P8_TA(2017)0414

Прилагане на Директивата за екологичната отговорност

Резолюция на Европейския парламент от 26 октомври 2017 г. относно прилагането на Директива 2004/35/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (Директива за екологичната отговорност) (2016/2251(INI))

(2018/C 346/24)

Европейският парламент,

— като взе предвид Директива 2004/35/EО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (1) (наричана по-долу „Директива за екологичната отговорност“),

— като взе предвид доклада на Комисията до Съвета и до Европейския парламент, изготвен съгласно член 18, параграф 2 от Директива 2004/35/ЕО относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (COM(2016)0204),

— като взе предвид членове 4 и 191 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС),

— като взе предвид член 37 от Хартата на основните права на Европейския съюз,

— като взе предвид Директива 2001/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 март 2001 г. относно съзнателното освобождаване на генетично модифицирани организми в околната среда и за отмяна на Директива 90/220/ЕИО на Съвета (2),

— като взе предвид Директивата за екологичната отговорност, изменена с Директива 2006/21/ЕО (3) относно управлението на отпадъците от миннодобивните индустрии, Директива 2009/31/ЕО (4) относно съхранението на въглероден диоксид в геоложки формации и Директива 2013/30/ЕС (5) относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води,

— като взе предвид работния документ на службите на Комисията относно оценката по програмата REFIT на Директивата за екологичната отговорност (SWD(2016)0121), придружаващ доклада на Комисията (COM(2016)0204),

— като взе предвид докладната записка на Генералната дирекция за парламентарни изследвания от 6 юни 2016 г., озаглавена: „The implementation of the Environmental Liability Directive: a survey of the assessment process carried out by the Commission“ (6) (Изпълнението на Директивата за екологичната отговорност: преглед на извършвания от Комисията процес на оценяване);

— като взе предвид член 52 от своя правилник, както и член 1, параграф 1, буква д) от решението на Председателския съвет от 12 декември 2002 г. относно процедурата по разрешаване изготвянето на доклади по собствена инициатива и приложение 3 към него,

— като взе предвид доклада на комисията по правни въпроси и становището на комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните (A8-0297/2017),

А. като има предвид, че съгласно член 191, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) политиката на Съюза в областта на околната среда трябва да допринася за осъществяването на цели като защита на здравето на неговите граждани, защита и подобряване на качеството на околната среда, насърчаване на разумното и рационално използване на природните ресурси и насърчаване на международно равнище на мерки за справяне със световни или регионални проблеми на околната среда;

Б. като има предвид, че съгласно член 191, параграф 2 от ДФЕС политиката на Съюза в областта на околната среда има за цел постигането на високо равнище на защита и трябва да се основава на принципите на предпазните мерки и превантивните действия, на принципа на приоритетното отстраняване още при източника на замърсяване на околната среда и на принципа „замърсителят плаща“;

В. като има предвид, че съгласно член 11 от ДФЕС изискванията за защита на околната среда трябва да бъдат включени в определянето и изпълнението на политиките и действията на Съюза, в частност, за да се насърчи устойчивото развитие;

Г. като има предвид, че член 192 от ДФЕС възлага на Европейския парламент и на Съвета да определят действията, които да бъдат предприети за постигане на общите цели на законодателството на ЕС в областта на околната среда (7);

Д. като има предвид, че съгласно Хартата на основните права на Европейския съюз високото равнище на опазване на околната среда и подобряването на нейното качество трябва да бъдат включени в политиките на Съюза и гарантирани в съответствие с принципа на устойчиво развитие;

Е. като има предвид, че прилагането на координирана стратегия за околната среда в целия Съюз е начин за насърчаване на сътрудничеството и за обезпечаване на съгласуваността на политиките на ЕС;

Ж. като има предвид, че настоящият обхват на Директивата за екологичната отговорност се отнася само за причинени от оператори екологични щети по отношение на биологичното разнообразие (защитени видове и естествени местообитания), водите и почвите;

