[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 30.7.2009

COM(2009) 410 окончателен

Предложение за

ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА

за прилагане на ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, сключено между Конфедерацията на европейския бизнес (BUSINESSEUROPE), Европейската асоциация на занаятите и малките и средните предприятия (UEAPME), Европейския център на предприятията с държавно участие и на предприятията от общ икономически интерес (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ETUC), и за отмяна на Директива 96/34/EО

(текст от значение за ЕИП)

ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

1. Контекст на предложението

1.1. Основания и цели на предложението

Целта на предложението е да придаде правна сила на ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, сключено на 18 юни 2009 г. между европейските междуотраслови социални партньори (BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и ETUC). То заменя предишното им споразумение от 14 декември 1995 г. Съответно ще бъде отменена Директива 96/34/EО, с която бе придадена правна сила на първото споразумение.

С ревизираното споразумение се удължава от три на четири месеца индивидуалното право на родителски отпуск на работещите мъже и жени и се въвеждат някои подобрения и разяснения, свързани с упражняването на това право. Работниците ще бъдат защитени от дискриминация при заявяване или вземане на родителски отпуск. Завръщането на работа след родителски отпуск ще бъде улеснено, по-специално като на работниците се предостави правото да поискат гъвкави условия на труд. Споразумението и настоящото предложение ще допринесат за по-успешно съвместяване на професионалния с личния и семейния живот и за насърчаване на равенството между половете на пазара на труда.

1.2. Общ контекст

В документа „Пътна карта за равенство между жените и мъжете 2006—2010 г.“[1], приет през март 2006 г., Комисията се ангажира да преразгледа съществуващото законодателство на ЕС в областта на равенството между половете, което не е обхванато от програмата за преработване на правни актове за 2005 г., с цел то да бъде актуализирано, модернизирано и преработено при нужда. Програмата за преработване на правни актове не включваше Директива 96/34/EО.

През декември 2007 г.[2] Съветът призова Комисията да извърши оценка на правната рамка на мерките за съвместяване на професионалния със семейния и личния живот и на евентуалната нужда от подобрения.

Европейският парламент редовно призоваваше за мерки за по-добро съвместяване на професионалния с личния и семейния живот, и по-специално за усъвършенстване на действащото законодателство в областта на родителския отпуск. В Резолюцията си от 3 септември 2008 г.,[3] Парламентът застъпи становището, че рамковото споразумение за родителския отпуск може да се подобри, като се предвидят насърчителни мерки за окуражаване на бащите да ползват родителски отпуск, като се укрепят правата на работещите, ползващи родителски отпуск, като се придаде гъвкавост на схемата на отпуските и се увеличи продължителността на родителския отпуск и заплащането по време на този отпуск.

На 3 октомври 2008 г. Комисията представи две законодателни предложения за по-добро съвместяване на професионалния със семейния и личния живот, и двете свързани с отпуска по майчинство[4] и положението на самостоятелно заетите жени и на помагащите съпрузи[5]. Този пакет от мерки в подкрепа на съвместяването беше придружен от доклад за актуалното състояние на предоставяните грижи за децата в ЕС[6] и от Съобщение относно политиката[7], в което Комисията съобщава за намерението си да предприеме, при поискване от страна на социалните партньори, необходимите мерки за да придаде правна сила на едно ново споразумение за отпуска по семейни причини под формата на предложение за директива.

1.3. Действащи разпоредби, попадащи в обхвата на предложението

Директива 96/34/EО, която придава правна сила на споразумението на социалните партньори от 14 декември 1995 г., предвижда за работещите мъже и жени индивидуално право на родителски отпуск от най-малко три месеца при раждане или осиновяване на дете. Посоченото право по правило следва да бъде непрехвърляемо; много държави-членки обаче разрешиха правото на родителски отпуск да се преотстъпва от единия на другия родител, което на практика означава, че майките взимат по-дълъг родителски отпуск от бащите.

Директивата предвижда също така закрила за работниците срещу уволнение при ползване на родителски отпуск, правото да се върнат на същата или равностойна на нея длъжност и запазване на трудовите права по време на родителския отпуск. Тя определя условията, на които трябва да се подчинява родителският отпуск и подробните правила за прилагането му, които държавите-членки и/или социалните партньори могат да определят на национално ниво.

И накрая, директивата предвижда право на работниците да отсъстват от работа по неотложни семейни причини в случай на заболяване или инцидент, които налагат незабавното присъствие на работника.

1.4. Съгласуваност с други политики и цели на Съюза

Целта на настоящото предложение е в съответствие с политиките на ЕС, и по-специално с Лисабонската стратегия за растеж и заетост. Насърчаването на по-равномерно разпределение на семейните отговорности между майките и бащите чрез подобряване на условията за вземане на родителски отпуск ще спомогне за преодоляване на различията между половете по отношение на нивата на заетост, което е една от целите на Лисабонската стратегия. То способства също за предприемането на конкретни действия за справяне с демографските предизвикателства, пред които е изправена Европа.

2. Консултации със заинтересованите страни и оценка на въздействието

2.1. Консултации

В съответствие с член 138 от Договора за EО, Комисията проведе консултации с европейските социални партньори относно възможните начини за по-успешно съвместяване на професионалния с личния и семейния живот. Първият етап от процеса на консултации[8] започна на 12 октомври 2006 г. и засягаше нуждата от по-нататъшни действия на равнището на ЕС. Всички отговорили социални партньори признават важността на съвместяването, като по-голямата част от организациите бяха на мнение, че са необходими по-нататъшни действия. Мненията обаче се различават по отношение на това, какво точно е необходимо да се направи и на какво ниво.

По време на втория етап от процеса на консултации[9], започнал на 30 май 2007 г., Комисията анализира различните възможни пътища за усъвършенстване на действащото законодателство в областта на закрилата на майчинството и на родителския отпуск и специално открои някои нови видове отпуск по семейни причини (отпуск по бащинство, отпуск за осиновяване и отпуск за полагане на грижи за членове на семейството). По отношение на родителския отпуск в документа на Комисията се очертават няколко посоки за усъвършенстване на съществуващата директива, а именно такива, свързани с насърчаване на бащите да ползват родителски отпуск, трудовите права и забрана на дискриминацията, продължителността на родителския отпуск, гъвкавостта при ползването на отпуск, възрастта на детето и заплащането по време на родителския отпуск.

В консултационния документ социалните партньори се приканват: (1) да изпратят своето становище относно целите и съдържанието на предложенията; (2) да уведомят Комисията, в случай че възнамеряват да започнат преговори, в съответствие с член 138, параграф 4 и член 139 от Договора за ЕО, и (3) да направят оценка на разпоредбите на рамковото споразумение за родителския отпуск с оглед евентуалното му преразглеждане и представят доклад относно постигнатия напредък не по-късно от март 2008 г.

