BG Официален вестник на Европейския съюз C 128/41

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Външното измерение на обновената Лисабонска стратегия“

(становище по собствена инициатива)

(2010/C 128/08)

Главен докладчик: г-н Luca JAHIER

На 26 февруари 2009 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността, да изготви становище по собствена инициатива относно

„Външното измерение на обновената Лисабонска стратегия“.

На специализирана секция „Икономически и паричен съюз, икономическо и социално сближаване“ (Обсерватория на Лисабонската стратегия) беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос.

С оглед естеството на работата, на 457-ата си пленарна сесия, проведена на 4 и 5 ноември 2009 г. (заседание от 4 ноември), Европейският икономически и социален комитет определи за главен докладчик г-н JAHIER и прие настоящото становище със 177 гласа „за“, 1 глас „против“ и 7 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1. Лисабонската стратегия за растеж и работни места е обект на сериозно преразглеждане за следващите десет години, което включва и дискусия относно нейното външно измерение.

1.2. Европа просперира най-вече благодарение на отварянето си към останалия свят. Тя извлича икономически предимства от това, но и ползи от гледна точка на обмена на култура и знания, както и от признаването на европейските ценности по целия свят. ЕС е водещ износител и вносител на стоки и услуги, вторият най-голям източник и приемник на преки чуждестранни инвестиции, както и най-големият донор в света на помощи за развитие. Освен това еврото е втората международна валута. Следователно, от геостратегическа гледна точка ЕС е заинтересован да развива своята външна програма, така че да насърчава и защитава интересите на своите 500 милиона жители, но и да поема отговорността си в решаването на световните проблеми, и да допринася за определянето на високи стандарти в управлението на глобализацията.

1.3. Търсенето на амбициозно, балансирано и справедливо многостранно споразумение за по-широко либерализиране на търговията и постепенното отваряне на пазарите в регулирана рамка бяха важен приоритет през изминалото десетилетие. По-специално инициативата „Global Europe“ („Глобална Европа“) от 2007 г. беше пряко свързана с обновената Лисабонска стратегия.

1.4. Предизвикателствата, наложени от появата на новите световни сили и от международната финансова и икономическа криза, показват по-ясно новия геополитически характер на глобализацията и следователно необходимостта Европа да се сдобие с обновена, по-последователна и ефективна обща външна стратегия. Европа се нуждае от нова визия за своята роля на световната сцена, която да отчита, от една страна, геостратегическите реалности като историческото и географското ѝ положение, сигурността на доставките на суровини и енергия и развитието на новите, все още бедни пазари, а от друга - способността ѝ да допринесе за разрешаването на световни проблеми като сигурността, изменението на климата, бедността и международната миграция, развивайки печелившите ценности на своята социална пазарна икономика, към които целият свят проявява голям интерес.

1.5. Един подходящ план за действие на ЕС следва да е насочен към засилване на присъствието и ролята на Европа в новите реалности на глобализацията чрез:

— развиване на външните политики на ЕС и външните аспекти на другите политики на Съюза в съответствие със структурна логика, засилвайки общата последователност на политиките и повишавайки единодействието на държавите-членки;

— осигуряване на балансирано отваряне на пазарите чрез приключване на кръга преговори от Доха и осъществяване на структуриран диалог с ключовите партньори на ЕС;

— укрепване на ролята на ЕС като международна регулаторна сила и провеждане на международна политика, основана на насърчаването на правата;

— укрепване на международното измерение на еврото;

— определяне на целта за изграждане на широка зона на привилегировано развитие и икономически растеж, която би могла да се нарече „Европа и Африка – съюз за съвместно развитие“ и да включва бързото завършване на разширяването на Съюза, политиката на съседство и Съюза за Средиземноморието, както и засилено партньорство с Африка.

1.6. Профилът и последователността на този план за действие на ЕС биха могли да се подобрят, ако бъдат постепенно развити в по-широкия контекст на външната политика, както предвижда Съюзът.

