Предложение за ДИРЕКТИВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2013/36/ЕС и 2009/110/ЕО и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */





ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ 1. Контекст на предложението Основания и цели на предложението Пазарът на електронни плащания в Европа крие големи възможности за иновации. През последните години потребителите съществено промениха платежните си навици. В допълнение към все по-честите плащания с кредитни и дебитни карти, увеличаването на търговия и нарасналата популярност на смарт телефоните проправиха пътя за появата на нови средства за разплащане. Ползите от по-голямата пазарна интеграция и намалената разпокъсаност на пазара на европейски равнище са съществени. Настоящата инициатива ще позволи на потребителите и търговците да се възползват изцяло от вътрешния пазар на ЕС, по-специално от електронната търговия. Целта на предложението е да спомогне за развитието на европейски пазар за електронни плащания, който ще даде възможност на потребителите, търговците на дребно и другите участници на пазара да се възползват изцяло от вътрешния пазар на ЕС в съответствие със стратегията „Европа 2020“ и Програмата в областта на цифровите технологии. Такава задълбочена интеграция придобива все по-голямо значение, тъй като светът преминава от традиционната търговия към цифрова икономика. За постигането на тази цел и за насърчаване в по-голяма степен на конкуренцията, ефективността и иновациите в областта на електронните плащания, следва да се установи правна яснота и хармонизирани конкурентни условия, което да доведе води до понижаване на разходите и цените за потребителите на платежни услуги, до по-голям избор и прозрачност на платежните услуги, да способства за предоставянето на новаторски платежни услуги и да гарантира сигурни и прозрачни платежни услуги. Тези цели ще бъдат постигнати чрез актуализиране и допълване на действащата уредба за платежните услуги; чрез въвеждане на правила, които увеличават прозрачността, иновациите и сигурността в областта на платежните услуги на дребно и подобряват съгласуваността между националните правила, като се отделя специално внимание на основателните нужди на потребителите. Предложените мерки имат за цел да направят това по технологично неутрален начин, който ще продължи да отговаря на нуждите въпреки бъдещото развитие на платежните услуги. Настоящото предложение предвижда и отменя на Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (т.нар. Директива за платежните услуги или ДПУ)[1], с която се полагат основите на хармонизирана законодателна рамка за създаването на интегриран пазар на плащанията, като по този начин се подобрява равнопоставеността и достъпността на действащата уредба за плащанията за всички заинтересовани страни. В момент, когато разграничението между платежните институции (уредени от разпоредбите на ДПУ) и институциите за електронни пари (уредени в Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[2] – Втората директива за електронните пари (ДЕП)) става все по-неясно поради сливането на технологичните и бизнес моделите, най-добре е правната уредба за цифровите плащания да се модернизира, в резултат на което двете категории участници и съответните законодателства да бъдат обединени. Това обаче изисква преразглеждане на Директивата за електронните пари, за да се осигури съгласуваност на регулаторната уредба. За съжаление късното транспониране от много държави членки на Директивата за електронните пари попречи да се натрупа достатъчно опит по отношение на нейното прилагане, за да може тя да бъде оценена заедно с Директивата за платежните услуги и при прегледа да се разгледат евентуални възможности за взаимно допълване между двете директиви. През 2014 г. се предвижда да се направи преглед на Директива 2009/110/ЕО. Общ контекст През последните 12 години беше отбелязан значителен напредък при интегрирането на плащанията на дребно в ЕС в действащата регулаторна уредба и достиженията на правото в областта на плащанията. Установената с ДПУ правна уредба, въведените с Регламент (ЕО) № 924/2009[3] трансгранични плащания и Втората директива за електронните пари вече доведоха до значителен напредък по отношение на интеграцията на европейските пазари на плащания на дребно. Регламент (ЕС) № 260/2012[4] за крайния срок за преминаване към SEPA ускори този процес като определи срокове за преминаване на общоевропейските преводи и директни дебити, чрез заместване на националните схеми за национални и трансгранични плащания в евро в рамките на ЕС (до 1 февруари 2014 г. за еврозоната). Тази регулаторна рамка се допълва от съдебната практика на Съда на Европейските общности и решенията на Комисията, приети в контекста на правото в областта на конкуренцията при платежните услуги на дребно. Пазарът на плащания на дребно е много динамичен и през последните няколко години търпи значителни иновации. В същото време важни области на пазара на плащания, особено плащанията чрез карти и новите средства за плащания, като например интернет и мобилните плащания, все още често са разпокъсани по национален принцип, което затруднява ефикасното разработване на новаторски и лесни за ползване цифрови платежни услуги, които да предложат на потребителите и търговците на дребно удобни и сигурни начини на плащане (с евентуално изключение на кредитните карти) на общоевропейско равнище при закупуването на разширяващ се асортимент от стоки и услуги. Последните тенденции на тези пазари очертаха също така някои недостатъци в сегашната правна уредба за плащания и пазарни пропуски на пазарите за картови, интернет и мобилни плащания, които ще бъдат разгледани в настоящата инициатива. Прегледът на европейската уредба и по-специално на Директивата за платежните услуги, и консултациите във връзка със зелената книга на Комисията „Към интегриран европейски пазар за картови, интернет и мобилни плащания“[5] през 2012 г. доведоха до заключението, че са необходими допълнителни мерки и регулаторни промени, включително промени на ДПУ, така че уредбата за платежните услуги да може по-добре да отговаря на нуждите на ефективния европейски пазар на плащания и да допринесе съществено за установяването на условия за плащания, които насърчават конкуренцията, иновациите и сигурността. В съобщението на Комисията от 2012 г. „Акт за единния пазар II — Заедно за нов растеж“[6] модернизацията на правната уредба за плащанията на дребно беше набелязана като ключов приоритет предвид потенциала за нов растеж и иновации