З. като има предвид, че за да се покрие отговорността за екологични щети, се разви спонтанно пазар за финансови гаранции, който обаче би могъл да се окаже недостатъчен за покриването на специални случаи, например малките и средните предприятия (МСП) или специални видове операции (офшорни платформи, ядрени централи и др.);

И. като има предвид, че нееднаквото прилагане на Директивата за екологичната отговорност се дължи, наред с други проблеми, на трудността да се определи дали щетите, причинени на даден природен ресурс, надхвърлят установения праг и на факта, че в много държави членки не съществува процедура за разглеждане на коментарите или критичните бележки на НПО с дейност в областта на околната среда и на други заинтересовани субекти;

Й. като има предвид, че в много държави членки Директивата за екологичната отговорност все още не е достатъчно добре позната, а понякога и изобщо не е позната, за голям брой заинтересовани лица (НПО с дейност в областта на околната среда, застрахователни дружества, оператори и най-вече — компетентните органи), не на последно място поради липсата на документи с насоки, които да помогнат за транспонирането на разпоредбите;

К. като има предвид, че много държави членки отбелязаха напредък в ефективното постигане на основните цели по предотвратяването и отстраняването на екологичните щети; като има предвид обаче, че в някои държави членки Директивата за екологичната отговорност все още се прилага неправилно;

Л. като има предвид, че нови научни данни сочат, че замърсяването от промишлена дейност може да въздейства както върху околната среда, така и върху хората по непознати до момента начини и че това излага на риск човешкото здраве, устойчивостта и биологичното и биоеволюционното равновесие;

1. признава значението на проучванията и докладите на Комисията за оценка на прилагането на Директивата за екологичната отговорност и на нейното въздействие върху държавите членки, както и на нейните препоръки за ефективното и съгласувано прилагане на директивата чрез даване на приоритет на хармонизирането на националните решения и практики в една по-широка рамка на правна отговорност; приветства при тези обстоятелства изготвянето на Многогодишната работна програма по Директивата за екологичната отговорност за периода 2017 — 2020 г.;

2. отбелязва със загриженост, че констатациите в тези доклади дават будеща тревога представа за действителното прилагане на Директивата за екологичната отговорност, и отбелязва, че директивата е транспонирана нееднородно и повърхностно в много държави членки;

Актуално състояние на изпълнението на Директивата за екологичната отговорност

3. отбелязва, че редица държави членки не спазиха срока за транспониране на Директивата за екологичната отговорност и че тя беше транспонирана във всички 27 държави членки едва в средата на 2010 г.;

4. счита, че поради дискреционните правомощия, предоставени съгласно Директивата за екологичната отговорност, и поради значителната липса на яснота и еднородно прилагане на основните понятия, както и поради недостатъчно развития капацитет и експертен опит, транспонирането на Директивата за екологичната отговорност в националните режими на отговорност не доведе до създаването на еднакви условия за конкуренция и че, както се потвърждава в доклада на Комисията, към настоящия момент то е съвсем разнородно както в правно, така и в практическо отношение, с големи различия що се отнася до броя на случаите в отделните държави членки; счита поради това, че са необходими допълнителни усилия, за да се създадат условия за нормативна стандартизация в целия ЕС;

5. отбелязва, че тази липса на еднородност се дължи и на общия характер на директивата, която е изготвена в съответствие с модела на рамкова директива;

6. изразява съжаление, че въпреки предприетите от Комисията действия във връзка с късното транспониране и въпросите, свързани с несъответствието, и въпреки изключителната гъвкавост, предоставена от Директивата за екологичната отговорност, седем държави членки все още не са преодолели някои проблеми, свързани с липсата на съответствие;

7. отбелязва, че разликите в докладването от държавите членки на случаи на екологични щети, довели до прилагането на Директивата за екологичната отговорност ( 8 ) , могат да бъдат приписани на прилагането на тяхното национално право вместо на Директивата за екологичната отговорност;

