РАБОТЕН ДОКУМЕНТ НА СЛУЖБИТЕ НА КОМИСИЯТА ОБОБЩЕНИЕ НА ОЦЕНКАТА НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО придружаващо Съобщението на Комисията до Европейския парламент и до Съвета относно изграждане на единен пазар за екологични продукти: създаване на условия за по-добра информираност относно екологосъобразността на продуктите и организациите /* SWD/2013/0112 final */





РАБОТЕН ДОКУМЕНТ НА СЛУЖБИТЕ НА КОМИСИЯТА ОБОБЩЕНИЕ НА ОЦЕНКАТА НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО придружаващо Съобщението на Комисията до Европейския парламент и до Съвета относно изграждане на единен пазар за екологични продукти: създаване на условия за по-добра информираност относно екологосъобразността на продуктите и организациите 1. Определяне на проблема 1.1. Проблемният въпрос: наличието на многобройни методики затруднява функционирането на пазара за екологични продукти Съществуват редица методики, които се използват за оценка и оповестяване на отпечатъка върху околната среда съответно на продуктите и организациите[1]. Техният брой бързо се увеличава, което води до голямо разнообразие на подобни инициативи — както национални[2], така и в частния сектор[3]. По принцип дружествата имат възможност за избор към коя от тези схеми да се присъединят, но от друга страна често се случва да има изискване към тях (от страна на държавната администрация или от техни клиенти по веригата за доставка) да използват точно определена схема. Ако дадена фирма е снабдител на редица други фирми, възможно е да има искания към нея за предоставяне на информация за екологосъобразност по няколко различни начина, свързани с използването на различни методики. В същото време, сближаване по естествен път на отделните методики към някоя от тях не се наблюдава. Редица представители на стопанския сектор отправиха призив за хармонизиране на методите за оценка на екологосъобразността на продуктите, с оглед да се създадат равноправни условия за участниците в пазара, да се намалят разходите и да се предотвратяват необосновани твърдения за екологосъобразност. По време на общественото обсъждане, респондентите посочиха липсата на последователност като една от най-важните бариери за обявяването на степента на екологосъобразност и нейното сравняването с характерни показатели (в 72,5 % от отговорите). На въпроса кои са причините за тези препятствия, в повечето отговори бяха посочени следните причини: наличието на многобройни инициативи в ЕС (70,8 %) и различните начини на докладване (76,3 %). 1.2. Обхват и мащаб на проблема a) Допълнителни разходи за предприятията Едновременното съществуване на многобройни различни методики пряко причинява увеличение на разходите на желаещите да оповестяват данни за отпечатъка върху околната среда на своите продукти или организации. По-големите разходи се дължат на: (1) увеличени разходи за обучение, за да могат да бъдат спазени изискванията на различните методики; (2) по-големи разходи за събиране на различните видове информация; (3) различни изисквания за етикетирането; (4) различни изисквания за верификация. б) Намалени възможности за трансгранично търгуване с екологични продукти. Поради липсата на общоприета дефиниция за екологични продукти е трудно да се определи мащабът на съответната търговия — както вътре в ЕС, така и извън ЕС — която е свързана с разглеждания въпрос. Все пак, проучванията показват че 90 % от потребителите купуват екологични продукти поне от време на време, и изглежда известен дял в тези покупки имат и някои международно търгувани продукти. Като цяло може да се каже, че търговията със екологични продукти е значителна и вероятно ще се увеличава. Но наличието на многобройни методики може да възпрепятства тази положителна тенденция, намалявайки възможностите за трансгранична търговия със екологични продукти, тъй като дружествата констатират, че изискванията във връзка с информацията за екологосъобразност на продуктите, които те смятат да продават, са различни в отделните страни. Все повече се появяват различни изисквания за информация във връзка с околната среда, както от страна на националните власти — съответно при обществени поръчки, докладване и етикетиране, така също и от частни инициативи — например от страна на даден дистрибутор, като условие