1.7. За да може ЕС по-добре да развие своята външна програма и да гарантира широк политически консенсус по този толкова амбициозен и категоричен проект, е необходимо решително да бъде засилена ролята на социалните партньори и на организираното гражданско общество, както в Европа, така и в трети страни.

1.8. Европейският икономически и социален комитет (ЕИСК) разполага с всички инструменти, за да играе все по-значителна роля в консолидирането и развитието на системи на участие, предназначени за мониторинг и за активно приобщаване на гражданското общество, почти навсякъде по света. Впрочем този аспект е отличителен знак на европейския социален модел, оценяван в целия свят.

2. Въведение

2.1. Днес Европа е първата международна икономическа сила с единен пазар от 500 милиона жители, ненадмината търговска сила и с еврото като втора международна валута. За ЕС да се създаде печеливша за всички перспектива в системата на международните отношения е не само въпрос на поемане на отговорностите, произтичащи от силата на Съюза, но и гарантиране на развитието на външните икономически и геостратегически интереси, които са от жизнено значение за успеха на модела на ЕС - модел, който е най-отворен и с най-високи социални и екологични стандарти в света.

2.2. Следователно, за да си осигури продължителен растеж, качествена заетост и устойчиво развитие, които са целите на Лисабонската стратегия, съществува все по-голяма необходимост ЕС да укрепва своята външна програма.

2.3. Лисабонската програма беше приета през 2000 г. и преразгледана през 2005 г., но едва от 2007 г. беше включен въпросът за външното ѝ измерение. В заключенията на пролетния Европейски съвет от 2008 г. може да се прочете: „Ето защо ЕС следва да продължи усилията си да дава насока на глобализацията чрез засилване на външното измерение на обновената Лисабонска стратегия“ (1).

2.4. В тези заключения се подчертават също следните приоритетни области:

— насърчаване на свободната търговия и отворения подход и запазване на водещата роля в тази област;

— подобряване на многостранната система на търговия, като продължава да се стреми към амбициозно, балансирано и широкообхватно споразумение на преговорите в Кръга за развитие от Доха;

— сключване на амбициозни двустранни споразумения с важни търговски партньори и по-нататъшно увеличаване на усилията за интеграция със съседни страни и страни кандидатки чрез развиване на общо икономическо пространство;

— осигуряване на надежден достъп до енергия и стратегически суровини;

— утвърждаване на съществуващите икономически отношения и развиване на взаимноизгодни стратегически партньорства с нововъзникващите икономически сили в контекста на лоялна конкуренция;

— насърчаване на сътрудничеството в регулирането, сближаване на стандартите и уеднаквяване на правилата, както и повишаване на ефективността на системата за прилагане на правата върху интелектуалната собственост в борбата срещу подправянето.

2.5. В неотдавнашния дебат относно инструментите за външни действия на Европейския съюз най-сетне бяха предвидени (2):

— по-широк подход на външните действия на ЕС, който да обединява ОВППС, търговията и политиките на сътрудничество с външното отражение на вътрешните политики на ЕС (3);

— ново поколение европейски програми за сътрудничество и развитие, основани на „Европейския консенсус“ (4) и партньорството ЕС-Африка от ноември 2007 г (5).;

— нов подход в търговските политики, който поставя акцент включително върху двустранните и регионалните преговори.

3. Външно измерение, което вече съществува …

3.1. Приоритетът на изминалото десетилетие бяха постигането на амбициозно, балансирано и справедливо многостранно споразумение за по-широко либерализиране на търговията и постепенното отваряне на пазарите с цел увеличаване на сферите на конкуренция за европейските предприятия, като по този начин се създават нови възможности за растеж и развитие.

3.2. Световната търговска организация (СТО) беше определена като основата за разрастване на търговията в условията на регламентирана система и на многостранна рамка. Програмата за развитие от Доха беше съществен приоритет за Комисията.