в този сектор. Преразглеждането на Директивата за платежните услуги и изготвянето на законодателно предложение относно многостранните обменни такси за плащания с карти, бяха определени като едно от ключовите действия на Комисията за 2013 г. Съществуващи разпоредби в областта на предложението Настоящата инициатива е част от един по-обширен пакет от законодателни мерки в областта на платежните услуги. С нея се допълва и актуализира действащата правна уредба за платежните услуги в рамките на ЕС и по-специално: – Директива 2007/64/ЕО, с която се създаде хармонизирана правна уредба, така че плащанията да могат да се извършват по-бързо и лесно в целия ЕС; създадоха се условия за повече конкуренция между платежните системи и за реализиране на икономии от мащаба. Тя спомогна и за оперативното прилагане на единната зона за плащания в евро (SEPA). – Регламент (ЕО) № 924/2009 относно презграничните плащания, с който се отменя Регламент (ЕО) № 2560/2001 и се разширява обхватът на регламента, така че да включва и директните дебити. С него се премахват различията в таксите за ползвателите на платежни услуги при националните и трансграничните плащания в евро в Европейския съюз. Той се прилага за всички обработвани по електронен път плащания. – Регламент (ЕС) № 260/2012, с който се определят срокове за преминаването на общоевропейските преводи и общоевропейските директни дебити и националните схеми се заменят с национални и трансгранични плащания в евро в рамките на Европейския съюз. – Директива 2009/110/ЕО относно електронните пари, която представлява правната уредба за издаването и обратното изкупуване на електронни пари, като с нея надзорът върху институциите за електронни пари се привежда в съответствие с предвидените в ДПУ изисквания по отношение на платежните институции. – Регламент (EО) № 1781/2006, с който се въвеждат изисквания за доставчиците на платежни услуги, които трябва да изпращат информация за платеца по цялата платежна верига с оглед предотвратяване, разследване и установяване на дейности по изпиране на пари и финансиране на тероризма. В допълнение към законодателната уредба практиките на пазара на плащания, които нарушават конкуренцията, са предмет и на редица производства по конкуренция, заведени на европейско и национално равнище. Съгласуваност с други политики и цели на Съюза Целите на предложението съответстват изцяло на политиките и целите на Съюза. На първо място, предложението ще подобри функционирането на вътрешния пазар на платежни услуги, и по-общо на пазара на всички стоки и услуги, предвид необходимостта от новаторски, ефикасни и сигурни средства за разплащане. Улесняването на икономическите операции в рамките на Съюза ще допринесе също за постигане на по-широките цели на стратегията „ЕС 2020“ и насърчаването на нов растеж. На второ място, тази инициатива е в подкрепа на политиките на ЕС в други области като защитата на личните данни, административните санкции, борбата с изпирането на пари и финансирането на тероризма и по-конкретно: – законодателните инициативи на Комисията в областта на цифровите технологии за Европа[7] и най-вече предложението на Комисията за правна уредба за електронната идентификация и удостоверителните услуги за електронни трансакции[8], както и нейните предложения относно мерките за осигуряване на високо общо ниво на мрежова и информационна сигурност в рамките на Съюза[9] и основните приоритети, посочени в съобщението относно електронната търговия и интернет услугите[10], с които се цели постигането на единен цифров пазар. – усилията на Комисията за повишаване на конкуренцията чрез въвеждането на еднакви задължения, права и възможности за участниците на пазара и чрез улесняване на трансграничното предоставяне на платежни услуги. – законодателното предложение на Комисията относно обменните такси за платежни операции, свързани с карти, и за използването на някои рестриктивни търговски правила и практики, което се подготвя едновременно и в тясна координация с настоящото предложение. – Директива 2011/83/ЕС за правата на потребителите,[11] чиято цел е да насърчи истински вътрешен пазар между търговците и потребителите, като се постигне правилният баланс между високо ниво на защита за потребителите и конкурентоспособност на предприятията и по този начин се ограничи свободата на търговците в допълнение към действителните разходи да налагат такси за използването на платежните инструменти. 2. Консултации със заинтересованите страни и оценка на въздействието Консултация със заинтересованите страни На 11 януари 2012 г. Европейската комисия публикува зелена книга "Към интегриран европейски пазар за картови, интернет и мобилни плащания“[12], която беше последвана от широки обществени консултации. Комисията получи над 300 отговора от публичните органи, гражданското общество, бизнес сдружения и дружества от различни области, които представляват широк спектър от заинтересовани страни. Редица коментари, становища и мнения бяха получени извън консултацията. Многобройните мнения и коментари [13] от заинтересованите страни предоставиха важна информация относно някои последни тенденции и необходимостта от евентуални промени в действащата уредба за плащанията. Публично изслушване по същия въпрос се състоя на 4 май 2012 г., на което присъстваха около 350 заинтересовани лица. На 20 ноември 2012 г. Европейският парламент прие резолюция, озаглавена „Към интегриран европейски пазар за картови, интернет и мобилни плащания[14]. В резолюцията се потвърждават целите и установените в зелената книга препятствия пред интеграцията и се настоява за законодателни действия в различни области, свързани с картовите плащания, като се призовава да се отдели повече внимание на интернет и мобилните плащания, тъй като тези пазари са по-слабо развити. Освен това се призовава за промяна на модела за управление на единната зона за плащания в евро (SEPA). Резултатите от допитването показват, че са необходими важни нормативни изменения на съществуващата правна уредба, които да направят европейския пазар на плащания по-ефективен и да способстват за създаването на условия за плащане, които благоприятстват конкуренцията, новаторството и сигурността. Използване на експертни мнения Що се отнася до прегледа на Директивата за платежните услуги и на Регламента относно презграничните плащания в рамките на вътрешния пазар и евентуалната нужда от преразглеждане на двата правни акта, Комисията извърши допълнителна работа по събиране на данни в тази област и за осигуряване на активното участие на различните заинтересовани страни. Прегледът на Комисията на въздействието на Директивата за платежните услуги и Регламента за презграничните плащания в рамките на вътрешния пазар бе извършен въз основа на две външни проучвания. В резултат на тези проучвания Комисията придоби цялостна представа за икономическите и правните последици от Директивата за платежните услуги. Първото проучване, извършено от външния консултант Tipik през 2011 г., представи правна оценка на съответствието, що се отнася до транспонирането на Директивата за платежните услуги в 27-те държави членки[15]. През 2012 г. второ проучване на London Economics и IFF, заедно с Paysys, анализира въздействието на ДПУ върху платежните услуги във вътрешния пазар и на прилагането на Регламента относно презграничните плащания в рамките на Общността. Освен това консултативните комитети на Комисията в областта на платежната политика, т.