за излагане на продукта в неговия магазин. в) Липса на яснота за възможния избор на потребителите Понастоящем потребителите имат съвсем бедна информация по въпроса какво е наистина екологосъобразно. Тъй като тази информация не се осигурява по заслужаващ доверие начин, това оказва влияние на решенията за покупка и в крайна сметка много клиенти не купуват екологични продукти, въпреки твърденията им, че имат желание да сторят това. Това се вижда от проучване на Евробарометър: от една страна, 75 % от респондентите заявяват, че са готови да купуват екологосъобразни продукти, но само 17 % действително са направили такава покупка в месеца, предхождащ проучването[4]. Броят на екологичните твърдения нараства, при все че те стават по-повърхностни и неясни по отношение на използваната терминология, което допълнително подкопава доверието от страна на клиентите: 48 % от потребителите нямат доверие на информацията за екологосъобразност на продуктите[5]. Често хората не се доверяват на екологичните твърдения, както на тези, които са приложени към съответните продукти, така също и на твърденията, включени в докладите за корпоративна социална отговорност (CSR) или в други доклади във връзка с околната среда[6]. Това положение вреди на дружествата, направили значителни инвестиции за подобряване на своите показатели и за по-голяма екологосъобразност на своите бизнес модели. Усещането е, че дружествата се конкурират по-скоро въз основа на своите твърдения, а не въз основа на действителните си показатели за екологосъобразност. г) Пропуснати възможности за ресурсна ефективност Дружествата, които са в по-голяма степен проактивни, разбират какви големи възможности съществуват за допълнително подобряване на ефективността по техните вериги на доставка и, за да могат да ги реализират, все повече използват подходи за управление на база жизнения цикъл[7]. Такива дружества, прилагащи подходи на база жизнения цикъл с цел подобряване на своята ресурсна ефективност, успяват да постигнат и други ползи — като например по-добра възвръщаемост на инвестициите, разработване на нови пазари, подобряване на корпоративния имидж, постигане на по-голяма лоялност на клиентите, а също и по-добро познаване на рисковете по веригата на доставка и по-добра диференциация на продуктите. Продажбата на по-голямо количество екологични продукти и увеличената екологосъобразност на по-голям брой организации биха допринесли за постигане на целите на водещата инициатива за ресурсна ефективност и на Стратегията на ЕС за периода до 2020 г. При все, че само по себе си докладването на данни във връзка с околната среда не подобрява икономическата ефективност, много от дружествата, които определят своята екологосъобразност, си задават съответни цели и дейности. Слабото пазарно проникване на екологичните продукти се отразява също и на реализацията на еконовости, а това създава риск за конкурентноспособността на новаторските европейски екологосъобразни производства, които засега имат водеща роля в света и постигат икономически ръст. И действително, в Актуализацията по въпросите на промишлената политика[8], екологосъобразните технологии са посочени като важен източник на икономически растеж. 2. Анализ на субсидиарността Наличието на многобройни методики, съответните трудности и увеличени разходи предопределят необходимостта от координирано действие на ЕС, тъй като те имат пряко отношение към доброто функциониране на Единния пазар. Ако ЕС предпочете да отложи своята намеса за по-късен етап, междувременно дружествата вече биха започнали да спазват няколко различни методики, поемайки и съответните разходи; националните администрации биха започнали да изграждат своите съответни структури — а това е свързано с разходи, които могат да бъдат спестени при по-ранно действие от страна на ЕС. По тези причини е обосновано да се предприеме действие на равнището на ЕС в настоящия момент. ЕС има идеална възможност да допринесе за хармонизация на методиките в рамките на Единния пазар, въз основа на опитностите на държавите членки и на частните инициативи в тази област, и след обсъждане със заинтересованите страни. Действието на ЕС може да осигури значителна добавена стойност, тъй като по-голямата координация ще доведе до значителни спестявания на разходи на националните власти и на частния сектор[9]. 