Ограничения на ефективността на Директивата за екологичната отговорност

8. отбелязва, че ефективността на Директивата за екологичната отговорност се различава значително в различните държави членки;

9. изтъква, че различното тълкуване и прилагане на „прага на същественост“ по отношение на екологичните щети е една от основните пречки пред ефективното и еднакво прилагане на Директивата за екологичната отговорност, като същевременно точните данни относно административните разходи на публичните органи, включително данните относно прилагането на допълнително и компенсаторно отстраняване, са недостатъчни, доста различни, а за предприятията дори не съществуват такива;

10. изразява съжаление относно факта, че съгласно Директивата за екологичната отговорност инцидентите се определят като „сериозни“ само ако причиняват смърт или тежки наранявания, без да се отчитат последствията за околната среда; подчертава в тази връзка, че дори ако не причинява смърт или тежки наранявания, инцидентът може да има сериозно въздействие върху околната среда поради своя мащаб или тъй като засяга, например, защитени територии, защитени видове или особено уязвими местообитания;

11. изразява съжаление, че дейности с потенциално неблагоприятно въздействие върху биологичното разнообразие и околната среда като преноса на опасни вещества по тръбопроводи, миннодобивната промишленост и разпространението на инвазивни чужди видове в момента не попадат в обхвата на изискването за обективна отговорност; отбелязва, че особено по отношение на щетите за биологичното разнообразие дейностите, изброени в Приложение III, не покриват достатъчно секторите, които могат да доведат до щети;

12. счита, че посочената в член 1 от Директивата за екологичната отговорност рамка за екологична отговорност следва да бъде разширена, така че да включва възстановяването на околната среда след приключването на съответните професионални дейности и връщането ѝ в изходното състояние, дори и когато екологичните щети са причинени от дейности или емисии, били изрично разрешени от компетентните органи;

13. подчертава, че всички заинтересовани страни са посочили наличието на затруднения да бъде търсена обективна отговорност за опасни дейности, посочени в приложение III към Директивата за екологичната отговорност, от законните правоприемници на отговорните лица ( 9 )

14. припомня опита от прилагането на настоящата схема на финансови обезпечения, които се оказаха недостатъчни да гарантират, че операторите имат ефективно покритие на финансовите задължения, когато носят отговорност за екологични щети, и изразява загриженост за случаите, в които операторите не са били в състояние да понесат разходите за отстраняване на екологични щети;

15. подчертава, че продължават да съществуват проблеми по отношение на прилагането на Директивата спрямо инциденти от голям мащаб, особено когато е невъзможно да се определи отговорният замърсител и/или ако замърсителят изпадне в несъстоятелност или банкрут;

16. отбелязва, че разходите за отговорните оператори във връзка с екологични щети могат да бъдат намалени чрез използването на инструменти за финансова гаранция (които обхващат застрахователни и алтернативни инструменти, като например банкови гаранции, облигации или фондове); счита, че търсенето е слабо в рамките на Директивата за екологичната отговорност поради малкия брой случаи в много държави членки, липсата на яснота по отношение на някои понятия, посочени в Директивата, и факта, че в много държави членки, в зависимост от степента на зрялост на пазара за такива инструменти, темпът на възникване на застрахователните модели е бавен;

17. отбелязва, че възможността да се подобри предоставянето на финансови гаранции се възпрепятства от недостатъчния и противоречив характер на данните, с които разполага ЕС, за случаите, попадащи в обхвата на Директивата за екологичната отговорност;

18. насърчава държавите членки да вземат мерки за ускоряване на създаването на инструменти и пазари за финансово обезпечение от подходящи икономически и финансови оператори, включително финансови механизми в случай на несъстоятелност, с цел да се даде възможност на операторите да използват инструменти за финансово гарантиране, които да покрият отговорността им;

