BG Официален вестник на Европейския съюз C 164/7

Становище на Европейския комитет на регионите — Документ за размисъл относно задълбочаването на Икономическия и паричен съюз (ИПС) до 2025 г.

(2018/C 164/02)

Докладчик: Christophe Rouillon (FR/ПЕС), кмет на Кулен Отправен документ: Документ за размисъл относно задълбочаването на Икономическия и паричен съюз COM(2017) 291 final

ЕВРОПЕЙСКИЯТ КОМИТЕТ НА РЕГИОНИТЕ

1. счита, че липсата на конвергенция и сближаване в рамките на Европейския съюз и уязвимостта на икономиката и банковите системи, които се отразяват в особена степен върху местните и регионалните власти, по-специално по отношение на причиненото от кризата увеличаване на социалните разходи и на ограничаването на възможностите им да инвестират и да поддържат задоволително ниво на обществени услуги, налагат много бързо коригиране на структурните недостатъци на Икономическия и паричен съюз (ИПС) преди настъпването на следваща криза;

2. поради това призовава за качествен скок във връзка с подобряването на ИПС с акцент върху засилването на устойчивостта към икономическите и социалните сътресения и подкрепата за сближаването на икономиките, като се отчита ролята на местните и регионалните власти. Би било целесъобразно да се обмислят бъдещите стъпки на ИПС на няколко етапа до 2025 г., като се определят мерките, които могат да бъдат осъществени незабавно въз основа на съществуващите Договори, и тези, които изискват промяна на Договорите, като се започне от транспонирането на данъчната спогодба в първичното законодателство;

3. приветства факта, че Документът за размисъл определя ИПС като една от приоритетните теми за съживяване на гражданския дебат относно бъдещето на Европа (1). Макар че 73 % от гражданите на еврозоната и 60 % от тези на ЕС подкрепят ИПС (2), тази подкрепа за общото наследство, в което се превърна еврото, върви ръка за ръка с ясно изразени искания за реформи в еврозоната (3), за да може то да се превърне в силна и стабилна парична единица и да се създаде истинско демократично управление на икономическата и паричната политика. Затова КР счита, че реформата на ИПС следва да бъде една от приоритетните теми на демократичните конвенти, които биха могли да се свикат децентрализирано в регионите и общините на Европа от 2018 г. нататък, за да се привлекат за участие гражданите в процеса на реформиране на ЕС;

4. изразява обаче съжаление, че неотложната икономическа и финансова необходимост от справяне с първоначалните недостатъци на еврозоната не е отчетена в достатъчна степен в документа за размисъл. Всъщност настоящото възобновяване на икономическия растеж в ЕС се дължи на конюнктурната подкрепа, оказвана от паричната политика на Европейската централна банка (ЕЦБ), която позволи по-специално от 2008 г. насам лихвените плащания, извършвани от публичните органи, да се намалят с 1 000 млрд. евро, а редица държави членки да поддържат твърде ниски лихвени проценти. Публичните органи и финансовите участници в еврозоната трябва обаче да се подготвят за постепенно намаляване на паричната политика на подкрепа от страна на ЕЦБ и покачване на лихвените проценти в дългосрочен план. В същото време ЕС се намира в момент, в който стратегическият интерес на еврозоната се нуждае от утвърждаване с помощта на нагледна икономическа добавена стойност;

5. отбелязва освен това, че повечето конкретни предложения, отправени в документа за размисъл, се отнасят до вече предприети мерки във връзка със съюза на капиталовите пазари и банковия съюз, като например създаването на Европейска схема за застраховане на депозитите (ЕСЗД), за която следва да се очаква споразумение преди края на 2019 г. с цел прилагане през 2025 г. КР изразява съжаление, че, напротив, на въпросите, свързани с ИПС, е било отделено място чак в края на документа за размисъл и че са представени единствено варианти, а не конкретни предложения, с които Комисията да се ангажира. Следователно документът за размисъл внася ограничен брой нови елементи спрямо доклада на четиримата председатели (декември 2012 г. (4)) и този на петимата председатели (юни 2015 г.) (5), както и редица резолюции на Европейския парламент, сред които резолюцията от 16 февруари 2017 г. относно бюджетен капацитет за еврозоната;

6. счита за приоритет укрепването на структурния растеж на всяка държава членка и насърчаването на създаването на условия за сближаване в рамките на еврозоната, така че тя да стане по-устойчива на сътресения вследствие на евентуални финансови кризи в бъдеще = Всъщност се налага изводът, че темповете на растеж на отделните държави членки като цяло се сближиха, но равнищата на доходите на глава от населението все още се различават значително. Впрочем ЕС страда от липса на конкурентоспособност в редица икономически сектори, липса на вътрешно търсене и ниски публични и частни инвестиции. В същото време буди тревога констатацията, че в крайна сметка реалната икономика изглежда не се възползва в голяма степен от паричната политика, тъй като производственият капитал е в застой, докато стойностите на финансовите и недвижимите активи се увеличават несъразмерно;