Със съвместно писмо от 11 юли 2007 г. ETUC, BUSINESSEUROPE, CEEP и UEAPME отговориха, че възнамеряват да направят оценка на режима на родителския отпуск във връзка с други мерки в подкрепа на родителите и на равновесието между професионалния и личния живот, като например гъвкави условия на труд и грижи за децата, както и други форми на отпуск, за да преценят дали има нужда от съвместни действия. На Тристранната социална среща на върха на 13 март 2008 г. бе представен доклад за постигнатия напредък, в който европейските междуотраслови социални партньори изразяват съгласието си да „предприемат съвместни действия, за да постигнат по-добре целите на директивата за родителския отпуск като част от по-мащабните усилия в подкрепа на съвместяването“.

На 11 септември 2008 г. социалните партньори уведомиха Комисията, че възнамеряват да започнат официални преговори с оглед преразглеждане на Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 г. относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (EКП). Официалните преговори започнаха на 17 септември 2008 г. и приключиха шест месеца по-късно, на 23 март 2009 г., след седем кръга от преговори. На 18 юни 2009 г. генералните секретари на BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и ETUC подписаха ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск от името на своите организации и поискаха от Комисията да представи споразумението на Съвета за решение, с което то да стане задължително във всички държави-членки.

При изготвянето на своя пакет от мерки в подкрепа на съвместяването Комисията се допита и до държавите-членки и европейските неправителствени организации, работещи в тази област, по същите насоки за действие, по които бяха проведени консултации със социалните партньори.

2.2. Събиране и използване на експертни становища

За да се оцени напредъкът по прилагането на директивата за родителския отпуск в държавите-членки повече от 10 години след нейното приемане, както и на други инструменти за постигане на равновесие между професионалния, семейния и личния живот, европейските социални партньори се допитаха до своите членове на национално равнище чрез въпросник, изпратен през ноември 2007 г. Създадената с цел да анализира получената информация временна работна група по въпросите на съвместяването се срещна на два пъти – през януари и февруари 2008 г. В доклада от март 2008 г. относно постигнатия напредък, представен по време на Тристранната социална среща на върха, е обобщен анализът, направен от социалните партньори, и са разгледани разпоредбите, отнасящи се до отпуска, условията на труд и инфраструктурата за полагане на грижи.

При изготвянето на своя пакет от мерки в подкрепа на съвместяването Комисията възложи проучване (приключило през юни 2008 г.) на разходите и ползите от мерките в подкрепа на съвместяването, което включваше няколко варианта за изменение на действащото законодателство в областта на родителския отпуск. Създадената от Комисията мрежа от независими правни експерти по въпросите на равенството между половете представи през 2007 г. доклад относно бременността, майчинството, родителските и бащинските права[10] в държавите-членки.

2.3. Оценка на въздействието

Комисията изготви оценка на въздействието[11] въз основа на законодателните варианти, очертани в изпратения до социалните партньори документ от 2007 г. относно втория етап на консултациите. В рамките на посочената оценка на въздействието, която придружаваше предложението относно отпуска по майчинство, е разгледан и вариантът за изменение на разпоредбите относно родителския отпуск. Тя даде положителна оценка на възможността за предоставяне на допълнителен месец родителски отпуск, в хипотезата, че за времето на родителския отпуск се получава обезщетение в размер на 66 % от последната заплата и че допълнителният месец се предоставя само ако и двамата родители са ползвали най-малко един месец предварително.

Тъй като тази хипотеза не бе възприета от социалните партньори, подобно решение няма да намери приложение. От една страна, преките разходи могат да бъдат по-ниски, тъй като заплащането не е задължително. От друга страна, ползите за работещите родители също ще бъдат по-малко очевидни, тъй като не може да се очаква да бъдат чак толкова много случаите на вземане на неплатен родителски отпуск, по-специално от страна на бащите.

Комисията не е подготвила специална оценка на въздействието във връзка с това предложение, тъй като тя не е длъжна да направи това, когато предлага да се придаде правна сила на споразумение на социалните партньори в съответствие с член 139, параграф 2 от Договора за ЕО.

3. Правни аспекти на предложението

3.1. Правно основание

Предложението черпи правното си основание от член 139, параграф 2 от Договора за ЕО.

Член 139, параграф 2 от Договора за ЕО предвижда, че споразуменията, сключени от социалните партньори на общностно равнище по въпроси, обхванати от член 137 от Договора за ЕО се изпълняват „по съвместно искане на подписалите ги страни, с решение на Съвета по предложение на Комисията“. По-нататък той гласи, че „Съветът взема решение с квалифицирано мнозинство, освен в случаите, когато въпросното споразумение съдържа една или повече разпоредби, отнасящи се до една от областите, за които се изисква единодушие съгласно член 137, параграф 2. В този случай той решава с единодушие.“

Споразумението, сключено между BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и ETUC, се стреми към подобряване на съвместяването на професионалния със семейния и личния живот, което е средство за постигане на „равенство между мъжете и жените по отношение на възможностите на пазара на труда и третирането при работа“ – област, която е уредена от член 137 от Договора за ЕО. Това е една от областите, в които Съветът може да вземе решение с квалифицирано мнозинство. Член 139, параграф 2 от Договора за ЕО следователно е подходящо правно основание за предложението на Комисията.

Член 139, параграф 2 от Договора за ЕО не предвижда участие на Парламента в законодателната процедура. Въпреки това, в съответствие с предишни ангажименти, Комисията ще информира Парламента за предложението си, така че той да може, ако желае това, да изпрати свое становище до Комисията и Съвета. Същото се отнася и за Европейския икономически и социален комитет.

3.2. Анализ на споразумението

Според Съобщението на Комисията[12], с което се определят правилата за прилагане на споразуменията по член 139 от Договора за ЕО, „Комисията ще подготви предложения за решения на Съвета, като държи сметка за представителния статут на договарящите страни, техния мандат и „законосъобразността“ на всяка клауза от колективния трудов договор от гледна точка на правото на Общността, както и за спазването на разпоредбите относно малките и средните предприятия, в съответствие с член [137, параграф 2, буква б) от Договора за ЕО].“ Посочената ex-ante оценка е изложена по-долу.