19. обръща внимание на проучването на Комисията за осъществимостта на концепцията за механизъм за споделяне на риска от промишлени аварии за целия ЕС ( 10 ) и подчертава необходимостта от извършването на следващи анализи и на по-задълбочено проучване на осъществимостта относно основните правни и финансови аспекти;

20. приветства факта, че що се отнася до прилагането на Директивата за екологичната отговорност по отношение на защитените видове и природни местообитания, половината от държавите членки прилагат по-широко приложно поле (Белгия, Кипър, Чешката република, Естония, Гърция, Унгария, Латвия, Литва, Люксембург, Полша, Португалия, Словения, Испания, Швеция, Обединеното кралство);

21. счита, че сред различните причини за недостатъчна хармонизация на Директивата за екологичната отговорност е също така фактът, че не е предвидено прилагането на стандартна административна процедура за уведомяване на компетентните органи за непосредствената заплаха от екологични щети или за наличието на такива; изразява съжаление в тази връзка, че не съществува задължение за публикуване на такива уведомления или на информация относно начина, по който са разрешени случаите; отбелязва, че някои държави членки са открили това ограничение в своето национално законодателство и затова са създали бази данни относно уведомленията/инцидентите/случаите; отбелязва обаче, че практиката значително варира между държавите членки и е доста ограничена;

22. подчертава, че режимите на обезщетение трябва да са в състояние да се справят ефективно, бързо и в разумен срок с трансграничните искове, без дискриминация между ищците от различните държави от Европейското икономическо пространство; препоръчва те да обхващат както първичните, така и вторичните щети, причинени във всички засегнати области, предвид факта, че подобни аварии засягат по-широки райони и могат да окажат дългосрочно въздействие; подчертава необходимостта особено за съседните държави, които не са членки на Европейското икономическо пространство, да зачитат правото относно защитата на околната среда и екологичната отговорност;

23. отново заявява, че съгласно член 4, параграф 5 от Директивата за екологичната отговорност тя се прилага само при екологични щети и при непосредствена заплаха от такива щети, предизвикани от замърсяване с комплексен характер, когато е възможно да се установи причинна връзка между щетите и дейностите на индивидуалните оператори; отново заявява също така, че Междуправителственият комитет по изменение на климата (IPCC) установи още в своя доклад от 2013 г. строга причинно-следствена връзка между емисиите на газове и щетите, свързани с изменението на климата и околната среда ( 11 )

Предложения за по-добро хармонизиране на Директивата за екологичната отговорност

24. призовава за преразглеждане във възможно най-кратки срокове на Директивата за екологичната отговорност и на определението за „екологични щети“, съдържащо се в член 2, параграф 1 от нея, по-специално с оглед на критериите, свързани с установяването на неблагоприятно влияние върху защитени видове и природни местообитания (Приложение I), както и на рисковете от щети на водите и на почвите, за да стане тя достатъчно ефективна, последователна и съгласувана, така че да отговаря на бързото развитие на замърсителите от промишлени дейности;

25. призовава Комисията да изясни, да определи и да представи подробно понятието „праг на същественост“ и да оцени диференцирани максимални прагове на отговорност за дейностите, за да се стандартизира и уеднакви прилагането на Директивата за екологичната отговорност във всички държави членки;

26. призовава Комисията да предостави ясно и съгласувано тълкуване на географския обхват на „благоприятен запазващ статут“ съгласно Директивата за екологичната отговорност (територия на ЕС, национална територия, естествен ландшафт); счита в тази връзка, че е необходим специфичен за обекта подход, за да се гарантира правилното и ефективно прилагане;

27. призовава Комисията да определи стандартите, необходими за установяване по ясен и безспорен начин на случаите, в които е приложима Директивата за екологичната отговорност, и случаите, в които трябва да се прилага националният стандарт, когато той е по-строг;