3.3. Трудностите при преговорите от Доха и по-специално тяхното преустановяване през юли 2006 г. принудиха ЕС да извърши съществен преглед чрез съобщението на Комисията „Глобална Европа: конкурентоспособна в световен мащаб – Принос към стратегията на ЕС за растеж и работни места“ (6), одобрено от Съвета през април 2007 г.

3.4. Предложената стратегия, свързана с обновената Лисабонска стратегия от 2005 г., потвърждава и засилва общата цел за все по-глобална и интегрирана външна търговска политика, насочена както към привличане на нови инвестиции и създаване на партньорства, така и към гарантиране на все по-отворени пазари в целия свят. Наред с класическия и приоритетен инструмент на многостранните преговори, тя предвижда ново поколение двустранни и регионални споразумения (7), като продължава да се стреми към премахване на нетарифните и нормативните бариери и към постепенно и съществено сближаване на законодателството.

3.5. В съобщение относно външните аспекти на Лисабонската стратегия (8) от декември 2008 г. Комисията най-сетне отново даде ход на целта за приключване на многостранните търговски преговори, както и за благоприятстване на регулаторното сътрудничество и партньорството за достъп до пазарите.

3.6. ЕИСК изготви две становища по темата (9), като подчерта, че:

— приключването на цикъла преговори от Доха следва да остане стратегически приоритет, в рамките на който двустранните споразумения могат да привнесат добавена стойност;

— е необходимо да се отдава по-голямо внимание на последствията от отварянето на пазарите върху определени зони и групи от населението и следователно по-голямо значение на социалната справедливост и насърчаването на достойния труд;

— има нужда от включване и в двустранната рамка на други аспекти, чието значение нараства на световната сцена, като екологични, енергийни, културни, миграционни аспекти и аспекти на световното управление.

4. … но което все още е твърде недостатъчно

4.1. Нови предизвикателства

4.1.1. ЕС е изправен пред нови предизвикателства:

— нарастващата конкуренция от страна на нововъзникващите икономики и растежът на световните сили от Азия;

— изменението на климата и енергетиката;

— последиците за ЕС и неговите съседи от разширяването до 27 държави-членки;

— завръщането на кризата с изхранването;

— осъзнаването на нарастващия геополитически характер на глобализацията, който вече несъмнено е надхвърлил икономическото измерение;

— и накрая, избухването на международната финансова и икономическа криза.

4.1.2. Тези предизвикателства разкриват необходимостта от по-последователна и ефективна външна стратегия, с цел да се преодолее нарастващата разлика между икономическата сила на ЕС и неговото засега твърде слабо влияние върху сложните и всеобхватни проявления на глобализацията. ЕС ще трябва в същото време да защитава интересите си и да утвърждава ценностите си.

4.1.3. Последиците от световната финансова и икономическа криза без съмнение ще се усещат далеч след 2010 г. Значението на международния въпрос и начините за допринасяне за неговото пренасочване ще бъдат от решаващо значение за всяка бъдеща стратегия за растеж и работни места във всяка част от света. Начинът, по който всеки регион ще се позиционира в този процес, е важен за бъдещето на всеки един и на всички региони заедно. Това засяга преди всичко Европа, тъй като тя е най-отворената икономическа зона в света и следователно е зависима от вноса и износа в по-голяма степен от другите.

4.1.4. Настоящата криза окончателно опроверга постулата за международното разделение на труда, според който на основните нововъзникващи икономики се пада добива и преработването на суровини и конкуренцията въз основа на разходите, като единствено европейските страни и останалите основни развити страни развиват дейности с висока добавена стойност, базиращи се на научноизследователска дейност, иновации, услуги и квалифицирана работна ръка.

4.1.5. Неотдавнашните процеси в икономическото развитие на БРИК (Бразилия, Русия, Индия и Китай) като нарастването на броя на патентите, размерът на преките чуждестранни инвестиции (ПЧИ) от Европа, нарастването на ПЧИ от нововъзникващите икономики към ЕС и утвърждаването на държавни инвестиционни фондове, всичките с произход от страни извън ОИСР, са сигнали за бързи промени в структурата на световната икономика, на които Европа трябва да реагира по подходящ начин.

