife, 2013). Информацията в тази таблица не означава, че посочените въздействия ще възникнат, както е описано, при всички обстоятелства. Това до голяма степен зависи от конкретния вид птици и от конкретните обстоятелства във всеки отделен случай, както и от наличието на коригиращи мерки за смекчаване на последиците.

Защо някои видове птици са по-уязвими на вреди, причинени от електропроводи, от други? Това често се дължи на следните физиологични, поведенчески и екологични характеристики: — Големина на тялото; — Ограничена способност да виждат напред; — Предпочитание към активност през нощта; — „Недобри летци“, по-трудно маневрени птици (сблъсък); — Неопитни летци, млади екземпляри (поражения от електрически ток и сблъсък); — Предпочитание към по-високи места за нощуване, кацане и гнездене; — Предпочитание към по-открити местообитания, без дървета (поражения от електрически ток); — Склонност да се събират на ята и стадно поведение; — Видове, уязвими към обезпокояване; — Предпочитание към местообитания на по-ниска височина (например на места, където гъстотата на електроенергийната мрежа е по-голяма); — Редки и застрашени видове (в комбинация с ниска плътност на популацията, ниска плодовитост и т.н., вж. по-долу); — Видове с по-ниска гъстота (по-малък възстановителен потенциал); — Видове с нисък репродуктивен потенциал (поради увеличаване на смъртността сред зрелите индивиди отнема повече време популацията да се възстанови от загубите); — Видове с ниска плодовитост, ниска смъртност и висока продължителност на живота (поради намаляване на потенциала за включване на млади индивиди в популацията вследствие на непрекъснати загуби); — Междуконтинентални мигранти на дълги разстояния (голям пространствен мащаб и много различна степен на смекчаване на въздействията на електропроводите).

4.3.1. Поражения от електрически ток

Пораженията от електрически ток могат да окажат значително въздействие върху редица видове птици и от тях умират хиляди птици всяка година (23). Поражения от електрически ток могат да настъпят, когато птица докосне два от фазовите проводници или един фазов и един заземителен проводник едновременно, особено когато перата ѝ са мокри (Bevanger, 1998). Видовете, които особено често стават жертва на токов удар, включват всички представители на разред Щъркелоподобни, Соколоподобни, Совоподобни и Врабчоподобни (Bevanger, 1998) — вж. таблицата по-долу.

Съществува категоричен консенсус, че рискът за птиците зависи от техническия замисъл и подробния конструктивен проект на енергийните съоръжения. Рискът от токов удар е особено голям при „лошо проектирани“ електрически стълбове за средно напрежение („стълбове убийци“) (BirdLife International, 2007).

Сред факторите, които влияят върху вероятността от поражения на птиците вследствие на електрически ток, са:

— Морфологията на птиците: Големите птици са по-уязвими, тъй като вероятността да докоснат компоненти на електропреносните съоръжения с разтворени крила или с други части на тялото е по-голяма, отколкото при малките птици (Olendorff et al., 1981; APLIC, 2006).

— Поведението на птиците: Птиците, които са склонни да кацат, нощуват или гнездят на електрически стълбове, са по-уязвими (Bevanger, 1998). Видовете, гнездящи на земята (блатари и някои сови), изглежда рядко биват поразявани от електрически ток, тъй като обикновено летят, за да ловуват, и кацат на земята или близо до нея (Benson, 1981).

— Видът и конфигурацията на стълбовете: — Стълбовете на разпределителните електропроводи със средно напрежение (1 kV—60 kV) взимат най-много жертви поради малкото разстояние между различните компоненти (Haas & Nipkow, 2006). — Стълбовете със специално предназначение (опъващи, транспозиционни, кръстовищни стълбове или стълбови трансформаторни постове) са причина за смъртта на много повече птици, отколкото обикновените носещи стълбове (Demeter et al., 2004). — Лопез-Лопез и неговият екип (López-López, 2011) доказват, че смъртността сред птиците би могла да се намали драстично, като се преоборудват опасните, лошо проектирани стълбове.