2.1. Неприложимост на принципа за взаимно признаване При отсъствието на съответна нормативна уредба на равнището на ЕС, частните стопански оператори, както и публичните власти са свободни да приемат и прилагат предпочитаната от тях схема за изчисляване и оповестяване на екологосъобразността. Но от друга страна, по отношение на държавите членки тази свобода е ограничена от изискването, че не трябва да се изготвят, приемат и прилагат технически нормативи с цел създаване на ненужни препятствия за търговията, или които биха имали такъв ефект. При националните нормативи често най-добрият начин да се осигури свободно движение на стоки във вътрешноевропейския пазар е да се използва принципът на взаимното признаване. Той, обаче, не би бил подходящ понастоящем в разглеждания контекст, тъй като някои държави членки дори нямат методи за изчисляване и оповестяване на екологосъобразността, а в други прилаганите методи са различни по обхват, амбициозност и нормативна уредба. По тези причини не е възможно да се въведе еквивалентност между тях. Освен това, взаимното признаване не би отстранило нетехническите бариери пред търговията в рамките на ЕС — защото дори и при отсъствие на съответни нормативни изисквания, износителите ще трябва да използват комуникационните методи, които са известни на потребителите в съответния чуждестранен пазар, за да не бъдат в неизгодно положение спрямо местните производители. 3. Цели Основната цел на действието на ЕС е да се подобри разполагаемостта на надеждна информация за екологосъобразността на продукти и организации. 3.1. Конкретна цел Да се насърчи използването на обща методика за оценка и оповестяване на отпечатъка върху околната среда на съответните продукти и организации. 3.2. Оперативни цели Горепосочената специфична цел обхваща няколко оперативни цели, които са както следва: Таблица 1 — Оперативни цели Конкретна цел || Оперативни цели Да се насърчи използването на обща методика за оценка и оповестяване на отпечатъка върху околната среда на съответните продукти и организации. || 1. Обявяване на две методики, които са сравнително прости за използване, но в същото време са надеждни — методика за определяне на екологосъобразността на продукти и методика за определяне на екологосъобразността на организации 2. Насърчаване на възприемането на методиките в държавите членки, а също и от частните дружества 3. Разработване на конкретни правила съответно за категориите продукти и за стопанските сектори, чрез открит и прозрачен процес, с участието на многобройни заинтересовани страни 4. Варианти за действие 4.1. Вариант 1. Сценарий на базовата линия — без промяна в съществуващата политика Без по-нататъшна намеса от страна на ЕС би продължило разпространението на различни частни и публични инициативи в тази област. При все, че се очаква да се прояви известно сближаване на методите в някои широко застъпени области, като например парниковите газове, дружествата пак биха били изправени пред различни изисквания в отделните национални пазари. Това би представлявало особено голямо натоварване за малките и средните предприятия. При наличието на пораждащи объркване различни видове информация, потребителите (частни, публични и стопански) ще продължат да изпитват недоверие към „зелените“ твърдения относно екологосъобразността. 4.2. Вариант 2. Нова задължителна нормативна уредба по отношение на продуктите Нова нормативна уредба на ЕС в областта на устойчиво развитите продукти, която да замести и консолидира съществуващите инструменти по разглежданата политика, включени в Плана за действие от 2008 г. за устойчиво развито потребление и производство и за политика за устойчиво развитие на промишлеността (SCP/SIP Action Plan), като например нормативната уредба за екопроектиране и за екомаркировка. На практика това ще доведе до по-голяма съгласуваност между изискванията относно екологосъобразността на продуктите, както следва: чрез използване на общи данни с цел подобряване на координацията при задаването на стандарти[10]; чрез създаване на единни, рационализирани (и свързани с по-малки разходи) процедури за „определяне на критериите“ за едни и същи категории продукти[11]; и, също така, чрез прилагане на единен процес за разработването и одобряване на изискванията за едни и същи категории продукти, както и на хомогенни методи за изпробване и верификация. 