4.1.6. На последно място, актуалното разработване в други части на света на платформи, които също се концентрират върху стратегията за иновации и знания, показва, че начините за изход от икономическата криза могат да очертаят един доста по-подробен сценарий за бъдещето, основаващ се на регионални блокове, които се характеризират с висока степен на интеграция и са в по-голяма конкуренция по между си, като във всеки от тях биха могли да се образуват нови форми на разделение на труда и на социално-икономически дисбаланс.

4.2. Новаторско и амбициозно предизвикателство

4.2.1. ЕС многократно показа, че е в състояние, с дипломатически средства и посредством инструмента на постигнатия чрез преговори консенсус, да оказва влияние в международен контекст, в който действат други още по-разнообразни участници, като успява понякога да даде решаващ принос за благосъстоянието на важни райони по света (вж. тридесетгодишното сътрудничество със страните от АКТБ и самата политика на разширяване на Европейския съюз).

4.2.2. Освен това ЕС допринесе за изграждането на изключително подробна рамка на регионални, секторни споразумения и споразумения за комплексно сътрудничество. В миналото това беше рамката за преговори в СТО, а понастоящем протича във връзка с новия действащ процес в сферата на Г8/14 и Г20 за определяне на една още по-обвързваща рамка от правила и инструменти за международните финанси, в това число и ролята на МВФ и на Световната банка.

4.2.3. Дискусионната рамка по външната политика, която първоначално беше свързана с търговската политика, а след това с енергийните и климатичните предизвикателства, понастоящем обхваща все по-широки области като миграционните политики и въздействието на глобализацията в социалната (Фонда за приспособяване и основните трудови стандарти), екологичната (Протокола от Киото, но и устойчивата икономика), промишлената (интелектуалната собственост, но и държавни инвестиционни фондове), политическата (разширяване на ЕС и политиките на съседство) и дипломатическата сфера. Могат да се споменат и ролята на еврото, отражението на ОВППС и на ЕПСО върху нарастването на международната роля на ЕС, както и възможното включване в европейската стратегия за сигурност на въпроса за стратегическите за Европа продукти и интереси, както вече се практикува от други световни икономически сили.

4.2.4. От изложеното по-горе става много ясно, че е все по-трудно всички тези аспекти да бъдат включени в Лисабонската стратегия, тъй като това би довело до нейното изопачаване.

4.2.5. Въпреки това тяхното значение все по-определящо за гарантиране на пълното постигане на целта, заради която възниква самата стратегия, а именно да се даде европейският отговор на процесите на глобализация.

4.2.6. От друга страна, голяма част от тези външни политики на ЕС се основават най-вече на консолидирани практики с висока степен на интеграция, независимо дали са политики на Общността или политики, провеждани съвместно от ЕС и държавите-членки. Може би те все още не са достатъчно координирани помежду си или са лишени от завършена обща стратегическа визия, но все още могат да се развиват и да упражняват значително въздействие и във всеки случай то е много по-голямо, отколкото въздействието на отделните държави-членки и на много други вътрешни политики на самия ЕС.

4.3. Към обновена външна стратегия на Европейския съюз

4.3.1. В този случай би било по-подходящо да се говори за „външен компонент на една европейска стратегия за глобализацията след 2010 г.“ в тясно сътрудничество и интеграция с вътрешния компонент, представен от развитието на настоящата Лисабонска стратегия за растеж и работни места, но по-силен поради своята автономност и разполагащ с нова и по-обвързваща стратегическа цел (10).

4.3.2. Европа се нуждае от нова визия за своята световна роля и от подходящ план за действие, които да са на висотата на предизвикателствата на ХХI век и да се основават на системата от ценности, присъщи за ЕС, така че да могат да бъдат популяризирани и разбрани от европейските граждани и заинтересовани страни, обсъждани с основните световни партньори и представяни на международните форуми.