е. Комитета по плащанията (съставени от представители на страните от ЕС) и Експертната пазарна група по платежни системи (съставена от пазарни участници, представляващи както пазарното предлагането, така и пазарното търсене) събраха данни от държавите членки и съответните участници на пазара. Освен това по конкретни въпроси Комисията по целесъобразност се консултира допълнително с други заинтересовани страни. Оценка на въздействието Комисията извърши оценка на въздействието[16], в която се анализират потенциалните последици от липсата на интегриран европейски пазар на плащания. По-конкретно бяха разгледани следните проблеми: – непоследователно прилагане на съществуващите правила в различните държави членки поради съществуващите различни варианти, а често и много общи критерии за изпълнение. По-специално някои изключения, предвидени в Директивата относно платежните услуги, са твърде общи или остарели по отношение на развитието на пазара и се тълкуват много различно. Пропуски в обхвата на прилагането възникват и за плащанията, при които едната част от трансакцията се извършва извън ЕИП, както и при плащанията във валути на държави извън ЕС, което води до трайно фрагментиране на пазара, регулаторен арбитраж и нарушаване на конкуренцията. – правен вакуум за някои нови видове доставчици на интернет услуги, като трети лица доставчици на услуги, които предлагат иницииране на плащане, основаващо се на онлайн банкиране. Тези услуги представляват надежден и често по-евтин вариант на плащанията с карта, което е от полза за потребителите, които не разполагат с карти. Понастоящем дейността на повечето от тези доставчици не е уредена от действащата правна уредба, тъй като те не държат средства във всеки един момент. Правният вакуум поражда рискове, които възпрепятстват иновациите и установяването на необходимите условия за достъп до пазара. – липсата в различни аспекти и в различна степен на стандартизация и оперативна съвместимост между различните платежни инструменти (за картови, интернет и мобилни плащания), особено на трансгранично равнище, съчетано със слаби механизми за управление на пазара на ЕС на плащания на дребно. – разнообразни и непоследователни практики за начисляване на такси (прилагани от търговците при използването на конкретен платежен инструмент) между държавите членки (като около половината от държавите членки на ЕС разрешават, а другата половина забраняват начисляването на допълнителни такси), което води до объркване за потребителите, когато пазаруват в чужбина или в интернет, и създава неравнопоставени условия на конкуренция. – в сферата на платежните карти няколко рестриктивни търговски правила и практики, нарушаващи конкуренцията (по отношение на многостранните обменни такси и правилата за избор и гъвкавост на търговците при приемането на картите). Тези констатирани проблеми имат последствия за потребителите, търговците, новите доставчици на платежни услуги и пазара на платежни услуги като цяло. В оценката на въздействието се прави заключението, че съществуващото положение би могло да се подобри чрез i) установяване на равнопоставени условия за лоялна конкуренция между утвърдени и нови доставчици на картови, интернет и мобилни плащания, ii) повишаване на ефикасността, прозрачността и избора на платежни инструменти за ползвателите на платежни услуги (потребители и търговци) и iii) гарантиране на високо ниво на защита на потребителите на платежни услуги, като най-добрите варианти за постигане на тези цели биха били, по отношение на Директивата за платежните услуги: – укрепване на проекта SEPA и насърчаване на всички заинтересовани страни да поемат по-активна роля при създаването и реализирането на политика за плащанията на дребно (управление); – постигане на стандартизация чрез адекватна рамка за управление и чрез по-активното участие на европейските организации по стандартизация (стандартизация); – гарантиране на правна сигурност в областта на обменните такси при плащания, свързани с карти, и постигане на яснота относно приемлив стопански модел за настоящите и бъдещи платежни инициативи, свързани с карти (обменни такси); – премахване на рестриктивните търговски правила за картови плащания, които водят до нарушаване на конкуренцията (съпътстващи мерки към обменните такси); – хармонизиране на политиките на държавите членки относно начисляването на допълнителни такси в съответствие с регулаторните решения за обменните такси (съпътстващи мерки към обменните такси); – определяне на условията, при които доставчиците, които се явяват трети страни, включително при услугите по иницииране на плащане, имат достъп до информацията за наличието на средства по сметката (обхват на ДПУ); – промяна на обхвата и подобряване на съгласуваността на законодателната уредба (обхват на ДПУ); – подобряване на прилагането на съществуващата ДПУ (мерки за подобряване на ДПУ); – засилване на правата на ползвателите на платежни услуги и защита на правата на потребителите предвид регулаторните промени (обхват на ДПУ, съпътстващи мерки към обменните такси). На изслушването от 20 март 2013 г. Комитетът за оценка на въздействието даде положително становище за оценката на въздействието. В съответствие с препоръките на комитета в документа бяха внесени няколко промени и по-специално: – обосновка на необходимостта от неотложно преразглеждане на Директивата за платежните услуги (ДПУ), както и на необходимостта от регулиране на многостранните обменни такси чрез законодателни средства, – по-стройно представяне на въздействията, като в основния текст вниманието бъде отделено на въздействията от най-важните варианти, а