— Екологични фактори: — Изобилие на плячка: Броят на убитите грабливи птици вследствие на токов удар се увеличава с нарастването на числеността на животните, които са тяхна плячка (Benson, 1981; Guil et al., 2011). — Структура и покривност на растителността: Структурата на растителността може да окаже влияние върху наличието на плячка и успеха на хищните птици в намирането на храна (Guil et al., 2011). — Местообитание: Птиците по-често кацат на стълбове и загиват на тях в райони, в които местата за кацане са малко, например в тревисти местности и влажни зони (Haas et al., 2005; Lehman et al., 2007). — Топография: Топографията има значение за пораженията от електрически ток, тъй като определя къде птиците ще кацат и ще нощуват, а височината на растителността влияе върху наличието на естествени места за кацане в района. Смъртността сред орлите се увеличава, колкото по-стръмна е местността, вероятно поради навика им да ловуват от високи места. Изследванията показват, че пораженията от електрически ток са по-чести при стълбове, разположени в предпочитани от птиците местности, които са заобиколени от високи склонове. (Guil et al., 2011)

— Пол: В рамките на един и същи вид женските, които са по-едри, са по-застрашени от токов удар (Ferrer & Hiraldo, 1992).

— Възраст: Младите и незрели птици са по-податливи на поражения от електрически ток отколкото възрастните индивиди. Това вероятно се дължи на липсата на опит в кацането и излитането (Benson, 1981; Harness, 1997; Bevanger, 1998; Harness & Wilson, 2001; Janss & Ferrer, 2001; González et al., 2007).

— Местоположение: В някои райони от ключово значение за птиците (например места за размножаване, зони на разпространение, сборни точки, тесни участъци с голяма гъстота на птици) честотата на пораженията от електрически ток е по-висока, отколкото в райони с по-малка концентрация (González et al., 2006; Cadahia et al., 2010).

— Сезон: Повечето жертви са установени към края на лятото, когато малките започват да летят и напускат гнездата. Големите орли са по-застрашени през есента и зимата, може би заради овлажняването на перата при лошо време (дъжд, сняг), което е от изключително значение за риска от токов удар. (Benson, 1981; Bevanger, 1998; Lasch et al., 2010; Manville, 2005; Lehman et al., 2007)

— Посоката на преобладаващия вятър спрямо рамената на стълбовете също вероятно оказва влияние върху пораженията от електрически ток сред грабливите птици. Съществуват предположения, че стълбове с рамена, перпендикулярни на посоката на преобладаващия вятър, причиняват по-рядко смърт сред орлите вследствие на токов удар, отколкото онези, чиито рамена са разположени по диагонал или успоредно на посоката на вятъра, поради трудности, свързани с излитането и кацането при насрещен вятър. (Nelson and Nelson, 1976).

В следващата таблица е представен общ преглед на семействата птици в Европа, които са определени като уязвими на поражения от електрически ток и/или сблъсък (Birdlife, 2013).

Таблица 1

Тежест на въздействията върху популациите от птици вследствие поражения от електрически ток или сблъсък с електропроводи за различните семейства птици в Евразия

Семейства птици в Евразия, определени като уязвими на поражения от електрически ток или сблъсък в международен мащаб Жертви вследствие на поражения от електрически ток Жертви вследствие на сблъсък Гмуркачови (Gaviidae) и Гмурецови (Podicipedidae) 0 II Буревестникови (Procellariidae) 0 II Рибоядови (Sulidae) 0 I Пеликанови (Pelicanidae) I II—III Корморанови (Phalacrocoracidae) I I Чаплови (Ardeidae) — чапли, водни бикове I II Щъркелови (Ciconidae) III II Ибисови (Threskiornithidae) I II Фламингови (Phoenicopteridae) 0 II Патицови (Anatidae) — патици, гъски, лебеди, нирци 0 II Ястребоподобни (Accipitriformes) и Соколоподобни (Falconiformes) II—III I—II Кокошоподобни (Galliformes) — яребици, пъдпъдъци, тетреви 0 II—III Дърдавцови (Rallidae) — дърдавци, зеленоножки, лиски 0 II Жеравови (Gruidae) 0 III Дроплови (Otidae) 0 III Дъждосвирцови (Charadriidae) и Бекасови (Scolopacidae) I II—III Морелетникови (Stercorariidae) и Чайкови (Laridae) I II Рибаркови (Sternidae) 0-I I—II Кайрови (Alcidae) 0 I Пустинаркови (Pteroclididae) 0 II Гълъбови (Columbidae) I—II II Кукувицови (Cuculidae) 0 I—II Совоподобни (Strigiformes) II—III II Козодоеви (Caprimulgidae) и Бързолетови (Apodidae) 0 I—II Папунякови (Upudidae) и Земеродни рибарчета (Alcedinidae) I I—II Пчелоядови (Meropidae) 0-I I—II Синявицови (Coraciidae) I—II I—II Кълвачови (Picidae) I I—II Вранови (Corvidae) — гарвани, врани, сойки II I—II Средни и малки пойни птици — Врабчоподобни (Passeriformes) I I—II 0= няма съобщени или вероятни жертви; I= има съобщени жертви, но няма очевидна заплаха за популацията; II= жертви на регионално или местно равнище, но без значително въздействие върху цялостната популация на вида; III= жертвите са основен фактор за смъртност, застрашаващ вида от изчезване в регионален или в по-голям мащаб.