4.3.3. Тази визия, насочена към перспектива за напредък и създаване на качествени работни места, съответстваща на логиката на устойчивото развитие и способна да насърчава създаването на общества, които приобщават, на открити икономики и мирни отношения, трябва също да бъде ориентирана към глобална и дългосрочна логика. ЕС следва да отчита в по-голяма степен геостратегическата реалност по отношение на собствената историческа и географска роля, необходимостта от сигурност на доставките на суровини и енергийни ресурси (11) и неизбежното развитие на нови, все още бедни пазари.

4.3.4. Важен принос за разработването на тази визия се предоставя и от краткия, но ефикасен документ на Комисията, изготвен за срещата на високо равнище в Hampton Court през октомври 2007 г. и озаглавен „Европейският интерес – постигане на успех в ерата на глобализацията“ (12). През същата година ЕИСК също изрази подобно мнение (13).

4.3.5. Обновената Лисабонска стратегия за периода след 2010 г. би следвало да се придружава от нов, по-стратегически аспект на външните действия на ЕС, с цел да се изгради и развие мястото и ролята на Европа в новия сценарий на глобализацията.

4.3.6. За тази цел, засилвайки и допълвайки насоката, очертана в заключенията на Съвета от март 2008 г., е необходимо да се изготви точен и структуриран план за действие в четири взаимно допълващи се и свързани равнища, както следва:

— да се гарантира балансирано отваряне на пазарите и развитието на международната търговия на стоки и услуги, като се вземат мерки за осигуряване на сигурен и устойчив достъп на Европа до ресурсите, които са от стратегическо за нея значение;

— да се активизира икономическият диалог с всички основни партньори, в рамките на един многостранен подход, и да продължи укрепването на международната роля на еврото;

— да се изтъква ЕС като „международна регулаторна сила“, която насърчава повишаването на стандартите в промишлената, екологичната и социалната сфера, както и по отношение на условията на „достоен труд“, обществените поръчки и интелектуалната собственост, допринасяйки за определяне на нови правила на финансовите пазари и за управление на международната икономика както на многостранно, така и на регионално равнище;

— да се възобновят трите основни политики за външно развитие на ЕС: завършване на разширяването, политика на съседство и Съюз за Средиземноморието, ново партньорство с Африка в рамките на АКТБ. По този начин се ангажираме с изграждането на широка зона за привилегировано развитие с цел постигане на съвместен икономически растеж, която вече беше наречена Евро-Африка (14) и в която ЕС би трябвало да се стреми да изпълнява водеща геостратегическа роля.

4.3.7. Значението, което се отдава на външното измерение, ще бъде сигнал, че ЕС възнамерява да навлезе в нова политическа фаза в процеса си на обединяване, насочен към развитието на системата на ЕС от отношения с останалия свят, черпейки от него нова енергия и ресурси, за да гарантира по-доброто постигане на европейския модел на социалната пазарна икономика и по този начин на мирния бъдещ напредък на своето население. Тук става дума за един вид изпълнение на предпоставките, залегнали в основата на процеса на създаване на Европейския съюз, където - от декларацията на Шуман до преамбюла на Римския договор - двата аспекта на европейския проект, вътрешен и външен, бяха тясно свързани и взаимно зависими.

5. Няколко по-конкретни предложения

5.1. Повече съгласуваност и проактивност на общите политики

— Дейността на ЕС, насочена към реформиране на многостранната система и подобряване на основните правила за глобализацията, изисква двупосочен процес на съгласуваност между външните и вътрешните политики на ЕС и много по-силна координация с държавите-членки.

— Насърчаването на социалното регулиране, преговорите между социалните партньори и универсалните системи за социална защита трябва да представляват основна ос на политиките за развитие и на мандатите за водене на преговори на Европейския съюз.

— Всички външни дейности на Европейския съюз би трябвало да включват сред своите приоритети развитието на образованието и обучението, основните трудови стандарти, развитието на социалната защита, равенството между мъжете и жените и интеграцията на категориите в най-неблагоприятно положение (хора с увреждания, етнически малцинства и т.н.).