по-малко важните въпроси бъдат преместени в приложенията, – по-добро обяснение на взаимозависимостите между различните варианти и законодателни пакети. По-голямата част от предложените мерки на политиката са включени в настоящото предложение. Това се отнася особено за областите, които вече са уредени от настоящите разпоредби на Директивата за платежните услуги, например пазарния достъп на трети страни доставчици, начисляването на допълнителни такси и правилата за платежните институции. Други мерки, в частност регулирането на многостранните обменни такси и допълнителни мерки, ще бъдат разгледани в специално законодателно предложение, представено успоредно с настоящото. Някои от описаните по-горе мерки следва да бъдат уредени посредством незаконодателни средства, например въпросите, свързани с участието на европейските организации по стандартизация, и управлението на SEPA. Следва да се усъвършенстват съществуващите споразумения за управлението на SEPA, включително ролята на действащия Съвет на SEPA – ad hoc орган на високо равнище, създаден под съвместното председателство на Комисията и Европейската централна банка за първоначален период от три години с цел да се подобри участието на заинтересованите страни в SEPA. За целта трябва да се изясни мандатът на Съвета на SEPA, да се преразгледа съставът му и да се намери по-добър баланс между интересите на участниците, представляващи пазарното търсене и предлагане, да се гарантира, че Комисията и Европейската централна банка биват ефективно консултирани по отношение на бъдещата ориентация на проекта SEPA, както и да се подпомогне създаването на интегриран, конкурентен и иновативен пазар за плащания на дребно, по-специално в еврозоната. Комисията ще работи с Европейската централна банка да определи подходящи начини за уточняване на задачите, състава, председателството и работата на управленските процедури около SEPA. 3. ПРАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО Правно основание Настоящото предложение се основава на член 114 от ДФЕС. Субсидиарност и пропорционалност Интегрираният европейски пазар за електронни плащания на дребно допринася за постигането на целта на член 3 от Договора за Европейския съюз, в който се предвижда създаването на вътрешен пазар. Пазарната интеграцията е необходима, за да се реализират напълно редица ползи за европейските граждани. Тези ползи включват повече конкуренция между доставчиците на платежни услуги и по-голям избор, новаторство и сигурност за ползвателите на платежни услуги, най-вече за потребителите. Интегрираният пазар на плащания в крайна сметка улеснява трансграничното предоставяне на стоки и услуги и по този начин допринася за установяването на истински единен пазар. Мащабът на преразглеждането на Директивата за платежните услуги отговаря на установените досега проблеми. Като цяло директивата продължава да изпълнява целите си; същевременно правната рамка на ЕС трябва да се усъвършенства, за да отговаря на най-новите технологични и търговски промени в областта на плащанията на дребно. По своето естество интегрираният пазар на плащания, основаващ се на мрежи, надхвърлящи националните граници, изисква подход на европейско равнище, тъй като приложимите принципи, правила, процеси и стандарти трябва да бъдат синхронизирани между всички държави членки с цел да се постигнат правна сигурност и равнопоставеност за всички участници на пазара. Предвид настоящата разпокъсаност на пазара индивидуално действие на равнището на държавите членки не би постигнало целта за интегриран и ефективен пазар на плащания нито за вътрешни, нито за трансгранични стоки и услуги. Този подход спомага за по-нататъшното укрепване на единната зона за плащания в евро (SEPA) и е в съответствие с Програмата в областта на цифровите технологии, по-специално създаването на единен цифров пазар. Той ще насърчи технологичните нововъведения и ще допринесе за нов растеж и създаване на работни места, по-специално в областите на електронната търговия и търговията по мобилен телефон. 4. ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА Отражението на директивата върху бюджета е отбелязано в законодателната финансова обосновка, приложена към предложението. 5. Допълнителна информация Европейско икономическо пространство Предложеният акт урежда въпроси, свързани с Европейското икономическо пространство (ЕИП), поради което действието му следва да обхване и ЕИП. Обяснителни документи Предложената нова директива съдържа няколко промени на съществуващата директива и някои нови задължения за държавите членки, като позволява известна свобода на действие по отношение на начина, по който тези задължения се транспонират в националното законодателство, като например новите разпоредби относно сигурността. Следователно от държавите членки се изисква да представят разяснителни документи във връзка с мерките за транспониране, които следва да бъдат приети, за да може Комисията по-добре да определи съответните национални мерки и да следи за правилното транспониране на директивата. Подробно описание на предложението Със следното кратко обобщение се цели да бъде улеснен процесът на взимане на решение, като се очертаят основните изменения в сравнение с Директивата за платежните услуги, която следва да се отмени: Член 2 — Обхват: Предлага се да се разшири обхватът, както по отношение на географската територия, така и по отношение на включените валути. Член 2, параграф 1: Разпоредбите на Директивата за платежните услуги относно прозрачността и изискванията за предоставяне на информация ще се прилагат и по отношение на платежните трансакции към трети държави, когато само един от доставчиците на платежни услуги се намира в Европейския съюз (т.