28. отбелязва, че замърсяването на въздуха уврежда човешкото здраве и околната среда и че според Евростат замърсяването с азотен диоксид и прахови частици поражда сериозни рискове за здравето; призовава в този контекст да се включат „екосистемите“ в определенията за „екологични щети“ и „природен ресурс“ в член 2; освен това призовава Комисията да разгледа възможността за разширяване на обхвата на Директивата за екологичната отговорност и налагане на отговорност за щетите за човешкото здраве и околната среда, включително щетите, нанесени на въздуха ( 12 )

29. призовава Комисията да въведе задължително финансово обезпечение, т.е. задължителна застраховка на операторите за екологична отговорност, и да разработи хармонизирана методология в ЕС за изчисляването на максималните прагове на отговорност, като се отчитат характеристиките на всяка дейност и обкръжаващата я среда; призовава в допълнение Комисията да разгледа възможността за създаването на европейски фонд за опазване на околната среда от причинени от промишлени дейности щети, който да бъде регламентиран от Директивата за екологичната отговорност ( 13 ) , без да се засяга принципът „замърсителят плаща“, за риска от несъстоятелност и само в случаите, когато няма пазари за финансови гаранции; счита, че същото следва да се прилага и за случаите на инциденти от голям мащаб, когато е невъзможно да се проследи операторът, отговорен за щетата;

30. призовава всеки оператор, който получава ползи от извършването на определени дейности, да бъде и отговорен за причинените от тях екологични щети или замърсяване;

31. счита, че предвид тежестта и потенциалните въздействия на промишлените аварии и рисковете за човешкото здраве, природната среда и недвижимите имоти са необходими допълнителни защитни механизми, за да се осигури на европейските граждани сигурна и солидна система за предотвратяването и управлението на бедствени ситуации, която да е основана на споделяне на риска, на засилена отговорност на промишлените оператори и на принципа „замърсителят плаща“; призовава да се прецени дали е необходимо да се включи в Директивата за екологичната отговорност режим на гражданска отговорност относно щетите, причинени на човешкото здраве и на околната среда ( 14 )

32. призовава за приемането на система за вторична отговорност на законните правоприемници на отговорните лица;

33. препоръчва възможността да се изисква субсидиарната държавна отговорност да стане задължителна, за да се осигури ефективно и проактивно прилагане на законодателството;

34. призовава също така за премахване на възможностите за освобождаване от отговорност поради притежаване на разрешително и освобождаване от отговорност във връзка със съвременното технологично равнище, за да се създадат еднакви условия на конкуренция, да се насърчи принципът „замърсителят плаща“ и да се подобри ефективността на законодателството;

35. призовава Комисията да представи възможно най-скоро предложение за екологични инспекции на равнището на ЕС;

36. счита, че в контекста на прегледа на Директивата за екологичната отговорност би следвало да бъде приоритет да се увеличи строгата отговорност към дейности, които не са включени в Приложение III, за всички екологични щети с неблагоприятно въздействие, така че да се подобри ефективността на законодателството по отношение на прилагането на принципа „замърсителят плаща“, и да се стимулират операторите да предприемат адекватно управление на риска за своите дейности; призовава в този контекст Комисията да създаде регистър на операторите, извършващи опасни дейности, както и система за финансов контрол, която да гарантира, че операторите са платежоспособни;

37. приканва Комисията да гарантира прилагането на Директивата за екологичната отговорност за екологичните щети, причинени от каквито и да било професионални дейности, както и по-строг режим на отговорност на производителя;

38. призовава за създаването на публично достъпна база данни на случаите на екологични щети, попадащи в обхвата на Директивата за екологичната отговорност, например по модела на ирландската схема, която предвижда онлайн система за докладване на случаите на екологични щети, с цел изграждане на по-голямо доверие в системата на тази директива и осигуряване на по-добро прилагане; счита, че такава база данни би дала възможност на заинтересованите страни, операторите и широката общественост да са по-добре осведомени относно съществуването на режима на Директивата за екологичната отговорност и неговото прилагане и по този начин би допринесла за по-добра превенция и отстраняване на екологични щети;