— ЕС следва да се отличи с изпълнението на поетите ангажименти. Това се отнася по-специално до целта 0,7 % от БВП да се предоставя за помощи в полза на развитието и до постоянно изтъкваното призвание на ЕС да предоставя резултатите и инструментите от напредъка си на разположение на други народи и региони. Един конкретен ангажимент за съживяване на партньорството между Африка и Европейския съюз е от решаващо значение.

— Едно значително увеличаване на ресурсите и инвестициите, предназначени за развиващите се страни, в рамките на бъдещото споразумение от Копенхаген от декември 2009 г., може да представлява изключителна възможност за развитие и съвместен напредък. Така новата Лисабонска стратегия може да предостави рамка за извършването на научноизследователска дейност, иновации, инвестиции и натрупването на знания, имащи за цел поддържането на нов„зелен растеж“в световен мащаб.

— Необходимо е по-високо равнище на мониторинг и прозрачност на търговските преговори, както и засилване на участието на гражданското общество в тази система от външни отношения и преговори.

— ЕС трябва да насърчава регионалната интеграция и да продължи да бъде водещ пример за другите участници. Макрорегионите са реалност, която непрекъснато се разширява и задълбочава, а Европа може и трябва да играе важна роля включително в развитието на вътрешнорегионалното сътрудничество, което освен либерализиране на търговията трябва да включва и сътрудничеството за развитие, политическия диалог и културното сътрудничество.

— Като се има предвид предизвикателството, свързано с продоволствената сигурност, в перспективата на цялостното прилагане на основното право на човека за здравословно, безопасно, подходящо и устойчиво хранене (15), е целесъобразно да се предвиди преразглеждане на настоящите мандати за водене на преговори, като се признава специфичният характер на селскостопанските продукти и се предвиждат подходящи мерки за запазване на асиметричните условия на производство и на съответните пазари, за да се даде силен тласък за сключването на основните търговски споразумения в други области, като се започне със СИП.

— Като се има предвид критерият„търговски потенциал“, който обединява темпа на растеж на всеки регион и размера на съответните пазари, освен регионалните споразумения със страните от АКТБ, е добре да бъдат продължени и подновени двустранни и регионални споразумения с: Асоциацията на страните от Югоизточна Азия (АСЕАН), Корея, Индия, Русия, Меркосур и страните от Съвета за сътрудничество в Персийския залив.

— На Китай следва да се отдава специално приоритетно значение както поради факта, че там ЕС има важни офанзивни и дефанзивни интереси, които предоставят значителни възможности за преговаряне, така и заради постоянното развитие на взаимоотношенията и цялостната геополитическа логика.

— Трябва да се отдава по-голямо значение на двустранните отношения със Съединените щати, Япония и Канада, които са съответно на първо, трето и осмо място по отношение на търговския потенциал. Трябва да се даде нов тласък на рамката на трансатлантическите отношения, с цел да се намалят конфликтните елементи и да се оптимизира синергията чрез все по-голямо сближаване на институциите и политиките (16).

— Като се има предвид възможното разширяване на обхвата на Икономическия и паричен съюз през следващите години, еврото би могло да изиграе по-важна роля като силна валута със световно значение – факт, който ще изисква неизбежно укрепване на начините за единно представителство на международните икономически и финансови форуми.

5.2. Повече инструменти за управление и за секторните политики

— В рамките на един по-широк подход при външните действия на ЕС е необходимо да се включи и външното измерение на политики като тези в областта на научноизследователска дейност, околната среда, образованието и заетостта.

— В настоящия контекст следва да се определи по-точно ограничена група от европейски комисари, натоварени с ясната задача да направляват всички външни политики на ЕС (търговска политика, политика на развитие, миграционна политика, външни аспекти на политиките на конкуренция и на вътрешния пазар, енергийна дипломация и т.н.) – група, която може да демонстрира по-видимо, единно и колективно представителство на ЕС в чужбина и в основните международни организации. Бързото влизане в сила на Договора от Лисабон и новата роля на върховния представител за общата външна политика и политиката на сигурност ще могат да гарантират благоприятно развитие в бъдеще.