4.3.2. Сблъсък

Сблъсъкът с електропроводи причинява смъртта на милиони птици по света и може да доведе висока смъртност при някои видове птици (Bevanger 1994, 1998; Janss 2000; APLIC, 2006; Drewitt & Langston, 2008; Jenkins et al., 2010; Martin, 2011; Prinsen et al., 2011). Емпиричните данни и теоретичните анализи показват, че видове с голямо натоварване и малка площ на крилата по-често са изложени на риск от сблъсък с електропроводи. Тези птици се характеризират с бърз полет, а съчетанието на тежко тяло и малки крила ограничава способността им да реагират бързо на неочаквани препятствия (Bevanger, 1998). Данни за броя на жертвите вследствие на сблъсък, съотнесени към разпространението и числеността на популацията на съответните видове, сочат, че някои видове Кокошкоподобни, Жеравоподобни, Пеликаноподобни и Щъркелоподобни са засегнати в непропорционално висока степен (Bevanger, 1998) - виж таблица 1.

Сред факторите, които влияят върху вероятността от сблъсък, са:

— Морфологията на птиците: Птици с голяма телесна маса и сравнително къси крила и опашки, характеризирани като „лоши летци“, са изложени на най-голям риск от сблъсък (Bevanger, 1998; Janss, 2000).

— Физиологията на птиците: Някои видове птици, ако не постоянно, то поне временно, не виждат напред, докато летят (Martin, 2011).

— Поведението на птиците: — Видове, които имат стадно поведение и летят ежедневно на ята около електропроводи, за да се придвижват от и до местата за хранене, гнездене и пренощуване, са особено уязвими (Janss, 2000). — Видовете птици, които редовно летят ниско през нощта или в полумрак, са по-податливи на сблъсък, отколкото видове, които летят основно през деня.

— Трябва да се имат предвид и други фактори като метеорологичните условия, конфигурацията и трасето на електропроводите, начинът на ползване на местообитанията, растителността по протежение на електропреносните линии, топографията, степента на обезпокояване, изборът на миграционни пътища и местата за междинно кацане.

Пораженията от електрически ток и сблъсъкът на птици с електропреносните съоръжения водят до икономически загуби Прекъсванията в електроснабдяването, причинени от птиците, намаляват надеждността на системата и увеличават разходите за доставка на енергия. Някои прекъсвания могат да засегнат временно само малка група потребители, но все пак да се отразят върху надеждността на услугата и върху гаранциите за клиентите. По-мащабни прекъсвания могат да имат драматични последици и да причинят значителни икономически загуби за електроснабдителните предприятията и за потребителите (APLIC, 2006 г.). Загубите, свързани с прекъсвания, причинени от птици, включват: — Загуба на приходи; — Разходи за възстановяване на електрозахранването; — Разходи за ремонт на оборудване; — Разходи за отстраняване на гнезда и други мерки за контрол на щетите, нанесени от животни; — Загуба на време за административните и управленските кадри; — Прекъсване на обслужването на клиентите и отрицателно обществено мнение; и — По-ненадеждна на електроснабдителна система (APLIC, 2006).

4.3.3. Загуба и разпокъсаност на местообитанията

Безразборното предоставяне на право на преминаване за изграждането на електропроводи може да доведе до разпокъсване на горите и на други естествени местообитания. Електропроводите могат да станат причина за загуба на местообитания и като причинят случайни горски пожари (Rich et al., 1994). Макар електроенергийната инфраструктура да заема сравнително малки земни площи, нейното въздействие може да бъде значително, ако тези земни площи се намират в основното местообитание на даден вид или ако съществува кумулативен ефект поради наличието на други обекти в същия район. Затова въздействията трябва да се разглеждат за всеки отделен случай.