39. препоръчва, с оглед на това публичните бази данни на случаите, попадащи в обхвата на Директивата за екологичната отговорност, да бъдат лесно достъпни и ефективни, те да се установяват съгласно следните критерии: — следва да бъдат достъпни онлайн и следва да се предоставя при поискване допълнителна информация, отнасяща се до случаите, — всяка държава следва да разполага с централизирана база данни, а не с отделни бази данни за всеки регион, — уведомленията относно нови инциденти следва незабавно да бъдат публикувани онлайн, — всеки случай, регистриран в базата данни, следва да включва информация относно името на замърсителя, естеството и степента на причинената щета, мерките за превенция/отстраняване на щетите, които са предприети или ще се предприемат, заведените производства от органите или съвместно с тях;

40. призовава за разширяване на категориите опасни дейности, включени в приложение III, така че да бъдат обхванати всички дейности, които са потенциално вредни за околната среда и човешкото здраве;

41. подчертава значението на изграждането на култура на предотвратяване на екологичните щети чрез системна информационна кампания, с която държавите членки трябва да гарантират, че потенциалните замърсители на околната среда и потенциалните жертви са информирани относно рисковете, на които са изложени, относно наличието на застраховка или на други финансови и правни средства, които биха могли да ги защитят от подобни рискове, както и относно предимствата, които могат да произтичат от тях;

42. счита, че всички случаи на доказана отговорност, както и подробностите за наложените санкции следва да бъдат направени обществено достояние, за да стане истинската стойност на вредите върху околната среда прозрачна за всички;

43. препоръчва създаването на механизъм, който да може да насърчава коментари и забележки от страна на екологичните НПО и други заинтересовани сдружения;

44. предлага предоставянето на данъчни облекчения или на други форми на стимулиране на дружествата, които успешно предотвратят екологични щети;

45. препоръчва създаването на съответни независими органи, които да разполагат с правомощия за управление и мониторинг, както и с правомощие за налагане на санкции съгласно Директивата за екологичната отговорност, включително възможността да изискват финансови гаранции от страните, които потенциално носят отговорност, като се вземат предвид конкретната ситуация на отделния потенциален замърсител, например по отношение на издаването на екологични разрешителни;

46. приканва Комисията и държавите членки да направят така, че Директивата за екологичната отговорност адекватно да подкрепя усилията за постигане на целите на Директивата на ЕС за птиците и Директивата на ЕС за местообитанията; настоява, че органите, отговорни за екологичните инспекции, трябва да бъдат включени в прилагането и изпълнението на законодателството в областта на екологичната отговорност;

47. приканва Комисията да засили програмата си за обучение във връзка с прилагането на Директивата за екологичната отговорност в държавите членки и да създаде бюра за помощ за специалистите, които да предоставят информация, помощ и подкрепа при оценката на риска и щетите; препоръчва освен това да се приемат документи с насоки, които да помогнат на държавите членки да транспонират правилно законодателството;

48. отново заявява, че съгласно Директивата за екологичната отговорност лицата, които са пострадали от екологични щети, имат право да искат от компетентните органи да предприемат действия; отбелязва също така, че правото на Съюза предвижда, че на европейските граждани следва да е гарантиран ефективен и своевременен достъп до правосъдие (член 9, параграф 3 от Орхуската конвенция, член 6 от Договора за Европейския съюз и съответните разпоредби на Европейската конвенция за защита на правата на човека) и че разходите, свързани с вредите за околната среда, следва да се поемат от замърсителя (член 191 от ДФЕС); призовава в тази връзка Комисията да представи законодателно предложение относно минималните стандарти за прилагането на Конвенцията от Орхус в частта ѝ за достъпа до правосъдие; изисква от Комисията да направи оценка на възможността за въвеждане на механизми за колективни искове за обезщетение за нарушения на правото на Съюза в областта на околната среда;

49. призовава Комисията в контекста на преглед на Директивата за екологичната отговорност да разгледа възможността за налагане на задължение за държавите членки да докладват на всеки две години за прилагането на тази директива;