7. затова подкрепя стратегия за сближаване, която в допълнение към вече съществуващите европейски политики за укрепване на икономическото, социалното и териториалното сближаване, да се основава на следните предложения:

7.1. създаване на фискален капацитет на еврозоната, в това число компонент относно подготовката за присъединяването към еврозоната, за предприемането на стимулиращи мерки за макроикономическо и социално сближаване и устойчивост в контекста на глобализацията. В този контекст КР извежда на преден план необходимостта да се обърне по-голямо внимание на ролята на местните и регионалните власти в областта на данъчното облагане и във връзка с това отбелязва, че много от тях вече разполагат с фискални правомощия. Поради това е целесъобразно предложенията на равнището на ЕС да зачитат тези правомощия;

7.2. преобразуване на част от Европейския механизъм за стабилност (ЕМС) в непаричен интегриран европейски инструмент, за който да отговарят европейските институции и който да разполага с ясно определен мандат и с капацитет за отпускане и вземане на заеми в размер на 100—200 млрд. евро, и да позволява предприемането на краткосрочни и средносрочни интервенции в случай на неочаквана финансова криза и асиметрични сътресения;

7.3. установяване на кодекс за сближаване, допълнен от система от стимули за структурни реформи, чийто периметър следва да се определя в зависимост от тяхната европейска добавена стойност, и да позволява по-специално да се включат данъчното сближаване, мерките за активизиране на пазара на труда с помощта на обучение, цифровизацията и консолидираното социално сближаване, като се отчитат по-конкретно предизвикателствата, свързани с демографските промени. Във връзка с това КР привлича вниманието върху факта, че техническата помощ вече може да бъде подкрепяна посредством Програмата за подкрепа на структурните реформи (ППСР);

8. във връзка с това отправя отново призива си: — за изключване от счетоводния механизъм на ПСР на националното, регионалното или местното съфинансиране, реализирано в рамките на европейските структурни и инвестиционни фондове, какъвто вече е случаят при вноските в Европейския фонд за стратегически инвестиции; — за определяне на типология на равнището на ЕС за качеството на публичните инвестиции в отчетите на публичните разходи в зависимост от дългосрочния им ефект; — за преразглеждане на методологията за изчисляване на „структурния дефицит“, с цел да се вземат предвид характеристиките, присъщи на националните икономики, и структурните различия в публичните разходи; — за включване на показател за дела на инвестициите в таблицата с макроикономически показатели.

9. призовава за истинско демократично участие на Европейския парламент и за консултация с КР и социалните партньори преди приемането на специфичните за всяка държава препоръки в рамките на европейския семестър, по-специално за да се гарантира, че специфичните за всяка държава препоръки са в съответствие с принципа на субсидиарност и не са отправени въз основа на възможни макроикономически дисбаланси, основани само на националните данни, без отчитане на тяхната уместност в регионален и/или местен план.

10. призовава за укрепване на демократичното функциониране на еврозоната въз основа на засилената роля на Европейския и националните парламенти, по-специално по отношение на контрола на ЕМС и бъдещето му разширяване под формата на европейски фонд. КР обаче отхвърля идеята за създаване на нови парламентарни структури, тъй като Европейският парламент вече представлява парламентът на еврозоната, доколкото съгласно Договорите еврото е общата валута на Европейския съюз. От друга страна, по-нататък и при необходимост, при преразглеждането на Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), биха могли да се създадат процедури за гласуване в рамките на Европейския парламент, аналогични на тези, предвидени в член 138 от ДФЕС по отношение на Съвета, за да се отчете фактът, че членовете на ЕП могат да бъдат избирани в държави, които не са членки на еврозоната;

11. подкрепя сливането на функциите на председателя на Еврогрупата и на комисаря по икономически и парични въпроси с цел представляване на общия интерес на еврозоната в рамките на Еврогрупата;

12. подкрепя необходимостта на Еврогрупата да се предоставят официални правила за функциониране, които насърчават нейната прозрачност;

13. подчертава, че в съответствие с пътната карта, определена от Европейския съвет през декември 2012 г., ИПС трябва да бъде допълнен с истински социален стълб с цел заетостта и хармонизираните във възходяща посока социални стандарти да бъдат издигнати като макроикономически приоритети (6);