4.3.4. Обезпокояване/изместване

Строителството и поддръжката на електропроводите неизбежно води до известно унищожаване и промяна на местообитанията (Van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Надземните електропроводи могат да доведат до загуба на полезни места за хранене там, където птиците се размножат, отглеждат малките си и зимуват. Според последните проучвания например наличието на електропроводи оказва влияние върху посоката, в която лети голямата дропла, и ограничава достъпа ѝ до подходящи местообитания (Raab et al., 2010), а малката дропла заобикаля електропреносните линии, които са най-важният фактор, определящ гъстотата на индивидите в размножителна възраст на места с подходящи местообитания за тези видове (Silva, 2010; Silva et al., 2010).

4.3.5. Електромагнитни полета

Всички видове електрически ток, включително тези, които преминават през електропроводите, създават електромагнитно поле (ЕМП). Следователно много видове птици, както и хората, са изложени на ЕМП през целия си живот (Fernie and Reynolds, 2005). Съществуват редица изследвания и противоречиви мнения за това дали излагането на ЕМП влияе върху клетъчната, ендокринната, имунната и репродуктивната система на гръбначните животни. Изследванията за въздействието на ЕМП върху птиците, показват, че излагането на ЕМП като цяло променя тяхното поведение, репродуктивен успех, растеж, развитие, физиология, ендокринология и оксидативен стрес, но тези промени не се наблюдават във всички случаи (Fernie 2000; Fernie and Reynolds, 2005).

4.4. Възможни положителни последици от електроенергийната инфраструктура върху дивите птици

Електропроводите и електрическите стълбове могат да имат редица благоприятни последици за дивите птици. Те могат да служат например като:

— Място за размножаване и гнездене: Съществуват редица причини, поради които птиците понякога ползват електропреносните съоръжения, за да се размножават, включително: липса на алтернативни места за гнездене като дървета и скали; наличие на здрава основа, защитена от бозайници и хищници, на която птиците да свият гнездата си (Van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Електропреносните съоръжения могат да предложат условия за гнездене в местообитания, в които естествените елементи са оскъдни, и осигуряват известна защита, като по този начин разширяват географското разпространение на даден вид или увеличават неговата плътност (APLIC, 2006).

— Място за кацане, нощуване и ловуване: Лешоядите и щъркелите често предпочитат електропреносните съоръжения, тъй като те са по-защитени от сурови атмосферни условия и земни хищници. Електрическите стълбове в местообитания, които се намират в равнинни райони, е от полза за някои грабливи птици, тъй като осигуряват отлична видимост към местата за ловуване. Електропреносните съоръжения в сравнително обезлесени територии предоставят милиони километри използваема площ, на която грабливите птици, ловуващи от място, биха могли да кацнат (Olendoff et al., 1980).

— Управление на местообитанията: Електропроводите могат да послужат като постоянно местообитание на видове, които живеят в райони с ниска растителност. Изследвания, проведени в Съединените щати, показват, че електропреносните линии в открити пространства осигуряват местообитания за изчезващи видове птици (Confer & Pascoe, 2003; Askins, 2012).