нар. „еднопосочни трансакции“), що се отнася до тези части от платежните трансакции, които се извършват в Европейския съюз. Член 2, параграф 2: Обхватът на разпоредбите относно прозрачността и изискванията за предоставяне на информация ще бъде разширен, за да включва всички валути, а не, както е сега, само валути на ЕС. Член 3 — Изключения от обхвата: С тази разпоредба се уточняват и актуализират предвидените в настоящата директива изключения от обхвата, съгласно които няколко дейности по извършване на плащания (дейности, свързани с извършване на плащания) са освободени от обхвата на Директивата за платежните услуги: По отношение на член 3, буква б): Освобождаването за „търговския представител“ е изменено така, че да се прилага единствено за търговски представители, които действат от името или на платеца, или на получателя на плащането, но не за тези, които действат едновременно за платеца и за получателя на плащането. Освобождаването по силата на действащата ДПУ се използва все по-често по отношение на платежни трансакции, обработвани от платформи за електронна търговия от името на продавача (получателя на плащането) и на купувача (платеца). Това надхвърля целта на освобождаването и следва да бъде отменено. Член 3, буква к): Освобождаването за „ограничена мрежа“ се използва все повече за големи мрежи, включващи големи по обем плащания и широк набор от продукти и услуги. Това определено надхвърля обхвата на освобождаването, в резултат на което големи по обем плащания остават извън нормативната уредба и пораждат явни недостатъци за регулираните участници на пазара. Новото определение, което е в съответствие с определението за ограничени мрежи от Директива 2009/110/ЕО, следва да допринесе за ограничаването на тези рискове. Член 3, буква л): Настоящото освобождаване за цифрово съдържание или „телеком“ е преформулирано с по-огранична насоченост, тъй като то ще се прилага изключително за допълнителните платежни услуги, извършени от доставчиците на електронни съобщителни мрежи или услуги, като например телекомуникационните оператори. Освобождаването ще се прилага за предоставяне на цифрово съдържание, доставено от трета страна, като се спазват някои прагове, определени в настоящата директива. С новото определение следва да се гарантира равнопоставеност между различните доставчици и да се отговори по по-ефективен начин на необходимостта от защита на потребителите при плащанията. Заличаване на стария член 3, буква о): Предвиденото в действащата ДПУ освобождаване на услугите на терминалните устройства АТМ (по-нататък банкомати), предлагани от независими доставчици на банкомати, доведе до създаването на мрежи от банкомати, на които потребителите заплащат високи такси при тегления от банкомати. Изглежда, че тази разпоредба създава стимули за съществуващите мрежи от банкомати, притежавани от банки, да прекратят обичайните си договорни отношения с други доставчици на платежни услуги, за да могат да събират по-високи такси директно от потребителите. Поради тази причина освобождаването следва да бъде отменено. Член 9 – Изисквания за защитни мерки: Тези изисквания ще бъдат уеднаквени и изискванията за защитни мерки по отношение на платежните институции, лицензирани по реда на Директивата за платежните услуги, ще бъдат хармонизирани допълнително, като по-специално се намалява възможността държавите членки да ограничават изискванията за защитни мерки и се намалява броят на евентуалните защитни методи с оглед да се установят по-равнопоставени условия и по-голяма правна сигурност. Член 14 — Европейска точка за електронен достъп в рамките на ЕБО: Уникалната точка за електронен достъп следва да осигури по-голяма прозрачност на лицензираните и регистрирани платежни институции, като осигури връзка на равнището на Съюза с националните публични регистри. Член 27 — Условия: Възможността за използване на „по-лек режим“ за „малки платежни институции“ ще бъде разширена, за да обхване по-голям брой малки институции, като се има предвид, че в някои държави членки малки доставчици на платежни услуги, които извършват дейности над сегашния праг за режима на освобождаване, са изпитали трудности (например неплатежоспособност). Целта е да се постигне правилен баланс, като, от една страна, се избегне излишната регулаторна тежест за много малките институции, а, от друга страна, се гарантира, че ползвателите на платежни услуги се ползват с достатъчно защита. Член 29 – Достъп до платежните системи: С настоящия член се прецизират разпоредбите относно достъпа до платежни системи чрез изясняване на условията за непряк достъп на платежните институции до платежните системи, установени съгласно Директива 98/26/ЕО (Директива относно окончателността на сетълмента), по начин, сравним с достъпа, използван от по-малките кредитни институции. Член 55, параграфи 3 и 4 — Приложими такси: С това правило ще се хармонизират още повече практиките за начисляване на допълнителни такси, отчитайки надлежно разпоредбите на Директива 2011/83/ЕС относно правата на потребителите и предложението на Комисията за Регламент (ЕС) ХХХХ на Европейския парламент и на Съвета относно обменните такси за платежни операции, свързани с карти, което се представя едновременно с настоящото предложение. Гъвкавостта, предивдена в действащата ДПУ, която позволява на търговците да събират от платеца такса, да предлагат намаление или по друг начин да го ориентират към използването на най-ефективните платежни средства – с уговорката, че държавите членки могат на своята територия да забранят или ограничат начисляването на такива допълнителни такси – е довела до изключителна разнородност на пазара. Тринадесет държави членки са използвали тази възможност, за да забранят начисляването на допълнителни такси съгласно настоящата ДПУ. Съществуващите в държавите членки различни режими създават проблеми и объркване както за търговците, така и за потребителите, по-специално при трансграничната продажба или закупуване на стоки и услуги чрез интернет. Предложената забрана за начисляване на допълнителни такси е пряко свързана с определянето на тавани върху обменните такси в съответствие с посоченото по-горе предложение за регламент относно обменните такси за платежни операции, свързани с карти. Предвид същественото намаляване на таксите, които търговецът ще трябва да заплаща на банката си, начисляването на допълнителни такси вече не е обосновано за карти, при които многостранните обменни такси са регулирани, които ще представляват над 95 % от пазара на потребителски карти. По този начин предложеното правило ще доведе до по-положителен опит на потребителя при заплащане с карта в целия Съюз и до по-широко използване на платежни карти, вместо плащания в брой. Що се отнася до картите, които не са предмет на Регламента относно обменните такси съгласно посоченото по-горе предложение за обменните такси за платежни операции, свързани с карти – т.