4.3. Вариант 3. Нормативна уредба за задължително докладване на организационния отпечатък върху околната среда (ОООС) При този вариант има задължително използване на методиката за ОООС от големите организации в приоритетните сектори за целите на докладване и предоставяне на информация[12]. С оглед да се предизвика процес на непрекъснато подобрение, изискването ще бъде свързано със насърчения за използване на методиките и за сравняване с характерни показатели (benchmarking). В сътрудничество със заинтересованите страни, Комисията ще разработи секторни правила за проучване на организационния отпечатък върху околната среда (СППОООС)[13], които ще послужат за увеличаване на последователността на докладването във връзка с околната среда и, до известна степен, на сравнимостта на данните за цялостната екологосъобразност на съответните организации. По такъв начин, за съответната организация ще е възможно да предоставя информация на базата на ОООС, с цел оповестяване на нейната екологосъобразност и демонстриране на напредък с течение на годините; но за да може да участва в сравняването с характерни показатели или в таблиците на секторни сдружения, въпросната организация ще трябва да докладва в съответствие с формулираните секторни правила (т.е. специфичните за съответния сектор СППОООС). 4.4. Вариант 4. Интегриране на методиките за отпечатъка върху околната среда на продуктите (ПООС) и на организациите (ОООС) в инструментите по съответната политика При този вариант методиките за ПООС и ОООС се интегрират в съществуващите задължителни и доброволни инструменти на съответната политика, в случаите при които това е подходящо и технически осъществимо[14]. Например, ПООС и ОООС веднага ще бъдат използвани в някои инструменти, като например екомаркировката, зелените обществени поръчки и Схемата за екологосъобразно ръководство и одитиране (EMAS) — като източник на информация при процеса на разработване на критерии[15] и при съставянето на секторни справочни документи[16], за определяне на съответните въздействия върху околната среда и на ключовите показатели на база жизнения цикъл. При този вариант също ще е необходимо да се въведе набор от стимули, както за публичния, така и за частния сектор, които да служат за насърчение на дружествата и да усилват положителния ефект върху подобренията на екологосъобразността[17]. 4.5. Вариант 5. Препоръка за прилагане на правилата за ПООС и ОООС на доброволна основа При този вариант Комисията би отправила препоръка към държавите членки за следното — когато някоя държава членка възнамерява да въведе доброволна схема или изисквания във връзка с измерването, верификацията, докладването, сравняването с характерни показатели и оповестяването на данни за екологосъобразността на продуктите и организациите, тази държава членка следва да прилага съответно методиките за ПООС и ОООС[18]. Аналогична препоръка ще бъде отправена също и към стопанския сектор. С нея ще се препоръчва използване на методиките за ПООС и ОООС при изчисляването на отпечатъка на продуктите върху околната среда, или на общия отпечатък върху околната среда на съответното дружество, когато се прави такова изчисление. Също така, ще бъде отправена покана към финансовата общност (инвеститори, застрахователи, банки) да използват при оценяването на екологичните рискове информация, определена чрез прилагане на ОООС и на СППОООС. 5. Оценка на въздействието и сравняване на вариантите За целите на оценката на въздействието и сравняването на вариантите, както и за да се определят взаимно изключващи се групи от варианти, посочените по-горе варианти за политика са обединени по признака дали се отнасят за екологосъобразността съответно на продукти или на организации. По-подробен анализ на икономическите, социалните и екологичните въздействия на всеки от вариантите е даден в Оценката на въздействието. 