14. предлага четирите ръководни принципа, предложени от Комисията за задълбочаването на ИПС, да се допълнят с пети принцип — принос за устойчивото развитие и изпълнението на целите на Парижката конференция по въпросите на климата;

15. изразява отново убеждението си, че сегашният размер на бюджета на ЕС, който представлява едва 1 % от БВП, е недостатъчен, за да окаже макроикономическо антициклично въздействие на равнището на ЕС. КР изтъква обаче, че въпреки сравнително скромния си размер (0,37 % от брутния национален доход (БНД) на ЕС) европейските структурни и инвестиционни фондове (ЕСИ фондове) продължават да бъдат важен лост за стимулиране на местните инвестиции и за подпомагане на сближаването на икономиките на бъдещите 27 държави — членки на ЕС. По тази причина отправя искане политиката на сближаване за периода след 2020 г. да разполага с достатъчно средства, равняващи се поне на една трета от бъдещия бюджет на ЕС;

16. подчертава необходимостта от допълване на следващата финансова рамка на ЕС за периода след 2021 г. с нови видове собствени ресурси (7). Целта на настоящото предложение би трябвало да бъде подобряването на демократичното управление и разбираемостта на бюджета на ЕС, както и на ефективността на управлението на бюджета. Новите собствени ресурси биха могли, по-конкретно, да се основават на европейски данък за дружествата с обща консолидирана корпоративна данъчна основа (ОКООКД), както и на европейско данъчно облагане на печалбите и/или на оборота в сектора на цифровата икономика, данък върху финансовите трансакции и данък върху въглеродните емисии, насърчаващ ограничаването на емисиите на CO2, за които Комисията следва да представи предложения до пролетта на 2018 г., като продължение на съобщението си от 21 септември 2017 г.;

17. се противопоставя на създаването на фискален капацитет за еврозоната под формата на бюджетен ред за еврозоната в рамките на бюджета на ЕС, докато таванът на собствените ресурси остава определен на 1,23 % от БНД на ЕС. Всъщност интегрирането на фискалния капацитет на еврозоната в бюджета на Европейския съюз би означавало увеличаването му най-много с под 30 млрд. евро годишно, което изглежда съвсем недостатъчно за изпълнение на функциите, които планира Комисията, а именно: 1) подкрепа на структурните реформи; 2) стабилизираща функция; 3) предпазен механизъм за подкрепа (backstop) за банковия съюз и 4) инструмент за предприсъединителна помощ за държавите членки, които не използват еврото. Освен това сценарият за интегрирането на фискалния капацитет в бюджета на Европейския съюз не би премахнал риска от ефект на изместване (crowding out) по отношение на финансирането на политики на Съюза, като например ЕСИ фондовете;

18. счита, че преди въвеждането на инструменти за конвергенция с оглед на присъединяването на държави членки към еврозоната ще бъдат необходими разяснения относно техния обхват по отношение на ЕСИ фондовете, и по-специално Кохезионния фонд (8);

19. отбелязва, че в документа за размисъл се споменава възможността за укрепване на връзката между структурните реформи и бюджета на ЕС или чрез специален фонд за насърчаване на държавите членки да предприемат реформи, или обвързвайки отпускането на средства по структурните и инвестиционните фондове (изцяло или отчасти) с напредъка в изпълнението на конкретни реформи с цел засилване на сближаването. Провеждането на реформите ще бъде наблюдавано в рамките на европейския семестър. Във връзка с това КР припомня своето несъгласие с всяка форма на „обвързаност с макроикономически условия“, използваща ЕСИ фондовете като средство за възпиране или санкция. КР изразява безпокойство и от факта, че в процеса на европейския семестър на намаляването на националните публични дефицити се придава много по-голяма тежест като средство за ограничаване или намаляване на високото съотношение дълг/БВП, отколкото на мерките за повишаване на растежа. Накрая, КР изразява съжаление, че участието на местните и регионалните власти в управлението на европейския семестър е все още твърде незадоволително, независимо от факта, че над три четвърти от специфичните за всяка държава препоръки за 2017 г. са свързани с териториалните единици, а изпълнението им зависи от поднационалните равнища на управление;

20. счита, че споразумението на Съвета от февруари 2016 г. относно гъвкаво прилагане на ПСР следва да бъде потвърдено и в първичното право на ЕС. В този контекст КР припомня исканията си публичните инвестиции на местните и регионалните власти да не се отчитат в структурния дефицит за средносрочната бюджетна цел (СБЦ), определена в ПСР и фискалния пакт, и съфинансирането на ЕСИФ от държавите членки и местните и регионалните власти да не се включва в публичните структурни разходи. Всъщност този вид съфинансиране по дефиниция представлява инвестиции от общ европейски интерес и има доказан ефект на лоста за икономическия растеж (9);