е. корпоративните карти и тристранните картови системи, търговците ще продължат да имат право да начисляват допълнителни такси, доколкото те отговарят на направените от тях действителни разходи, отчитайки разпоредбите на Директива 2011/83/ЕС. Членове 65 и 66 — Отговорност на доставчика на платежни услуги и на платеца за неразрешени платежни трансакции: С предложените изменения ще се опростят и допълнително хармонизират правилата относно отговорността в случай на неразрешени трансакции, като се гарантира засилена защита на законните интереси на ползвателите на платежни услуги. Освен в случаите на измама и груба небрежност, при неразрешена платежна трансакция максималният размер на таксата, която ползвателят на платежна услуга може да бъде задължен да заплати при всички обстоятелства, ще бъде намален от сегашните 150 EUR на 50 EUR. Също така ще се уточни, че при късни плащания не винаги се дължи възстановяване на средствата. Член 67 – Искания за възстановяване на средства по платежни трансакции, инициирани от или чрез получателя на плащането: С това правило се изяснява правото на възстановяване при трансакции по директен дебит, като го привежда в съответствие с правилника за основната схема за директен дебит в рамките на SEPA, при условие че заплатената стока или услуга все още не е консумирана. Съгласно съществуващите в момента правила по отношение на директните дебити се прилагат различни режими за възстановяване в зависимост от това, дали е било дадено предварително разрешение, дали сумата надвишава очакваната сума или дали е било договорено допълнително право. Член 85 — Мерки за сигурност: С предложените правила се разглеждат аспектите на сигурността и аспектите на удостоверяване на автентичността в съответствие с предложението на Комисията за Директива на Европейския парламент и Съвета относно мрежовата и информационната сигурност. Дял І – V и точка 7 от приложение І – Включване в обхвата на нови услуги и доставчици на услуги, осигуряващи достъп до платежните сметки: Действащата ДПУ не обхваща тези участници, тъй като те не разполагат по всяко време със средствата на платеца или получателя на плащането. Фактът, че тези трети страни доставчици понастоящем не са регулирани, поражда поне в някои държави членки опасения относно сигурността, защитата на данните и отговорността, въпреки предимствата, които тези услуги и доставчици на услуги предлагат. Съгласно предложението в обхвата на Директивата относно платежните услуги (приложение І, точка 7) ще бъдат включени трети страни доставчици на услуги, предлагащи най-вече услуга по иницииране на плащане, основаващо се на онлайн банкиране. По този начин следва да се подобрят новите евтини решения за електронно разплащане в интернет, като същевременно ще се осигури адекватна сигурност, защита на данните и стандарти за отговорност. За да могат да предоставят услуги по иницииране на плащане, третите страни доставчици на платежни услуги ще трябва да бъдат лицензирани или регистрирани и контролирани, подобно на платежните институции (дял II). Подобно на другите доставчици на платежни услуги те ще имат хармонизирани права и задължения и по-специално изисквания за сигурност (член 85 и 86). Предвижданите правила ще уредят по-специално условията за достъп до информация за сметките (член 58), изискванията относно удостоверяването на автентичността (член 87), коригирането на трансакции (член 63 и 64) и балансираното разпределяне на отговорността (членове 65 и 66). Новите доставчици на платежни услуги ще се възползват от новия режим, независимо от това, дали се разпореждат по всяко време със средствата на платеца или на получателя на плащане. Глава 6 — Извънсъдебните процедури за разглеждане на жалби и за разрешаване на спорове ще подобрят ефективното спазване на директивата. С новите мерки се актуализират изискванията относно извънсъдебните процедури за разглеждане на жалби и разрешаване на спорове, както и съответните санкции. Член 92 — Санкции: подобно на други неотдавнашни предложения в сектора на финансовите услуги държавите членки ще бъдат задължени да приведат в съответствие административните санкции, да предвидят подходящи административни мерки и санкции за нарушения на директивата и да гарантират, че тези санкции се прилагат надлежно. Европейски банков орган — Директивата съдържа няколко области, в които се предвиждат действия от страна на ЕБО предвид неговия принос за последователното и съгласувано функциониране на надзорните механизми (както е посочено в Регламент (ЕС) № 1093/2010). По-специално от ЕБО ще се изисква да издаде насоки и проекти на регулаторни технически стандарти в различни области, като например за изясняване на правилата относно упражняване на дейност в ЕИП по силата на един лиценз (passporting), или за въвеждането на подходящи изисквания за сигурността. 2013/0264 (COD) Предложение за ДИРЕКТИВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2013/36/ЕС и 2009/110/ЕО и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО (текст от значение за ЕИП) ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него, като взеха предвид предложението на Европейската комисия, след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти, като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет[17], като взеха предвид становището на Европейската централна банка,[18] след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните, в съответствие с обикновената законодателна процедура, като имат предвид, че: (1) През последните години интеграцията на плащанията на дребно в Съюза отбеляза значителен напредък, по-специално в контекста на законодателните актове на Съюза относно плащанията, а именно Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[19], Регламент (ЕО) № 924/2009 на Европейския парламент и на Съвета[20], Директива 2009/110/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[21] и Регламент (ЕС) № 260/2012 на Европейския парламент и на Съвета[22]. С Директива 2011/83/ЕС на Европейския парламент и на Съвета[23] беше допълнена нормативната уредба за платежните услуги, като с нея беше въведено специално ограничение върху възможността на търговците на дребно да събират допълнителна такса от клиентите си за използването на определени платежни средства. (2) Директива 2007/64/ЕО бе приета през декември 2007 г. въз основа на предложение на Комисията от декември 2005 г. Оттогава насам на пазара на плащания на дребно настъпиха значителни технически иновации в резултат на бързото нарастване на броя на електронните и мобилни плащания и появата на нови видове платежни услуги. (3) Прегледът на правната уредба на Съюза относно платежните услуги, по-специално анализът на въздействието на Директива 2007/64/ЕО и допитването във връзка със зелената книга на Комисията „Към картови, интернет и мобилни плащания“[24] през 2012 г. показват, че развитието на услугите поражда значителни предизвикателства от гледна точка на нормативната уредба. Важни области на