5.1. Сравнение на вариантите за политика, отнасящи се за екологосъобразността на продукти Таблица 2 — Сравнение на вариантите, отнасящи се за екологосъобразността на продукти Вариант за политика Категория на въздействието || 2. Нова задължителна нормативна уредба във връзка с продуктите || 4. Интегриране на ПООС и ОООС в инструментите по съответната политика || 5. Препоръчване на прилагането на ПООС и ОООС на доброволна основа Функциониране на вътрешноевропейския пазар и конкуренция || +++ || ++ || ++ Конкурентноспособност, търговия и инвестиционни парични потоци || ++ || ++ || + Експлоатационни разходи и провеждане на стопанската дейност || - || 0 || + Въздействие върху малките и средните предприятия || - || 0 || + Административни натоварвания за предприятията || + || 0 || 0 Натоварване за публичната администрация и потенциал за опростяване || - || + || + Новаторство и научни изследвания || ++ || ++ || ++ Потребители и домакинства || + || + || + Общо стопанско въздействие || 0 || 0 || + Заетост и пазари на труда || ++ || ++ || ++ Социално интегриране и защита на конкретни групи || + || 0 || 0 Публично здравеопазване || + || + || + Общо социално въздействие || + || + || + Общо екологично въздействие || +++ || ++ || ++ 5.2. Сравнение на вариантите за политика, отнасящи се за екологосъобразността на организации Таблица 3 — Сравнение на вариантите, отнасящи се за екологосъобразността на организации Вариант за политика Категория на въздействието || 3. Нормативна уредба за задължително докладване на ОООС || 4. Интегриране на ПООС и ОООС в инструментите по съответната политика || 5. Препоръчване на прилагането на ПООС и ОООС на доброволна основа Функциониране на вътрешноевропейския пазар и конкуренция || +++ || ++ || ++ Конкурентноспособност, търговия и инвестиционни парични потоци || ++ || ++ || + Експлоатационни разходи и провеждане на стопанската дейност || - || 0 || + Въздействие върху малките и средните предприятия || - || 0 || + Административни натоварвания за предприятията || - || 0 || 0 Натоварване за публичната администрация и потенциал за опростяване || - || + || + Новаторство и научни изследвания || ++ || ++ || ++ Потребители и домакинства || 0 || + || + Общо стопанско въздействие || 0 || 0 || + Заетост и пазари на труда || ++ || ++ || ++ Социално интегриране и защита на конкретни групи || 0 || 0 || 0 Публично здравеопазване || + || + || + Общо социално въздействие || + || + || + Общо екологично въздействие || +++ || ++ || ++ 5.3. Сравнение на вариантите по отношение на ефективност, ефикасност и съгласуваност Използваната в таблици 2 и 3 точкова система помага да се оценят относителните предимства на алтернативните варианти по всяка от разглежданите категории въздействия, но тя не показва каква е относителната тежест на всяка от тези категории. Ето защо, в анализа е включено и сравнение на вариантите по отношение на тяхната ефективност, ефикасност и последователност[19]. Той показва, че вариантите с въвеждане на задължение (2 и 3) допринасят за постигане на целите и, също така, осигуряват най-голям потенциал за постигане на подобрение на екологосъобразността, но са свързани с по-големи първоначални разходи за предприятията и публичните власти, което ги прави по-малко привлекателни в период на икономическа криза. Досегашният опит в законотворчеството в ЕС показва, че разходите за адаптиране и транзакции на предприятията и публичната администрация са по-малки в случаите, при които въвеждането на законодателен инструмент е предшествано от съответно доброволно прилагане. Въз основа на анализа, представен в настоящия доклад, изглежда че това се отнася също и за варианти 2 и 3, които биха могли да станат по-разходоефективни след пилотно прилагане на ПООС и ОООС, съгласно Вариант 5. Вариант 1 би имал много ограничен принос за постигане на целите и, също така, не би осигурил достатъчно подобрения на екологосъобразността и на ефективното използване на ресурсите. Резултатите от Вариант 4 биха били вариращи, в зависимост от това в кой инструмент се интегрират ПООС и ОООС. 5.4. Предпочетен вариант Предпочетен е Вариант 5 „Препоръчване на прилагането на правилата за ПООС и ОООС на доброволна основа“, по следните причини: · При оценката той дава по-добри резултати по всички съответни аспекти в сравнение със сценария на базовата линия и общият му резултат е по-добър в сравнение с алтернативните варианти. · Доброволното прилагане дава възможност за постепенно по-нататъшно разработване на методиката за ПООС и ОООС в рамките на пилотен процес, с участието на държавите членки и на