3.2.1. Представителност на страните по споразумението и техният мандат

Правото на социалните партньори да бъдат консултирани и да договарят споразумения, които ще бъдат изпълнявани с решение на Съвета, се основава на тяхната представителност. През 1995 г. рамковото споразумение за родителския отпуск бе подписано от европейските междуотраслови социални партньори ETUC, CEEP и UNICE (наричан днес „BUSINESSEUROPE“). Проучванията, възложени от Комисията през 1999 г.[13] и 2004 г.[14], показаха, че тяхната представителност по същество не се е променила и че сред техните членове сега са и главните междуотраслови социални партньори от новите държави-членки.

Конфедерацията на европейския бизнес (BUSINESSEUROPE) продължава да бъде най-представителната организация на работодателите в Европейския съюз, с членове във всички държави-членки, покриващи всички отрасли на промишлеността и всички категории предприятия. В огромното мнозинство от държавите-членки основните национални работодателски и индустриални конфедерации членуват в BUSINESSEUROPE. Нейните членове имат пряка или непряка роля в колективното договаряне.

Европейският център на предприятията с държавно участие и на предприятията от общ икономически интерес (CEEP) представлява предприятията от обществения сектор или предприятията от общ интерес в по-голямата част от държавите-членки и поради това обстоятелство увеличава представителността на работодателите, по-специално в публичния сектор на местно ниво и в секторите от общ икономически интерес.

Европейската конфедерация на профсъюзите (ETUC), която обединява най-представителните синдикални конфедерации във всички държави-членки, определено остава най-голямата европейска междуотраслова синдикална организация. Нейните членове играят ключова роля в колективното договаряне в държавите-членки и представляват всички отрасли на промишлеността. Комитетът за връзка Eurocadres/СЕС също беше представляван по време на преговорите в състава на делегацията на ETUC. Съветът на европейския изпълнителски и управленски персонал (Eurocadres) и „Европейски мениджъри“ (CEC), двете междуотраслови организации на ЕС, представляващи изпълнителския и управленски персонал, са редовни членове на делегацията на ETUC, участваща в Европейския социален диалог, и поради тази причина подсилват нейната представителност.

Новото споразумение е договорено и подписано от същите подписали страни, както през 1995 г., а именно трите признати общопрофилни междуотраслови организации. Наред с това, Европейската асоциация на занаятите и малките и средните предприятия ( UEAPME) също участва в преговорите и подписа споразумението. UEAPME е призната като европейска междуотраслова организация на социалните партньори, представляваща определена категория предприятия. Тя е основната европейска организация, представляваща интересите на малките и средните предприятия, с членове в по-голямата част от държавите-членки, някои от които участват в колективното договаряне на национално равнище. Ето защо организацията подсилва представителността на работодателите.

Комисията отбелязва, че и четирите организации имаха специален мандат от техните национални членове във връзка с преговорите относно родителския отпуск и сключиха споразумението от името на своите членове. И четирите одобриха резултата от преговорите, в съответствие с техните вътрешни процедури за вземане на решения. Поради това условията за представителност са изпълнени.

3.2.2. Законосъобразност на клаузите в споразумението

Комисията подробно разгледа всички клаузи в рамковото споразумение и установи, че никоя от тях не противоречи на правото на Общността. Задълженията на държавите-членки произтичат от разпоредбите за прилагане на споразумението, в съответствие с разпоредбите на директивата, а не толкова пряко от самото споразумение.

Съдържанието на споразумението попада в приложното поле на член 137 от Договора за ЕО и в това, което бе очертано в документа на Комисията относно втория етап на консултациите. То въвежда няколко адаптации при запазване на основните принципи в сегашното споразумение. То определя минималните изисквания и позволява на държавите-членки да въведат или запазят по-благоприятни разпоредби в съответствие с член 137 от Договора за ЕО. По тази причина Комисията счита, че споразумението отговаря на условията за законосъобразност.

3.2.3. Разпоредби относно малките и средните предприятия

Съгласно член 137, параграф 2 от Договора за ЕО законодателството в социалната област трябва да избягва да налага административни, финансови и правни ограничения по начин, който би попречил на създаването и развитието на малки и средни предприятия.

Подобно на неговия предшественик, в споразумението се отделя специално внимание на положението при малките и средните предприятия. Клауза 3, точка 1, буква г) конкретно позволява да се предвидят „специфични правила, които да са съобразени с изискванията с оглед функционирането и устройството на малките предприятия“. Други клаузи осигуряват гъвкаво управление на родителския отпуск, при отчитане на специфичните нужди на работодателите в малките предприятия (вж. клауза 3, точка 1, букви а) и в), клауза 3, точка 2 и клауза 6, точка 1).

Не е предвидена клауза, която да налага неподходящи тежести за малките и средните предприятия. Освен това UEAPME, в качеството си на организация, представляваща специфичните интереси на малките и средните предприятия на равнището на ЕС, участва в преговорите и одобри споразумението.

3.3. Субсидиарност и пропорционалност

Целта на настоящото предложение е да се актуализират съществуващите общи минимални европейски стандарти за предоставяне на родителски отпуск на работници с малки деца и за тяхната закрила в рамките на трудовото правоотношение, и по този начин да се създадат равни условия за достъп до родителски отпуск, което е от ключово значение за съвместяване на професионалния с личния и семейния живот. Това може да се постигне само с мярка в общностен мащаб, а не от самите държави-членки. И европейските социални партньори, и Комисията са убедени в необходимостта от действия на Общността в тази област.

Въпреки това, споразумението определя само общите принципи на родителския отпуск и оставя на държавите-членки да вземат решенията относно правилата за прилагане на тези принципи. Включвайки чести позовавания на това дискреционно правомощие на държавите-членки и националните социални партньори в редица конкретни области, споразумението и предложението избягват прекомерното използване на норми-предписания и отреждат значително поле за адаптиране на разпоредбите към пазара на труда на съответната държава-членка.

Фактът, че материалноправните разпоредби на предложението (т.е. тези, които в най-висока степен са засегнати от различните практически мерки), са съставени от легитимните представители на работниците и работодателите, а не от Комисията, е още една гаранция за спазването на принципа на субсидиарност.

Що се отнася до пропорционалността, предложението не отива по-далече, отколкото е необходимо, за да се гарантира, че целите са постигнати. То установява основните минимални стандарти, като същевременно позволява на държавите-членки, които желаят да приемат по-строги изисквания, да направят това.

Тъй като предложението е взето на необходимото ниво и не отива по-далеч от абсолютно необходимото на равнище ЕС за постигането на целите, то е в съответствие с принципите на субсидиарност и пропорционалност.

3.4. Избор на правен инструмент

С предложението се цели да се замени съществуваща директива.