пазара на плащания, по-специално плащанията с карта, интернет и мобилните плащания все още често са фрагментирани според националните особености. Много новаторски платежни продукти или услуги не попадат изцяло или в голямата си част в обхвата на Директива 2007/64/ЕО. Освен това обхватът на Директива 2007/64/ЕО, и по-специално елементите, които са освободени от обхвата — като например изключването от общите правила на някои свързани с плащане дейности — се оказват в някои случаи прекалено объркващи, прекалено общи или просто остарели предвид развитието на пазара. Това поражда правна несигурност, потенциални рискове за сигурността по платежната верига и липса на защита на потребителите в определени области. Оказва се, че е трудно да се въведат новаторски и удобни за използване цифрови платежни услуги, които да осигурят на потребителите и търговците на дребно в Съюза ефективни, удобни и сигурни платежни методи. (4) Създаването на интегриран единен пазар за електронни плащания е от решаващо значение, за да могат потребителите, търговците и дружествата да се възползват изцяло от предимствата на вътрешния пазар предвид развитието на цифровата икономика. (5) С цел отстраняване на пропуските в регулаторната уредба, следва да бъдат предвидени нови правила, като същевременно се осигури повече правна яснота и последователно прилагане на законодателството в целия Съюз. Следва да се гарантира, че съществуващите и новите участници на пазара работят при еднакви условия, което ще позволи новите начини на плащане да достигнат до по-широк пазар и ще се осигури високо равнище на защита на потребителите при използването на тези платежни услуги в целия Съюз. Това следва да доведе до намаляване на разходите и цените за ползвателите на платежните услуги и до по-голям избор и прозрачност на платежните услуги. (6) През последните години се увеличиха рисковете за сигурността, свързани с електронните плащания, което се дължи на по-голямата техническа сложност на електронните плащания, постоянно нарастващите обеми на електронни плащания в световен мащаб и на новите видове платежни услуги. Безопасността и сигурността на платежни услуги са задължително условие за доброто функциониране на пазара на платежни услуги, като ползвателите на платежни услуги следва да бъдат защитени по подходящ начин срещу подобни рискове. Платежните услуги са от решаващо значение за поддържането на жизнено важни икономически и социални дейности и поради това доставчиците на платежни услуги, като кредитните институции, са определени като участници на пазара съгласно член 3, параграф 8 от Директива (моля да се впише номерът на Директивата за мрежовата и информационната сигурност след нейното приемане) на Европейския парламент и на Съвета[25]. (7) В допълнение към предвидените в Директива [моля да се впише номерът на Директивата за мрежовата и информационната сигурност след нейното приемане] общи мерки, които трябва да бъдат предприети на равнището на държавите членки, рисковете за сигурността, свързани с платежните трансакции, следва да бъдат отстранени на нивото на доставчиците на платежни услуги. Мерките за сигурност, които доставчиците на платежни услуги трябва да предприемат, трябва да бъдат пропорционални на съответните рискове за сигурността. Следва да се въведе изискване за редовно докладване, с което да се гарантира, че доставчиците на платежни услуги предоставят на компетентните органи на годишна основа актуална информация относно оценката на техните рискове за сигурността и (допълнителните) мерки, които те са предприели в отговор на тези рискове. Освен това, за да се гарантира че щетите за други доставчици на платежни услуги и платежни системи – като например значително смущение във функционирането на съответната платежна система, и за потребителите са сведени до минимум, е важно доставчиците на платежни услуги да бъдат задължени да докладват на Европейския банков орган без необосновано забавяне серизони инциденти, свързани със сигурността. (8) Преработената регулаторна уредба на платежните услуги беше допълнена от Регламент (ЕС) № ХХ/ХХ/ХХ на Европейския парламент и на Съвета[26]. С него се въвеждат правила относно начисляването на многостранни и двустранни обменни такси за всички операции с потребителски дебитни и кредитни карти и за електронните и мобилните плащания, извършвани посредством тези операции, както и ограничения върху използването на някои бизнес правила по отношение на картовите операции. Целта на регламента е да ускори още повече изграждането на ефективен интегриран пазар за картови плащания. (9) С цел да се избегне използването на различни подходи в различните държави членки в ущърб на потребителите, предвидените в настоящата директива разпоредби за прозрачността и изискванията относно предоставянето на информация от доставчиците на платежни услуги следва да се прилагат и за трансакциите, при които доставчикът на платежни услуги на платеца или на получателя на плащането се намира в рамките на Европейското икономическо пространство (по-нататък „ЕИП“), а другият доставчик на платежни услуги се намира извън ЕИП. Също така е целесъобразно да се разшири прилагането на разпоредбите за прозрачността и изискванията за предоставяне на информация, така че да обхване трансакциите във всички валути между доставчици на платежни услуги, които се намират в рамките на ЕИП. (10) Определението на понятието „платежни услуги“ следва да бъде неутрално от технологична гледна точка и да дава възможност за бъдещо разработване на нови видове платежни услуги, като същевременно се гарантират еднакви оперативни условия както за съществуващите, така и за новите доставчици на платежни услуги. (11) Предвиденото в Директива 2007/64/ЕО освобождаване на платежните трансакции, извършени чрез търговски представител от името на платеца или на получателя на плащането, се прилага по много различни начини в държавите членки. Някои държави членки позволяват освобождаването да се използва от платформи за електронна търговия, които действат като посредник от името както на индивидуалните продавачи, така и на купувачите, без да могат да договарят или да сключват договори за продажбата или покупката на стоки. Това надхвърля предвидения обхват на освобождаването и може да увеличи рисковете за потребителите, тъй като тези доставчици остават извън осигурената от правната уредба защита. Различното прилагане води и до нарушаване на конкуренцията на пазара на плащания. С цел разрешаване на този въпрос определението следва да се прецизира и