широк кръг заинтересовани страни, така че да се постигне реализация на цялостния потенциал в следващите години (например чрез задължително прилагане или чрез масово възприемане на тази практика); · То дава възможност да се проучат важни възможности за подобряване на ефективността, както от икономическа, така и от екологична гледна точка; · Въпреки значителните ползи и в трите области, в които се търсят подобрения, при сегашното равнище на разработване на методиките Вариант 2 и Вариант 3 биха довели до по-високи разходи. Също така, има риск че приобщаването на заинтересованите страни към тази практика ще бъде по-малко, което би повлияло на възприемането и на ефективността на инструмента; · По принцип всички заинтересовани страни изразиха подкрепа за въвеждането на доброволна схема на базата на методиката за ПООС, с изключение на неправителствените организации (при тях несъгласието беше 50 %). По отношение на варианта за интегриране на методиката за ПООС в регулаторните инструменти и мерките по политиката на ЕС в областта на устойчиво развитото потребление и производство (SCP), становищата на заинтересованите страни бяха смесени, а по отношение на въвеждането на нова задължителна мярка повечето от тях бяха отрицателни (60 % неодобрение). · На второ място по одобрение от страна на заинтересованите страни бе Вариант 5 (с 41 % категорична подкрепа или подкрепа). Болшинството от участниците изрази несъгласие с вариантите, свързани със задължителни методологични инструменти (tools) в приоритетните сектори (43 %) или всички сектори (52,8 %), както и за интегрирането на ОООС в съществуващите задължителни инструменти (44 %). 6. Мониторинг и оценка В Оценката на въздействието са посочени поредица от специфични, измерими, постижими, релевантни и времево обвързани показатели, свързани с възприемането и прилагането на предпочетения вариант, които са групирани по отношение на съответните цели. Подробно тези показатели са представени в Доклада за оценка на въздействието. Предвидено е в 2015 г. да се извърши цялостен преглед на политиките, въведени с инициативата, която е предмет на настоящата Оценка на въздействието, във връзка с прегледа на някои ключови инструменти за провеждане на политиката за устойчиво развито потребление и производство. [1] Списък на по-важните (различаващи се помежду си) инициативи за оценка на отпечатъка върху околната среда на продуктите и организациите е даден в Приложения 17, 18 и 19. [2] Например, във Франция понастоящем се прави оценка на пилотна програма за етикетиране на продуктите по отношение на тяхната екологосъобразност. Тази програма действа от 2008 г., когато частните дружества бяха поканени да участват в програмата и да демонстрират и изпробват конкретни примери за означаване върху етикети на многокритериално определяне на екологосъобразността. Предварителната оценка в областта на продуктите от селското стопанство и хранителната промишленост показва, че 75 % от дружествата, участвали в пилотната програма, възнамеряват да продължат този вид етикетиране и 64 % са подкрепили идеята за въвеждане на съответен хармонизиран подход в ЕС. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf). Други подобни инициативи съществуват във Великобритания, Швейцария, а в международен план — в Япония, Австралия и Канада. Допълнителни подробности са дадени в Приложение 19. [3] Например: Консорциума за устойчиво развитие (Sustainability Consortium), Протокола за храните и околната среда (Envifood Protocol), Протокола за парниковите газове във връзка с продуктите (GHG Product Protocol), различни етикети и стандарти — за въглеродния отпечатък (carbon footprint), за оценка на база жизнения цикъл (LCA), за отпечатъка по отношение на водите (water footprint); Проектът за разкриване на въглеродна информация (Carbon Disclosure Project), показателите за устойчиво развитие (sustainability indices), Глобалната инициатива за отчетност (Global Reporting Initiative) и др. Допълнителна информация е дадена в Приложения 18 и 19. [4] Eurobarometer Attitudes of European citizens towards the environment (Евробарометър, Нагласи на европейските граждани към околната среда), 2008 г. [5] Съгласно експресния бюлетин Flash Eurobarometer 332 . [6] Второто проучване на Евробарометър относно