50. счита, че санкциите по смисъла на наказателното право представляват друг важен възпиращ фактор срещу екологичните щети и отбелязва със съжаление, че Директива 2008/99/ЕО от 19 ноември 2008 г. относно защитата на околната среда чрез наказателно право не е актуализирана; приканва Комисията да предприеме незабавни действия и да преразгледа обхвата на тази директива, така че тя да покрива цялото приложимо законодателство на Съюза относно околната среда;

o

o o

51. възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция съответно на Съвета и на Комисията, както и на парламентите и на правителствата на държавите членки.

(1) ОВ L 143, 30.4.2004 г., стр. 56.

(2) ОВ L 106, 17.4.2001 г., стр. 1.

(3) ОВ L 102, 11.4.2006 г., стр. 15.

(4) ОВ L 140, 5.6.2009 г., стр. 114.

(5) ОВ L 178, 28.6.2013 г., стр. 66.

(6) PE 556.943.

(7) Решение на Съда на ЕС от 9 март 2010 г., ERG и др., CC-378/08, ECLI:EU:C:2010:126, точка 45; Решение на Съда на ЕС от 9 март 2010 г., ERG и др., C-379/08 и C-380/08, ECLI:EU:C:2010:127, точка 38; Решение на Съда на ЕС от 9 март 2010 г., Buzzi Unicem SpA и др., C-478/08 и C-479/08, ECLI:EU:C:2010:129, точка 35.

(8) Според доклада на Комисията (COM(2016)0204) между април 2007 г. и април 2013 г. държавите членки са докладвали за около 1 245 потвърдени случая на екологични щети, които са довели до прилагането на Директивата за екологичната отговорност. Освен това съгласно същия доклад броят на случаите варира значително в различните държави членки. Две държави членки са докладвали за над 86 % от всички случаи (Унгария: 563, Полша: 506 случая), а за повечето от останалите случаи са докладвали шест държави членки (Германия –60, Гърция — 40, Италия –17 и Латвия, Испания и Обединеното кралство — 8 Единадесет държави членки не са докладвали за подобни инциденти през 2007 г., вероятно защото разглеждат случаите изключително съобразно своите национални системи.

(9) Решение на Съда от 4 март 2015 г., Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare и др./Fipa Group Srl и др., Дело C-534/13, ECLI:EU:C:2015:140.

(10) Проучване на осъществимостта на създаването на фонд за покриване на отговорността за околната среда и щети, възникнали от промишлени аварии, окончателен доклад, Европейска комисия, ГД „Околна среда“, 17 април 2013 г.

(11) IPCC, 2013 г.: Промените в климата 2013: научно-физически основи. Принос на работна група I към петия доклад за оценка, изготвен от Междуправителствения комитет по изменение на климата (Stocker, T.F. et al. Cambridge University Press, Cambridge, United Kingdom and New York, NY, USA, 1535 стp., doi:10.1017/CBO9781107415324.)

(12) Тази възможност беше разгледана в документа на Комисията от 19 февруари 2014 г.„Study on ELD Effectiveness: Scope and Exceptions (Проучване на ефективността на Директивата за екологичната отговорност: обхват и изключения)“, стр. 84.

(13) Във връзка с тази възможност може да се направи справка в документа на Комисията, публикуван на 17 април 2013 г. със заглавие „Study to explore the feasibility of creating a fund to cover environmental liability and losses occurring from industrial accident“ (Проучване на осъществимостта на създаването на фонд за покриване на отговорността за околната среда и щети, възникнали от промишлени аварии).

(14) Както вече е предвидено в Португалия и е направена оценка в проучването на Комисията от 16 май 2013 г., озаглавено „Implementation challenges and obstacles of the Environmental Liability Directive (ELD)“ (Предизвикателства и пречки пред прилагането на Директивата за екологичната отговорност), стр. 75.