Проект ELIA/RTE LIFE+: Да донесем ползи за природата (24) ELIA (оператор на електропреносната мрежа за високо напрежение в Белгия) и RTE (оператор на електропреносната мрежа във Франция) осъществиха 5-годишен проект (2011—2017 г.) за управление и възстановяване на над 300 хектара земя под въздушните електропроводи за средно и високо напрежение във Валония и във Франция. Този проект показва какви мерки могат да бъдат предприети за опазване на природата и как заинтересованите страни в енергийния сектор биха могли да използват развитието на инфраструктурата като възможност да допринесат за биологичното разнообразие. Езера (цел: 100 езера в 130-те квадратни километра площ на проекта) Там, където почвата е подходяща (наличие на непропусклив слой: торфени, бели глинести и глееви почви), и предимно в районите, които предлагат добри условия за някои редки видове, са изкопани езера или са изградени язовири на отводнителните канали, за да се създадат водни площи с размер поне 25 м2 (минималният размер, необходим за да се ограничи процесът на затлачване, тоест естественото запълване на езерата с листа). Мрежата от езера в гористи местности ще създаде предпоставки за заселването на земноводни, водни кончета, бръсничета, плавачи и водни птици и ще предотврати изолирането на популациите. Овощни градини (цел: 20 ha с 8 000 дървета) Някои много редки, местни видове овощни дървета, предимно европейска дива круша (Pyrus pyraster), европейска дива ябълка (Malus sylvestris), обикновена мушмула (Mespilus germanica) и други видове с по-малък размер са засадени под въздушните електропроводи. Те внасят разнообразие в горските насаждения и осигуряват подслон и храна на редица представители на местната фауна (големи животни, птици и насекоми). Обикновени цветни ливади (цел: 20 ha) Възстановени са обикновените цветни ливади по трасето на електропроводите за високо напрежение. Те приютяват рядка флора, насекоми, птици и дребни бозайници. Редовното косене и отстраняване на окосената растителност ще обедни почвата и ще позволи на редки или унищожени растения да поникнат отново. В най-лошите случаи цветните ливади могат да бъдат възстановени чрез засяване на семена от местни сортове растения. Торфища и мочурища (цел: възстановяване или подходящо управление на други 20 хектара) Възстановяването на влажни зони и мочурища под електропроводите е възможно чрез премахване на най-горния слой почва, което насърчава развитието на пионерни видове от намиращите се отдолу пасивни семенни запаси. В някои райони нивото на водата също бе възстановено локално чрез запечатване на отводнителните канали и ревитализация на мочурищата и торфищата. Целта е да се запази и подобри обменът на растения и животни между съществуващите торфища и мочурища, включително тези, които са възстановени наскоро. Паша (цел: управление на 20 ha чрез паша и 20 ha чрез окосяване) Пасенето на животни допринася за възстановяването на повредени торфища, мочурища, оредели поляни и долини, като помага за решаване на проблема с доминиращи видове като блатната трева. В други случаи (ливади със сено, сухи мочурища, оредели поляни) плановото окосяване в определени периоди и с определена честота (чрез договори с местни фермери) спомага растителността да се поддържа на подходяща височина, което е от полза за множество растения, насекоми и влечуги. Инвазивни видове (цел: третиране на 20 до 30 ha) В рамките на проекта беше прекратен или поставен под контрол растежът на растителни видове от списъка на инвазивните видове във Валония, по-специално черна череша (Prunus serotina), летен люляк (Buddleja davidii), гигантски хераклеум (Heracleum mantegazzianum), хималайски балсам (Impatiens glandulifera), японска фалопия (Fallopia japonica), теснолист спореж (Senecio inaequidens), и до известна степен на бялата акация (Robinia pseudoacacia). Разпокъсаност на местообитанията (цел: създаване на растителни пояси по протежение на 30 km (90 ha) и възстановяване на съществуваща растителност на 40 km (120 ha) Понастоящем в района, обхванат от проекта, просечените коридори за електропроводи в горски местности са предимно във формата на буква „U“: в средата има ниска трева, която се коси редовно, с рязък преход към високите дървета в гората от двете страни. В рамките на проекта бяха създадени растителни пояси между трасето и гората, така че формата на коридорите да стане V-образна. Тези пояси с постепенно нарастващи във височина дървета от различни видове изпълняват функциите на екотон и могат да осигурят храна и подслон на редица насекоми, бозайници и птици, които не се срещат в коридори, около които теренът е „чист“ и се коси редовно. Освен това горската флора се обогатява с вторични дървесни видове, които често отсъстват. Поясите също така намаляват щетите, които вятърът може да нанесе на горския масив, тъй като създават наклонена повърхност. Те могат да бъдат и много богат източник на отпадна дървесина, в която да се приютят огромен брой насекоми, както и полезно местообитание за птици и прилепи. Когато гъстотата на растителността в тези пояси се увеличи, растежът на високите дървета (бреза, смърч, бук), които представляват опасност за електропреносните съоръжения, се забавя. Първоначално състояние и състояние след проекта

5. ПОТЕНЦИАЛНИ МЕРКИ ЗА СМЕКЧАВАНЕ НА ПОСЛЕДИЦИТЕ ОТ ИНФРАСТРУКТУРИТЕ НА ЕЛЕКТРОПРЕНОСНАТА МРЕЖА ВЪРХУ ДИВИТЕ ПТИЦИ

5.1. Какво са мерки за смекчаване на последиците?

Когато при оценката на план или проект за енергийна инфраструктура по член 6 от Директивата за местообитанията се установят негативни последици за зони от „Натура 2000“, планът или проектът не се отхвърля автоматично. В зависимост от тежестта на потенциалните въздействия могат да бъдат предприети мерки, с които да се отстранят, предотвратят или намалят до незначително ниво вероятните отрицателни последици от даден план или проект.

Макар вниманието в тази глава да е насочено върху териториите от „Натура 2000“, препоръчително е в рамките на ОВОС/СЕО също да се предвидят мерки за ограничаване на отрицателните последици от планове и проекти, които не подлежат на подходяща оценка, но биха могли да окажат отрицателно въздействие върху защитени видове.