21. подчертава, че за завършването на банковия съюз е важно да се разработи координиран подход на ЕС по отношение на необслужваните кредити (10), които в края на 2016 г. възлизат на близо 1 000 милиарда евро, което се равнява на около 6,7 % от БВП на ЕС и 5,1 % от общите банкови кредити, и по отношение на които се констатират много значителни различия в рамките на ЕС с проценти между 1 % и 46 %, в най-различни икономически сектори. Ето защо КР подкрепя одобрения от Съвета на 11 юли 2017 г. план за действие, който има за цел да разреши проблемите, свързани с необслужваните кредити в банковия сектор, чрез редица инициативи в областта на банковия надзор, реформа на рамките за несъстоятелност и събирането на дългове, развитието на вторични пазари за необслужваните кредити и преструктурирането на банковия сектор;

22. изразява съмнения относно предложението за създаване на секюритизирани финансови продукти, които биха могли да се емитират от търговска организация или институция, които да закупуват портфейл от суверенни облигации от еврозоната и да емитират собствени облигации, обезпечени от този портфейл (sovereign bond-backed — SBBS), съпоставими с американските съкровищни облигации. Разбира се, тези ценни книжа биха позволили да се прекъсне връзката между банките и държавата емитент и да се премахне „привилегированият“ статут на държавните облигации, като същевременно се избягват споделянето на дълга и моралният риск. В същото време техниката на секюритизацията позволява на банките да разпределят финансови рискове между нерегулирани финансови участници. От друга страна има опасност SBBS да увеличат лихвения диференциал между държавните облигации (спред) в период на икономически стрес.

Брюксел, 30 ноември 2017 г. Председател на Европейския комитет на регионите Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Като последващо действие във връзка със своята резолюция, озаглавена „Бяла книга на Европейската комисия относно бъдещето на Европа — Размисли и сценарии за ЕС-27 до 2025 г.“, приета на 12 май 2017 г., КР започна консултация относно процеса за размисъл и ще представи заключенията от тази консултация в становище, което ще бъде прието в средата на 2018 г.

(2) Вж. стр. 34 и 35 от последното издание на Стандартен Евробарометър 87 от пролетта на 2017 г.

(3) Вж. eupinions #2016/4: „A European Finance Minister with Budget Autonomy? Need for reforms of the Eurozone and their potential, given public opinion in Europe“ („Европейски финансов министър, разполагащ с финансова независимост? Необходимост от реформи на еврозоната и техният потенциал с оглед на общественото мнение в Европа“), Фондация Bertelsmann.

(4) www2.consilium.europa.eu/media/26303/132585.pdf.

(5) http://www.consilium.europa.eu/bg/policies/emu-report-2015/.

(6) Вж. становището на КР относно „Съобщение на Комисията „Укрепване на социалното измерение на ИПС“, COM(2013) 690, изготвено от Jean-Louis Destans (FR/ПЕС), прието на 31 януари 2014 г., ECOS-V-050. Освен това на 11 или 12 октомври 2017 г. КР ще приеме становище, изготвено от Mauro D’Attis (IT/ЕНП), относно „Предложение за междуинституционална прокламация относно европейския стълб на социалните права и документ за размисъл относно социалното измерение на Европа“, SEDEC-VI/027.

(7) Вж. параграф 35 от становището относно „Фискален капацитет и автоматични стабилизатори в Европейския паричен съюз“, изготвено от Carl Fredrik Graf (SE/ЕНП) и прието на 7 февруари 2017 г.

(8) Вж. параграф 35 от становището относно „Фискален капацитет и автоматични стабилизатори в Европейския паричен съюз“, изготвено от Carl Fredrik Graf (SE/ЕНП) и прието на 7 февруари 2017 г.

(9) Вж. параграфи 52 и 54 от становището относно „Преодоляване на недостига на инвестиции: как да се справим с предизвикателствата“ от 8 февруари 2017 г., изготвено от Markku Markkula (FI/ЕНП).

(10) Необслужваните кредити са банкови заеми, при които се наблюдава забавено погасяване или които няма вероятност да бъдат погасени, без да се наложи продажба на обезпечението. Продължаващите високи нива на необслужвани кредити пораждат проблем, тъй като представляват пречка за рентабилността на банките, поради свързаните с тях по-високи административни разходи и разходи за финансиране. Нуждите от финансиране изчерпват собствения капитал на банките и тези кредити представляват риск за жизнеспособността на банките с високи равнища на необслужвани кредити.