нагласите на европейските граждани към околната среда (Attitudes of European citizens towards environment ) от 2011 г., показана намаление на процента на респондентите, които смятат че етикетите на продуктите дават възможност да се определи кои от тях са наистина екологосъобразни (47 %, в сравнение с 52 %, дали такъв отговор в 2008 г.). [7] Списък на проучванията, потвърждаващи това твърдение, е даден в Приложение 21. [8] COM(2012) 582 окончателен, По-силна европейска промишленост за растеж и възстановяване на икономиката [9] Интересно е да се отбележи, че в британската и френската схеми вече има съществени позовавания на разработки на ЕС, а Италия също предвижда да има такава голяма близост. Изглежда, че държавите членки призовават да има хармонизирани на равнището на ЕС указания и основи за оценяването на отпечатъка върху околната среда. Вижте също Заключенията на Европейския съвет от 20 декември 2010 г., в които има призив към Комисията „да разработи обща методика за количествено оценяване на въздействията върху околната среда на продуктите в рамките на техния жизнен цикъл“. [10] Критериите в инструментите на политиката на ЕС по отношение на продуктите обикновено се определят въз основа на технически и пазарни данни, събрани посредством конкретни подготвителни проучвания. Ако тези данни са еднозначни по отношение на всички инструменти в европейската политика за устойчиво развито потребление и производство, тогава прогнозните екологични и стопански ефекти на новите критерии стават едни и същи и резултатът е по-високо равнище на хомогенност. [11] Ако критериите се определят при една и съща процедура за различните техни „приложения“, като се вземат предвид различните цели на инструментите в политиката на ЕС по отношение на продуктите, може да бъде осигурена по-голяма съгласуваност (напр.: при определянето на праговите стойности за екомаркировките и енергийните етикети). [12] Съвместният изследователски център на ЕС разработва от 2010 г. насам нови методи за определяне на продуктовия отпечатък върху околната среда (ПООС) и на организационния отпечатък върху околната среда (ОООС), които съдържат общи правила (umbrella methods). Както ПООС, така и ОООС са методики за оценка на база жизнения цикъл (LCA), за определяне и количествено изразяване на въздействията върху околната среда на продуктите (които може да са стоки или услуги), или съответно на група стоки или услуги (предоставяни от съответна организация). Тези методики са съставени въз основа на съществуващи подходи и международни стандарти, при все че използването на оценка на база жизнения цикъл (LCA) на организационно равнище представлява сравнително нов подход. По-пълно описание на особеностите на ПООС и ОООС е дадено в Приложение 9. [13] Секторните правила за проучване на организационния отпечатък върху околната среда представляват набори от специално разработени методологични спецификации и инструкции, отнасящи се за конкретен сектор. Вж. Приложение 9. [14] Вариантът за интегриране в съществуващи инструменти и съответната техническа осъществимост трябва да се оценяват подробно за всеки отделен случай. Вж. Приложение 9 за информация относно методологичните разработки, необходими за цялостно прилагане на ПООС и ОООС в съществуващите инструменти на съответната политика. [15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html [16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html [17] По-подробна информация във връзка със стимулите е дадена в Приложение 20 и Приложение 14. [18] Например в случай, че става въпрос за национална схема или за изисквания във връзка с нефинансово докладване или с насърчаване на използването на показатели за екологосъобразност, съответната методика би била методиката за ПООС, в съчетание ППООСКП. [19] Ефикасността се определя като степен на постигане на целите при прилагане на различните варианти. Ефективността изразява доколко всяка от целите може да бъде постигната по разходоефективен начин; последователността изразява степента на съответствие на съответните варианти с целите на политиката на ЕС както и доколко тези варианти могат да ограничат необходимостта от компромиси между целите в екологичната, социалната и стопанската област. Вижте таблица 6 в Доклада за оценката на въздействието.