— В очакване да се осъществи перспективата за обединено представителство на ЕС в основните международни институции (Бретънудската система, Г8/14 и Г20), държавите-членки на ЕС би трябвало да сформират по-сплотени групи в отделните институции или на срещите на високо равнище, за да координират систематично съответните си позиции и по възможност да изразяват единни възгледи.

— Неотложно необходимо е ЕС да бъде представян в чужбина от съвместни търговски представителства, които могат да засилят цялостното стратегическо присъствие на Европа, по-специално в отношенията с основните търговски партньори на ЕС.

— ЕС трябва да увеличи подкрепата си за процеса на интернационализиране на своите предприятия, по-специално що се отнася до способността им да навлизат в различните пазари и да се адаптират към тяхната среда и динамика.

— ЕС трябва да полага усилия с цел СТО да включи сред своите приоритети правата на работниците, индустриалното развитие, създаването на работни места за достоен труд и екологичното измерение. По подобен начин и международните финансови институции би трябвало да отдават приоритетно значение на насърчаването на достойния труд и на устойчивото развитие.

— Мултинационалните европейски предприятия трябва да бъдат стимулирани да насърчават, в съответствие с европейската концепция за корпоративна социална отговорност, социалния диалог в предприятията и в секторите в различните чужди страни, в които извършват дейността си. Следва да се оценят добрите практики, които вече се прилагат от редица европейски предприятия въз основа на ръководните принципи, приети от ОИСР и основани на социалните стандарти на МОТ, както и всички останали инициативи, предприемани от широк кръг участници от неправителствения сектор и социалната икономика в областта на образованието, здравеопазването и насърчаването на по-добри условия на живот и труд.

— ЕС трябва да разработи проактивни и глобални миграционни политики, които да улесняват съвместното развитие на страните на произход и страните, приемащи мигрантите, с особен акцент върху борбата срещу трафика на хора, върху изтичането на мозъци и върху паричните преводи на мигрантите, които понастоящем представляват значителни финансови потоци (17).

— Нарастващата роля на държавните инвестиционни фондове в световната икономика и преобладаващият дял на правителствата в нововъзникващите икономики, които създават такива фондове, без съмнение представляват голяма възможност за основните развити икономики и за възстановяването на международната икономика, но представляват и геополитически риск по отношение на загубата на водещи позиции в стратегически за ЕС сектори и технологии. Необходимо е ЕС да определи координирана собствена позиция въз основа на задълженията и разпоредбите на действащите договори, но и по-точна и споделена позиция по въпроса за защитата на „националния интерес“, който би трябвало все повече да се разбира като „европейски интерес“.

— Следва да се оценяват в по-голяма степен специфичните компетенции на Европейския технологичен институт в различните партньорства, по-специално що се отнася до възможното разширяване към страни извън Европа на сътрудничеството в рамките на „Общностите на знанието и иновациите“ (мрежи за високи постижения между висши учебни заведения, научноизследователски институти, предприятия и други заинтересовани страни).

5.3. По-голямо участие на социалните партньори и на организациите на гражданското общество

— Необходимо е по всякакъв начин да се благоприятстват търсенето и формулирането на общи стратегии на европейското гражданско общество за посрещане на предизвикателствата на глобализацията и шансовете, които тя предоставя, в диалог с основните икономически и социални партньори на ЕС. Повишаването на значението на националните ИСС и на сродните организации, както и на основните мрежи и европейски организации на социалните партньори, на организираното гражданско общество и на социалната икономика, може да благоприятства един по-цялостен процес на възприемане и оценяване на добрите практики.