Терминът „решение на Съвета“ в член 139, параграф 2 от Договора за ЕО следва да се разбира в неговия общ смисъл като позоваване на правно обвързващите актове, предвидени в член 249 от Договора за ЕО. Задължение на Комисията е да реши и да предложи кой от трите правно обвързващи инструмента (директива, регламент или решение) е най-подходящ. Целта на споразумението е да се установят минимални изисквания, които, с оглед постигане на оптимален ефект и предвид естеството и съдържанието на споразумението, следва да бъдат приложени непряко посредством разпоредби, които ще бъдат транспонирани в националното законодателство от държавите-членки и/или социалните партньори. Поради това подходящ за целта инструмент е директива на Съвета, към която да се приложи споразумението.

3.5. Таблица на съответствието

От държавите-членки се изисква да съобщят на Комисията текста на националните си разпоредби, транспониращи директивата, заедно с таблица на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива.

3.6. Европейско икономическо пространство

Тъй като споразумението е от значение за Европейското икономическо пространство, директивата ще се прилага за държавите извън ЕС, членки на Европейското икономическо пространство, след решение на Съвместния комитет на ЕИП.

4. Отражение върху бюджета

Предложението няма отражение върху бюджета на Общността.

5. Подробно обяснение на отделните разпоредби

5.1. Текст на директивата

Член 1

Този член ще направи приложеното към директивата споразумение между социалните партньори правно обвързващо в целия Европейски съюз, което е целта на решение на Съвета, прието на основание член 139, параграф 2 от Договора за ЕО.

Член 2

Предложеният член е стандартният член, отнасящ се до санкциите. Очаква се той да допринесе значително за ефективното изпълнение на рамковото споразумение. В съответствие със съдебната практика на Съда на Европейските общности[15], този член, отнасящ се до санкциите, предвижда да няма горен праг на обезщетението, дължимо в случай на нарушение на принципа на равно третиране. Тази разпоредба не изисква въвеждането на наказателни санкции. Тя кодифицира съществуващата съдебна практика и привежда директивата в съответствие с останалите директиви в областта на равното третиране.

Членове 3, 5 и 6

Тези членове въвеждат обичайните разпоредбите за транспониране във вътрешното право на държавите-членки и специални разпоредби относно възможността за транспониране чрез колективно договаряне. Специфичните разпоредби бяха установени от социалните партньори в споразумението и са равностойни на тези от действащата директива.

Член 4

Този член ясно указва, че тази директива отменя и заменя действащата директива относно родителския отпуск.

5.2. Текстът на споразумението в приложението към директивата

Следните обяснения се отнасят само до онези клаузи в споразумението, които изменят разпоредбите на действащата директива .

Клауза 1: Цел и обхват

В точка 1 се посочва, че разпоредбите на споразумението целят да се вземе под внимание нарастващото многообразие на семейната структура (включително домакинства с един родител, несемейни двойки и двойки от един и същи пол), без да се поставя под въпрос компетентността на държавите-членки по въпроси от материята на семейното право.

От точка 3 става ясно, че споразумението се прилага за всички видове трудови договори или правоотношения, включително за работа на непълно работно време, работа по срочно трудово правоотношение и работа чрез агенция за временна заетост.

Клауза 2: Родителски отпуск

Правото на работещите родители на родителски отпуск се удължава от три на четири месеца на дете. Запазва се общият принцип, че родителският отпуск е индивидуално право, което не трябва да бъде преотстъпвано от единия на другия родител. Освен това, за да се насърчи участието на бащите и майките на по-равни начала по отношение на ползването на родителския отпуск, споразумението предвижда, че най-малко един от четирите месеца не може да се преотстъпва при никакви обстоятелства (и следователно ще бъде загубен, ако само единият родител ползва родителски отпуск).

Клауза 3: Правила за прилагане

От точка 1, буква а) става ясно, че решението за гъвкава схема на ползване на родителския отпуск трябва да се взема в съответствие с интересите и на работниците, и на работодателите.

Точка 1, буква б) запазва в размер до една година минималния изискуем период на трудова заетост или стаж, за да може да се претендира за родителски отпуск, като в същото време от него става ясно, че в случай на последователни срочни договори с един и същи работодател общата продължителност на такива договори следва да бъде взета под внимание при изчисляването на този период.

Примерният списък на обстоятелствата, при които предоставянето на родителския отпуск може да бъде отложено, се заличава в точка 1, буква в), без да бъдат направени изменения в същинската разпоредба.

Точка 2 предвижда задължителното въвеждане на национално равнище на срокове за предизвестието, което работникът трябва да представи на работодателя, когато упражнява правото си на родителски отпуск. При определянето на продължителността на тези периоди трябва да бъдат взети под внимание както интересите на работниците, така и на работодателите.

Точка 3 насърчава държавите-членки и националните социални партньори да оценят необходимостта от адаптиране на условията, регламентиращи родителския отпуск, към нуждите на родителите на деца с увреждания или продължителни заболявания.

Клауза 4: Осиновяване

Тази клауза предвижда оценка на необходимостта от предприемане на национално равнище на допълнителни мерки, които да отговорят на специфичните нужди на осиновителите. Принципното право на осиновителите на родителски отпуск се запазва в клауза 2, точка 1.

Клауза 5: Трудови права и недискриминация

Точка 4 вече забранява всички форми на по-малко благоприятен режим, а не само уволнението на основание заявяване или ползване на родителски отпуск. В резултат на това работниците, ползващи родителски отпуск, са по-добре защитени срещу дискриминация на посоченото основание.

От точка 5 (изречение второ) става ясно, че решенията относно обезщетенията или доходите по време на родителски отпуск следва да се взимат от държавите-членки и/или от социалните партньори на национално равнище, и се подчертава важната роля на доходите за вземането на родителски отпуск на практика.

Клауза 6: Завръщане на работа

Точка 1 установява правото на работниците при завръщането им от родителски отпуск да поискат промяна на тяхното работно време и/или ритъм за определен период от време. Работодателите имат задължението да разгледат и да отговорят на тези искания за гъвкаво работно време с оглед на собствените си нужди и на тези на своите служители. Тази мярка има за цел да насърчи по-успешното съвместяване на професионалния и семейния живот от работещите родители дори след приключването на техния родителски отпуск.

Точка 2 насърчава работниците и работодателите да останат в контакт по време на отпуск и да се предвидят подходящи мерки за реинтеграция след приключването му. Целта на настоящата препоръка е да се улесни завръщането на работа след родителски отпуск.

Клауза 7: Отсъствие от работа поради форсмажорни обстоятелства

Тази клауза не въвежда нови точки.