За да се реши какви мерки за смекчаване на последиците са необходими, е необходимо първо да се оцени въздействието на плана или проекта върху защитените видове и типове местообитания в съответната територия от „Натура 2000“ (самостоятелно или в съчетание с други проекти или планове). Това ще позволи да се установи естеството и тежестта на отрицателните последици и да се очертаят основните принципи, въз основа на които да бъде определен видът на необходимите мерки за смекчаване.

Накратко, ефективното смекчаване на неблагоприятните последици върху територии от „Натура 2000“ може да се осъществи само след като бъдат установени, оценени и документирани всички потенциални отрицателни ефекти. Набелязването на мерки за смекчаване, както и самата оценка на въздействието, трябва да се основават на добро познаване на засегнатите видове и местообитания.

Мерките могат да включват промяна в местоположението, размера, конструкцията и конфигурацията на различни компоненти на плана или проекта за енергийна инфраструктура (например изолиране на проводниците, за да се предотврати рискът от поражения вследствие на електрически ток). Те могат да се състоят и в подходящо планиране на дейностите във времето, както на етап строителство, така и в течение на експлоатацията (например избягване на строителни дейности по време на размножителния период).

След като бъдат определени и разработени подробно подходящи мерки за смекчаване на последиците, планът или проектът може да бъде одобрен съгласно процедурата по член 6 от Директивата за местообитанията, при условие че тези мерки за смекчаване се прилагат в съответствие с указанията на компетентния орган.

Фигура 4

Йерархичен подход към предприемането на мерки за смекчаване на последиците. Мерките за смекчаване трябва винаги да бъдат насочени към последици, които стоят на върха на йерархията (тоест въздействията да се избягват още при източника)

Подход към смекчаване на последиците Степен на препоръчителност Избягване на въздействието при източника Най-висока Ограничаване на въздействието при източника Ограничаване на въздействието на място Ограничаване на въздействието при засегнатия Най-ниска

Ако дори и след въвеждането на мерки за смекчаване, последиците върху територията все още са значителни, трябва да се помисли за алтернативни решения (например промяна в местоположението на проекта, в мащаба или в начина, по който е проектирана инфраструктурата или алтернативни процеси). Ако не съществуват такива решения, планът или проектът все пак може да бъде одобрен по изключение при спазване на условията на член 6, параграф 4, и след одобряването на подходящи компенсаторни мерки за преодоляване на остатъчните отрицателни последици (вж. глава 7 за по-подробна информация), за да не се компрометира целостта на мрежата „Натура 2000“.

За всяка предложена мярка за смекчаване на последиците е важно:

— да се обясни как мерките ще допринесат за предотвратяване или намаляване до незначително ниво на установените неблагоприятни въздействия върху територията;

— да се дадат сведения как и от кого ще бъдат гарантирани и изпълнени;

— да се обоснове степента на увереност в техния вероятен успех;

— да представи времеви график в съответствие с проекта или плана, в който те ще бъдат изпълнени;

— да се обоснове как ще се следи тяхната ефективност и как ще бъдат въведени допълнителни мерки, ако се окаже, че последиците не са смекчени в достатъчна степен.

Проект „Екологично управление на въздушни линии“ (EcoMOL) (25) В рамките на германския проект „Югозападна междусистемна линия / Тюрингийска енергийна връзка“ бе проведено проучване (Erfurt University of Applied Sciences et al., 2010), което предлага интердисциплинарна концепция за екологично управление на коридорите на въздушната електропреносна мрежа (EcoMOL). Тя би могла да се адаптира и приложи в различни райони на Европа. В проучването се отчита, че операторите имат технически изисквания за безопасните разстояния и за строителните работи например, които имат за цел да се гарантира надеждността на преноса на електроенергия по въздушни електропроводи за високо напрежение. В него се предлагат методи за смекчаване на въздействия като загуба и влошаване на състоянието на местообитания по време на строителството и за прилагане на компенсаторни мерки. Различните биотопи по протежение на коридора са класифицирани по височина на растежа въз основа на естествените характеристики на видовете, които евентуално биха могли да бъдат променени чрез управление. Така за целите на проучването определените коридори за изграждане на трасето са разделени на зони, неподлежащи на бъдещо залесяване, понастоящем залесени зони и зони, в които не е необходимо изсичане на растителност. Обхватът на възможните залесителни и възстановителни мерки се определя въз основа на спецификата на трите вида зони — подлежащи на изсичане, залесени или подлежащи на залесяване. Всеки от трите компонента на растител