— ЕС трябва да насърчава по-широкото участие и диалога със социалните партньори и партньорите от гражданското общество в трети страни, с цел да се повиши популярността и съгласуваността на политиките на ЕС в сферата на търговията, развитието и външните отношения като цяло. В частност става въпрос за установяване на системи за структуриран и постоянен диалог с организациите, които работят за регионална и международна интеграция, като се благоприятства също така признаването на представителните консултативни органи на организираното гражданско общество в сферата на търговските споразумения и споразуменията за асоцииране.

— Създадената от ГД „Търговия“ контактна група на гражданското общество, която работи успешно от няколко години, е добра практика, която трябва да се насърчава.

— ЕИСК прогресивно изгражда структурирана система от отношения (18) , която представлява важна база в междуинституционалния диалог за постепенното развитие на активно участие на гражданските общества на всички райони по света. ЕИСК смята, че може да изиграе активна роля в сферата на мониторинга, каквато вече има в няколко конкретни случая като институционалните задачи, предвидени в Споразумението от Котону със страните от АКТБ, смесените консултативни комитети с различни страни в процес на присъединяване към ЕС, извършената дейност в рамките на Евромед и Меркосур. Документите, становищата и заключителните декларации, които се изготвят всяка година в резултат на множеството срещи, организирани от ЕИСК в рамките на тази система, представляват важен източник за анализ и предложения на демокрацията на участието за цялата сфера на външните отношения на ЕС.

— Освен това ЕИСК би могъл да предвиди специални семинари или други периодични срещи за консултиране с икономическите и социалните групи в заинтересованите страни и региони, по време на кръглите маси и на различните срещи, които вече се провеждат, с цел да се сравняват различните стратегии, прилагани в отделните зони и региони на света и да се обменят добрите практики, като по този начин се допринесе за по-доброто определяне на външните действия на Европейския съюз, за бъдещото развитие на Лисабонската стратегия след 2010 г., както и за разработването на стратегиите на различните му партньори.

Брюксел, 4 ноември 2009 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI

(1) Точка 12 от заключенията на председателството (13-14 март 2008 г.).

(2) Maria Joao Rodrigues „Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda“ („Европа, глобализацията и Лисабонската програма“), Institute for Strategic and International studies, 2009 г.

(3) СОМ(2006) 278 окончателен и COM(2007) 581 окончателен.

(4) COM(2005) 311 окончателен.

(5) ОВ C 77, 31.3.2009 г., стр. 148.

(6) COM(2006) 567 окончателен.

(7) Последните вече са предвидени в рамките на Споразумението от Котону със страните от АКТБ за осъществяване на 6 регионални споразумения за икономическо партньорство (СИП).

(8) COM(2008) 874 окончателен.

(9) ОВ C 175, 27.7.2007 г., стр. 57 и ОВ C 211, 19.8.2008 г., стр. 82.

(10) Вж. заключенията на групата на Laurent Cohen Tanugi, която изготви подготвителния доклад за френското председателство на ЕС през второто полугодие на 2008 г. (www.euromonde2015.eu).

(11) ОВ C 27 от 3.2.2009 г., стр. 82, ОВ C 277, 17.11.2009 г., стр. 92; и Становище на ЕИСК относно Енергетиката и изменението на климата като неразделна част от изменената Лисабонска стратегия (виж стр. 36 от настоящия брой на Официален вестник).

(12) COM(2007) 581 окончателен, цитиран по-горе.

(13) ОВ C 175, 27.7.2007 г., стр. 57.

(14) Вж. A. RICCARDI, по повод награждаването му с наградата „Карл Велики“ на 21 май 2009 г. в гр. Аахен.

(15) Вж. доклада на специалния докладчик на ООН относно правото на прехрана г-н Olivier De Schutter „Цикълът от Доха няма да предотврати нова продоволствена криза“ (9 март 2009 г.).

(16) ОВ C 228, 22.9.2009 г., стр. 32.

(17) ОВ C 120, 16.5.2008 г., стр. 82 и ОВ C 44, 16.2.2008 г., стр. 91.

(18) Вж. работната програма на специализирана секция „Външни отношения“ на ЕИСК, http://eesc.europa.eu/sections/rex/index_fr.asp.