Клауза 8: Заключителни разпоредби

Тази клауза запазва общите заключителни разпоредби на действащото споразумение, включително клаузата за „минималните стандарти“, която гласи, че държавите-членки могат да запазят или да въведат по-благоприятни условия от тези, посочени в споразумението, и „нерегресионната“ клауза.

Предложение за

ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА

за прилагане на ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, сключено между Конфедерацията на европейския бизнес (BUSINESSEUROPE), Европейската асоциация на занаятите и малките и средните предприятия (UEAPME), Европейския център на предприятията с държавно участие и на предприятията от общ икономически интерес (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (ETUC), и за отмяна на Директива 96/34/EО

(текст от значение за ЕИП)

СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,

като взе предвид Договора за създаване на Европейскaтa общност, и по-специално член 139, параграф 2 от него,

като взе предвид предложението на Комисията[16],

като има предвид, че:

(1) Член 137 от Договора позволява на Общността да подкрепя и допълва дейностите на държавите-членки, inter alia в областта на равенството между мъжете и жените по отношение на възможностите, които им предлага пазарът на труда, и третирането по време на работа.

(2) Социалният диалог на равнището на Общността може, в съответствие с член 139, параграф 1 от Договора, да доведе до договорни отношения, включително споразумения, стига мениджмънтът и работниците („социалните партньори“) да желаят това. Социалните партньори могат, в съответствие с член 139, параграф 2 от Договора, съвместно да поискат споразуменията, сключени от тях на общностно равнище по въпроси, попадащи в обхвата на член 137 от Договора, да бъдат приложени с решение на Съвета по предложение на Комисията.

(3) На 14 декември 1995 г. бе сключено рамково споразумение за родителския отпуск между европейските междуотраслови социални партньори (ETUC, UNICE и CEEP), на което бе придадена правна сила с Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 г. относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (EКП)[17]. Посочената директива допринесе значително за подобряване на възможностите, предоставяни на работещите родители в държавите-членки за по-успешно съвместяване на професионалните и семейните им отговорности чрез нормативната уредба на отпуските.

(4) В съответствие с член 138, параграфи 2 и 3 от Договора, през 2006 г. и 2007 г. Комисията проведе консултации с европейските социални партньори във връзка с начините за по-нататъшно подобряване на съвместяването на професионалния с личния и семейния живот и, в частност, на съществуващото общностно законодателство в областта на закрилата на майчинството и на родителския отпуск, както и във връзка с възможността да се въведат нови видове отпуск по семейни причини, като отпуск по бащинство, отпуск при осиновяване и отпуск за полагане на грижи за членове на семейството.

(5) Трите европейски общопрофилни междуотраслови организации на социалните партньори (ETUC, CEEP и BUSINESSEUROPE, чието старо наименование е UNICE) и европейската междуотраслова организация на социалните партньори, представляваща определена категория предприятия (UEAPME), на 11 септември 2008 г. информираха Комисията за желанието си да встъпят в преговори, в съответствие с член 138, параграф 4 и член 139 от Договора, с цел преразглеждане на рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено през 1995 г.

(6) На 18 юни 2009 г. тези организации подписаха ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск и отправиха съвместно искане до Комисията да представи предложение за решение на Съвета за прилагане на посоченото рамково споразумение.

(7) В хода на преговорите европейските социални партньори напълно ревизираха рамковото споразумение за родителския отпуск от 1995 г. Поради това Директива 96/34/ЕО следва да се отмени и замени с нова директива, а не просто да се измени.

(8) Тъй като целите на действията, които се очаква да се предприемат, а именно за подобряване на съвместяването на професионалния и семейния живот на работещите родители и равенство между мъжете и жените по отношение на възможностите, които предлага пазарът на труда, и третирането по време на работа на територията на Общността, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, както е посочено в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, определен в посочения член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.

(9) При изготвянето на предложението си за директива Комисията е взела предвид представителния статут на подписващите страни, техния мандат, законосъобразността на клаузите на рамковото споразумение и неговата съобразеност със съответните разпоредби, отнасящи се до малките и средните предприятия.

(10) Комисията информира Европейския парламент и Европейския икономически и социален комитет за предложението си.

(11) Клауза 1, точка 1 от рамковото споразумение, в съответствие с общите принципи на правото на Общността в социалната област, гласи, че това споразумение установява минимални изисквания.

(12) Клауза 8, точка 1 гласи, че държавите-членки могат да въведат или запазят по-благоприятни разпоредби от предвидените в споразумението.

(13) Клауза 8, точка 2 гласи, че прилагането на разпоредбите на споразумението не може да представлява достатъчно основание за намаляване на общото равнище на закрила на работниците в областта, уредена с него.

(14) Държавите-членки следва да предвидят ефикасни, съразмерни и възпиращи санкции, които да се прилагат в случай на неспазване на задълженията, произтичащи от настоящата директива.

(15) Държавите-членки могат да възложат на социалните партньори, по тяхно съвместно искане, въвеждането на настоящата директива, при условие че предприемат всички необходими мерки, за да бъдат в състояние да гарантират във всеки един момент резултатите, наложени от настоящата директива,

ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:

Член 1

Настоящата директива привежда в действие ревизираното рамково споразумение за родителския отпуск, сключено на 18 юни 2009 г. между европейските междуотраслови организации на социалните партньори (BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и ETUC), чийто текст се съдържа в приложението.

Член 2

Държавите-членки установяват правила относно санкциите, приложими спрямо нарушения на националните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, и предприемат всички необходими мерки за гарантиране на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи. Те могат да включват изплащане на обезщетение, което не може да бъде ограничено от предварително фиксиране на максимален праг. Държавите-членки уведомяват Комисията за тези разпоредби не по-късно от датата, определена в член 3, и незабавно я уведомяват за всички последващи изменения, свързани с тях.

Член 3

1. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива или се уверяват, че социалните партньори са въвели необходимите мерки чрез споразумение най-късно до [две години след приемането]. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби, като към него прилагат таблица на съответствието между разпоредбите и настоящата директива. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, те съдържат позоваване на настоящата директива или такова се прави при официалното им публикуване. Начинът на позоваване се определя от държавите-членки.

2. Държавите-членки могат да разполагат с допълнителен срок от не повече от една година, за да се съобразят с изискванията на настоящата директива, ако това е необходимо предвид особени затруднения или с оглед прилагането чрез колективен трудов договор. Те уведомяват Комисията за това най-късно до [срок за изпълнение], като посочват причините за необходимостта от допълнителен период.

3. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.

Член 4

Директива 96/34/ЕО се отменя, считано от [да се попълни крайният срок за изпълнение].

Член 5

Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз .

Член 6

Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

Съставено в Брюксел на […] година.

За Съвета

Председател […]

ПРИЛОЖЕНИЕ

РАМКОВО СПОРАЗУМЕНИЕ ЗА РОДИТЕЛСКИЯ ОТПУСК (РЕВИЗИРАНО)

18 юни 2009 г.

Въведение

Настоящото рамково споразумение между европейските социални партньори BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP и ETUC (и комитета за връзка Eurocadres/CEC) ревизира рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено на 14 декември 1995 г., с което се установяват минимални изисквания за родителския отпуск като важно средство за съвместяване на професионалните и семейните задължения и за насърчаване на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените.

Европейските социални партньори се обръщат към Комисията с искане да представи настоящото рамково споразумение на Съвета, който да излезе с решение, по силата на което тези изисквания да станат задължителни за държавите-членки на Европейския съюз.

I – Общи съображения

1. Като взеха предвид Договора за ЕО, и по-специално членове 138 и 139 от него;

2. Като взеха предвид член 137, параграф 1, буква в) и член 141 от Договора за ЕО и принципа на равното третиране (членове 2, 3 и 13 от Договора за ЕО) и вторичното законодателство на негова основа, по-специално Директива 75/117/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно прилагането на принципа за равно заплащане на мъжете и жените[18]; Директива 92/85/ЕИО на Съвета за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки[19]; Директива 96/97/EО на Съвета за изменение на Директива 86/378/ЕИО относно прилагането на принципа на равно третиране на мъжете и жените в професионалните социалноосигурителни схеми[20]; и Директива 2006/54/ЕО за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите (преработена)[21];

3. Като взеха предвид Хартата за основните права на Европейския съюз от 18 декември 2000 г. и членове 23 и 33 от нея, свързани с равенството между мъжете и жените и съвместяването на професионалния с личния и семейния живот;

4. Като взеха предвид Доклада на Комисията от 2003 г. относно прилагането на Директива 96/34/ЕО на Съвета от 3 юни 1996 г. относно рамковото споразумение за родителския отпуск, сключено между Съюза на конфедерациите на индустриалците и на работодателите в Европа (UNICE), Европейския център на предприятията с държавно участие (CEEP) и Европейската конфедерация на профсъюзите (EКП);

5. Като взеха предвид целта на Лисабонската стратегия за растеж и заетост за увеличаване на общата заетост на 70 %, нивата на заетост на жените на 60 % и нивата на заетост на по-възрастните работници на 50 %; целите от Барселона относно осигуряването на детски заведения; и приноса на политиките за подобряване на съвместяването на професионалния с личния и семейния живот при постигането на тези цели;

6. Като взеха предвид Рамката за действия на европейските социални партньори по отношение на равенството между половете от 22 март 2005 г., в която подкрепата за равновесието между професионалния и личния живот се разглежда като приоритетна област за действие, като същевременно се признава, че, за да продължи напредъкът по въпроса за съвместяването, трябва да се въведе балансирана, цялостна и последователна политика, включваща разпоредби относно отпуска, условията на труд и инфраструктурата за предоставяне на грижи;

7. Като имат предвид, че мерките за подобряване на съвместяването са част от една по-широка политическа програма, имаща за цел да отговори на нуждите на работодателите и на работниците и да се подобри адаптивността и пригодността за заетост като част от подход за гъвкава сигурност;

8. Като имат предвид, че семейната политика следва да допринесе за постигане на равенство между половете и да се разглежда в контекста на демографските промени, последиците от застаряването на населението, сближаването между поколенията, насърчаването на участието на жените в активния живот и споделянето на отговорностите, свързани с предоставяне на грижи, между жените и мъжете;

9. Като имат предвид, че през 2006 г. и 2007 г. Комисията проведе консултации с европейските социални партньори в рамките на първи и втори кръг от консултации относно съвместяването на професионалния с личния и семейния живот, и че, наред с други неща, тя се занима с въпроса за осъвременяване на регулаторната рамка на общностно равнище и насърчи европейските социални партньори да подложат на оценка разпоредбите на своето рамково споразумение за родителския отпуск с оглед неговото преразглеждане;

10. Като имат предвид, че рамковото споразумение на европейските социални партньори от 1995 г. относно родителския отпуск беше катализатор за положителни промени, осигури обща основа за постигане на равновесие между професионалния и личния живот в държавите-членки и изигра значима роля за подпомагане на работещите родители в Европа при постигане на по-добро съвместяване; но и че, по общата оценка на европейските социални партньори, определени елементи на споразумението се нуждаят от адаптиране или ревизиране, за да се постигнат по-добре неговите цели;

11. Като имат предвид, че определени аспекти се нуждаят от адаптиране, при отчитане на растящото многообразие на работната сила и на развитието на обществото, включително увеличаващото се видово многообразие на семейните структури, и при едновременно спазване на националното законодателство и колективните трудови договори и/или практика;

12. Като имат предвид, че в множество държави-членки насърчаването на мъжете да поемат равен дял от семейните отговорности не е довело до достатъчни резултати; поради това следва да се предприемат по-ефективни мерки за насърчаване на по-равномерно разпределение на семейните отговорности между мъжете и жените;

13. Като имат предвид, че множество държави-членки вече разполагат с широк набор от мерки и практики в областта на отпуските, детските заведения и осигуряването на гъвкави условия на работа, съобразени с потребностите на работниците и работодателите и насочени към подпомагане на родителите при съвместяването на професионалния с личния и семейния им живот; и че тези мерки и практики следва да бъдат взети под внимание при прилагането на настоящото споразумение;

14. Като имат предвид, че настоящото рамково споразумение съставлява едно от действията на европейските социални партньори в подкрепа на съвместяването;

15. Като имат предвид, че настоящото споразумение е рамково споразумение, въвеждащо минимални изисквания и разпоредби относно родителския отпуск, който е отделен от отпуска по майчинство, както и относно отсъствието от работа поради форсмажорни обстоятелства, и препраща към държавите-членки и социалните партньори за създаването на условия за ползването на родителския отпуск, както и на реда и условията за прилагането му с оглед отчитането на положението във всяка една държава-членка;

16. Като имат предвид, че правото на родителски отпуск в настоящото споразумение е индивидуално право и по принцип е непрехвърляемо, и че се разрешава на държавите-членки да го направят прехвърляемо. Опитът показва, че непрехвърляемостта на отпуска може да подейства като положителен стимул за ползването му от бащите, поради което европейските социални партньори се споразумяват да направят част от този отпуск непрехвърляема;

17. Като имат предвид, че е важно да се вземат под внимание специфичните нужди на родителите на деца с увреждания или продължителни заболявания;

18. Като имат предвид, че държавите-членки следва да осигурят предоставянето на обезщетенията в натура в случаите при осигуряване срещу болест да продължи по време на минималния период на родителския отпуск;

19. Като имат предвид, че държавите-членки следва също така, когато е необходимо съобразно националните условия и при отчитане на състоянието на бюджета, да предвидят запазването на съответните полагащи се обезщетения по линия на социалната сигурност по време на минималния период на родителския отпуск, както и отчитат ролята на доходите сред останалите фактори за вземането на родителски отпуск при прилагането на настоящото споразумение;

20. Като имат предвид, че опитът на държавите-членки показва, че нивото на доходите по време на родителския отпуск е фактор, който влияе върху решението на родителите за ползването му, особено върху това на бащите;

21. Като имат предвид, че достъпът до гъвкави схеми на работа прави по-лесно за родителите съчетаването на професионалните и родителските отговорности и улеснява реинтеграцията на работното място, особено след завръщането от родителски отпуск;

22. Като имат предвид, че разпоредбите относно родителския отпуск целят работещите родители да бъдат подпомогнати в течение на определен период от време, така че те да запазят и продължат участието си на пазара на труда; поради това по-голямо внимание следва да се обърне на запазването на контакт с работодателя през време на отпуска или на предвиждането на договорености с оглед завръщането на работа;

23. Като имат предвид, че настоящото споразумение отчита необходимостта от усъвършенстване на изискванията в рамките на социалната политика, от засилване на конкурентоспособността на икономиката на Европейския съюз и избягване налагането на административни, финансови и правни ограничения по начин, който би попречил на създаването и развитието на малките и средните предприятия;

24. Като имат предвид, че социалните партньори са в най-благоприятно положение за намиране на решения, които съответстват на нуждите както на работодателите, така и на работниците, и поради това ще имат специална роля при прилагането, изпълнението, наблюдението и оценката на това споразумение, в по-широкия контекст на останалите мерки за подобряване на съвместяването на професионалните и семейните задължения и за насърчаване на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените.

II – СЪДЪРЖАНИЕ

Клауза 1: Цел и обхват

1. Настоящото споразумение определя минимални изисквания, предназначени да улеснят съвместяването на родителските и професионалните задължения на работещите родители, при отчитане на увеличаващото се многообразие на семейните структури и при едновременно спазване на националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика.

2. Настоящото споразумение се прилага по отношение на всички работници, мъже и жени, които работят по трудов договор или трудово правоотношение, така както са определени от закона, от колективните трудови договори и/или от установената практика във всяка една държава-членка.

3. Държавите-членки и/или социалните партньори не изключват от обхвата и приложното поле на настоящото споразумение работниците, трудовите договори или трудовите правоотношения, само защото се касае за работници на непълно работно време, работници на срочен договор или лица с трудов договор или в трудово правоотношение с агенция за временна заетост.

Клауза 2: Родителски отпуск

1. Настоящото споразумение предоставя на мъжете и жените работници индивидуално право на родителски отпуск поради раждане или осиновяване на дете, за да се грижат за това дете докато то достигне до определена възраст, но не повече от 8 години, която се определя от държавите-членки и/или социалните партньори.

2. Отпускът се предоставя най-малко за срок от четири месеца и, с цел насърчаване на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените, по принцип следва да бъде непрехвърляем. За да се поощри ползването на отпуска на равни начала и от двамата родители, най-малко един от четирите месеца не може да бъде преотстъпван. Условията и редът за прилагането на непрехвърляемия период се определят на национално равнище по законодателен път и/или посредством колективни трудови договори, при отчитане на действащите разпоредби относно отпуска в държавите-членки.

Клауза 3: Условия и ред за прилагане

1. Условията за ползване и подробните правила за прилагане на родителския отпуск се определят от закона и/или от колективните трудови договори в държавите-членки, при спазване на минималните изисквания на настоящото споразумение. Държавите-членки и/или социалните партньори могат, по-специално:

а) да решават дали родителският отпуск да се дава въз основа на пълно или непълно работно време, на части или под формата на система на кредити от време, при едновременно отчитане на нуждите на работодателите и работниците;

б) да поставят като условие за предоставяне на родителския отпуск наличието на определен период, през който лицето да е работило на дадено място и/или да има трудов стаж, който не надхвърля една година; държавите-членки и/или социалните партньори трябва да гарантират, когато се възползват от тази разпоредба, че в случай на последователни срочни договори, по смисъла на Директива 1999/70/ЕО на Съвета относно срочната работа, с един и същи работодател, сумата на тези договори се взема предвид за целите на изчисляване на даващия съответното право период;

в) определят обстоятелствата, при които работодателят, след консултации в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика, има право да отложи предоставянето на родителския отпуск по основателни причини, свързани с дейността на организацията. Всеки проблем, който може да възникне във връзка с прилагането на тази разпоредба, се разрешава в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика;

г) в допълнение към буква в), да разрешават специфични правила, съобразени с изискванията за функционирането и устройството на малките предприятия.

2. Държавите-членки и/или социалните партньори установяват сроковете за предизвестие, което работникът отправя до работодателя, когато упражнява правото си на родителски отпуск, като се посочват началото и краят на периода на отпуска; държавите-членки и/или социалните партньори следва да отчитат интересите на работниците и на работодателите при определяне на срока на такива предизвестия.

3. Държавите-членки и/или социалните партньори следва да оценят необходимостта от адаптиране на условията за достъп и условията за прилагане на родителския отпуск към нуждите на родителите на деца с увреждания или продължително заболяване.

Клауза 4: Осиновяване

1. Държавите-членки и/или социалните партньори следва да преценят необходимостта от допълнителни мерки, за да отговорят на специфичните нужди на осиновителите.

Клауза 5: Трудови права и недискриминация

1. В края на родителския отпуск работниците имат право да се върнат на същата длъжност или, ако това не е възможно, на равностойна или подобна работа, съответстваща на трудовия им договор или на трудовото им правоотношение.

2. Права, придобити или в процес на придобиване от работника към датата, на която започва родителският отпуск, се запазват като такива до края на родителския отпуск. В края на родителския отпуск тези права се запазват, включително и всички промени, произтичащи от националното законодателство, от колективните трудови договори и/или от установената практика.

3. Държавите-членки и/или социалните партньори определят статута на трудовия договор или на трудовото правоотношение за периода на родителския отпуск.

4. За да гарантират, че работниците ще могат да упражнят правото си на родителски отпуск, държавите-членки и/или социалните партньори предприемат необходимите мерки за закрила на работниците срещу по-неблагоприятно третиране или уволнение поради подаване на молба за ползване, или поради фактическото ползване на родителски отпуск, в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика.

5. Всички въпроси, свързани със социалната сигурност по отношение на настоящото споразумение, се обсъждат и решават от държавите-членки и/или социалните партньори в съответствие с националното законодателство и/или колективните трудови договори, като се взема предвид значението на непрекъсваемостта на правото на обезщетения по различните схеми на социална сигурност, и по-специално на здравното осигуряване.

Всички въпроси, свързани с доходите по отношение на настоящото споразумение, се обсъждат и решават от държавите-членки и/или социалните партньори, в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика, като се отчита ролята на доходите - наред с други фактори – при вземането на родителския отпуск.

Клауза 6: Завръщане на работа

1. С цел да се насърчи по-успешното съвместяване, държавите-членки и/или социалните партньори предприемат необходимите мерки, за да се гарантира, че при завръщане от родителски отпуск работниците могат да поискат промяна на своето работно време и/или трудов ритъм за определен период от време. Работодателите разглеждат тези искания и им отговарят, като вземат под внимание както собствените си нужди, така и тези на своите служители.

Условията за прилагане на настоящата разпоредба се определят в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика.

2. С цел улесняване завръщането на работа след родителски отпуск, работниците и работодателите се насърчават да поддържат контакт през време на отпуска и могат да предприемат всякакви подходящи мерки за реинтеграция, решението за които се взема съвместно от заинтересованите страни, при спазване на националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика.

Клауза 7: Отсъствие от работа поради форсмажорни обстоятелства

1. Държавите-членки и/или социалните партньори предприемат необходимите мерки, за да разрешат на работниците да отсъстват от работа поради форсмажорни обстоятелства, в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика, по неотложни семейни причини в случай на заболяване или инцидент, които налагат незабавното присъствие на работника.

2. Държавите-членки и/или социалните партньори могат да конкретизират условията и подробните правила за прилагане на клауза 7.1 и да ограничат това право до определен период за дадена година и/или за даден случай.

Клауза 8: Заключителни разпоредби

1. Държавите-членки могат да прилагат или да въведат по-благоприятни разпоредби от тези, предвидени в настоящото споразумение.

2. Прилагането на разпоредбите на настоящото споразумение не представлява валидно основание за понижаване на общото равнище на закрила на работниците в областта на приложение на настоящото споразумение. Това не накърнява правото на държавите-членки и/или на социалните партньори да приемат различни законови, подзаконови или договорни разпоредби в светлината на променящите се обстоятелства (включително и въвеждането на непрехвърляемост), стига да са спазени минималните изисквания, предвидени в настоящото споразумение.

3. Настоящото споразумение не накърнява правото на социалните партньори да сключват, на подходящо равнище, включително на европейско равнище, споразумения за адаптиране и/или допълване на разпоредбите на настоящото споразумение, с цел да се вземат предвид конкретните обстоятелства.

4. Държавите-членки приемат необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да приведат законодателството си в съответствие с решението на Съвета, най-късно до две години след неговото приемане, или гарантират, че социалните партньори ще въведат необходимите мерки, посредством споразумение, до края на този период. Държавите-членки могат, ако е необходимо да се вземат предвид особените затруднения или прилагането чрез колективен трудов договор, да разполагат максимум с една допълнителна година, за да приведат законодателството си в съответствие с настоящото решение.

5. Предотвратяването и уреждането на спорове и жалби, породени от прилагането на настоящото споразумение, се извършва в съответствие с националното законодателство, колективните трудови договори и/или установената практика.

6. Без да се засягат съответните правомощия на Комисията, на националните съдилища и на Съда на Европейските общности, всеки въпрос, свързан с тълкуването на настоящото споразумение на европейско равнище следва първо да се препрати от Комисията на подписалите страни, които да дадат своето становище.

7. Подписалите страни преразглеждат прилагането на настоящото споразумение пет години след датата на решението на Съвета, ако това бъде поискано от една от страните по настоящото споразумение.

Съставено в Брюксел на 18 юни 2009 година.

За ETUC

John Monks

Генерален секретар

От страна на делегацията на профсъюзите

За BUSINESSEUROPE

Philippe de Buck

Генерален директор

За UEAPME

Andrea Benassi

Генерален секретар

За CEEP

Ralf Resch

Генерален секретар

[1] COM(2006) 92.

[2] Заключения на Съвета: Равностойна роля на жените и мъжете по отношение на заетостта, растежа и социалното единство (SOC 385).

[3] Резолюция на Европейския парламент от 3 септември 2008 г. относно равенството между жените и мъжете — 2008 г. (2008/2047(INI)), точка 28.

[4] Предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета за изменение на Директива 92/85/ЕИО за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето по време на работа на бременни работнички и на работнички родилки или кърмачки (COM(2008) 637 окончателен).

[5] Предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета за прилагане на принципа на равно третиране на мъжете и жените, които извършват дейности в качеството на самостоятелно заети лица, и за отмяна на Директива 86/613/ЕИО (COM(2008) 636 окончателен).

[6] Доклад „Осъществяване на целите от Барселона относно детските заведения за деца в предучилищна възраст“ (COM(2008) 638 окончателен; техническо приложение, SEC(2008) 2597).

[7] Съобщение на Комисията, „По-голямо равновесие между професионалния и личния живот: оказване на по-голямо съдействие за съвместяването на професионалния, личния и семейния живот“, COM(2008) 635 окончателен.

[8] SEC(2006) 1245.

[9] SEC(2007) 571.

[10] Вж. http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=641&langId=en&moreDocuments=yes.

[11] SEC (2008) 2526/2.

[12] Съобщение на Комисията относно прилагането на Споразумението за социалната политика (COM (93) 600 окончателен от 14 декември 1993 г.).

[13] Доклад относно представителността на организациите на европейските социални партньори, част 1, Institut des Sciences du Travail — Université Catholique de Louvain, септември 1999 г.

[14] Монографии за състоянието на социалните партньори в присъединяващите се държави и страните кандидатки, междусекторно ниво, Institut des Sciences du Travail — Université Catholique de Louvain, март 2004 г.

[15] Решения по дело C-180/95 Draehmpaehl [1997], Сборник, стр. І-2195 и по дело C-271/91 Marshall [1993], Сборник, стр. І-4367.

[16] ОВ C , , стр. .

[17] OВ L 145, 19.6.1996 г., стр. 4.

[18] OВ L 45, 19.2.1975 г., стр. 19–20.

[19] ОВ L 348, 28.11.1992 г., стр. 1–8.

[20] OВ L 46, 17.2.1997 г., стр. 20–24.

[21] OВ L 204, 26.7.2006 г., стр. 23–36.