конкретизира. (12) Обратната информация от пазара показва, че платежните дейности, обхванати от освобождаването за ограничена мрежа, често са свързани със значителни по обем и размер плащания и предлагат на потребителите стотици или хиляди различни продукти и услуги, което не отговаря на целта на освобождаването за ограничената мрежа, както е предвидено в Директива 2007/64/ЕО. Това означава по-големи рискове и липса на каквато и да била правна защита за ползвателите на платежни услуги, особено за потребителите и очевидни недостатъци за регулираните участници на пазара. За ограничаването на тези рискове е нужно определението на понятието „ограничена мрежа“ да се прецизира в съответствие с Директива 2009/110/EО. Даден платежен инструмент следва да се смята за използван в рамките на такава ограничена мрежа, ако може да се използва само или за закупуване на стоки и услуги в конкретен магазин или верига от магазини, или за ограничен набор от стоки или услуги, независимо от географското разположение на мястото на продажбата. Тези инструменти биха могли да включват карти от верига магазини, карти за бензиностанции, членски карти, карти за обществения транспорт и ваучери за храна или ваучери за специфични услуги, които понякога са предмет на специални данъчни или трудовоправни разпоредби, чиято цел е да насърчава използването на такива инструменти за постигането на целите на социалното законодателство. Когато такъв инструмент със специфична цел се превърне в инструмент с общо предназначение, изключването от обхвата на настоящата директива следва да не се прилага повече. Инструменти, които могат да бъдат използвани за покупки в магазини на свързани търговци, следва да не се изключват от обхвата на настоящата директива, тъй като такива инструменти обикновено са предназначени за непрекъснато разрастваща се мрежа от доставчици на услуги. Освобождаването следва да се прилага в комбинация със задължението за уведомяване за дейностите, попадащи в обхвата на определението за ограничена мрежа. (13) Определени платежни трансакции, извършвани посредством далекосъобщителни или информационни технологични устройства, са освободени от обхвата на Директива 2007/64/ЕО, когато мрежовият оператор действа не само като посредник при предоставянето на цифрови стоки и услуги чрез въпросното устройство, но също така добавя стойност към тези стоки или услуги. По-специално това изключение позволява т.нар. директно фактуриране при оператора за онлайн услуги или директни покупки на сметката за мобилния телефон (първите от които бяха тоновете при позвъняване и услугите с добавена стойност (premium SMS-services) и допринася за развитието на нови бизнес модели, които се основават на продажба на цифрово съдържание с ниска стойност. Липсват доказателства от пазара, че този метод на плащане, ползващ се с доверието на потребителите, тъй като се смята за удобен за малки по размер плащания, се е развил в обща платежна посредническа услуга. Поради неясната формулировка на това освобождаване обаче правилото се прилага по различен начин в държавите членки. Това води до липсата на правна сигурност за операторите и потребителите, а понякога до искания и други платежни посреднически услуги да бъдат освободени от прилагането на Директива 2007/64/ЕО. Следователно е уместно да се прецизира обхватът на посочената директива. Освобождаването следва да се съсредоточи най-вече върху микроплащанията за цифрово съдържание, като например тонове при позвъняване, фонови изображения, музика, игри, видео или приложения. Освобождаването следва да се прилага само по отношение на платежни услуги, предоставяни като спомагателни услуги към електронните съобщителни услуги (т.е. основната дейност на съответния оператор). (14) По същия начин Директива 2007/64/ЕО предвижда освобождаване от обхвата на нейните разпоредби на платежни услуги, предлагани от независими от банки или от други доставчици на платежни услуги терминални устройства АТМ (по-нататък „банкомати“). Първоначално разработени като стимул за инсталиране на самостоятелни банкомати в отдалечени и слабо населени райони, като им се дава възможността да начисляват допълнителни такси освен таксите, платени на доставчиците на платежни услуги, които издават картата, разпоредбата не беше замислена да се използва от доставчиците на банкомати в мрежа, включваща стотици или дори хиляди банкомати, разположени в една или повече държави членки. В резултат на това разпоредбите на директивата не се прилагат към все по-голяма част от пазара на банкомати, което намалява защитата на потребителите. Това също така създава стимул за съществуващите доставчици на банкомати да преразгледат своите стопански модели и да отменят обичайните си договорни отношения с доставчиците на платежни услуги, за да събират по-високи такси директно от потребителите. Поради това освобождаването следва да бъде отменено. (15) Доставчиците на услуги, които искат да се възползват от освобождаването съгласно Директива 2007/64/ЕО, често не се консултират с компетентните органи за това, дали техните дейности са обхванати или са освободени от разпоредбите на директивата, като вместо това разчитат на собствената си преценка. Изглежда някои доставчици на платежни услуги са използвали някои освобождавания, за да променят стопанските си модели, така че предлаганите от тях платежни дейности да попаднат извън обхвата на посочената директива. Това може да доводе до увеличаване на рисковете за ползвателите на платежни услуги и неравнопоставени условия за доставчиците на платежни услуги на вътрешния пазар. Доставчиците на услуги следва да бъдат задължени да уведомяват компетентните органи относно някои дейности, за да се гарантира еднакво тълкуване на правилата в целия вътрешен пазар. (16) Важно е да се включи изискване потенциалните доставчици на платежни услуги да уведомяват за своето намерение да предоставят дейности в рамките на ограничена мрежа, ако обемът на платежните трансакции е над определен праг. Компетентните органи следва да разгледат и да вземат мотивирано решение въз основа на критериите по член 3, буква к) за това, дали тези дейности могат да се разглеждат като дейности, предоставяни в рамката на ограничена мрежа. (17) Новите правила трябва да следват подхода, възприет в Директива 2007/64/ЕО, като покриват всички видове електронни платежни услуги. Затова все още не е целесъобразно новите правила да се прилагат за услуги, при които прехвърлянето на средства от платеца към получателя на плащането или преносът на средствата се извършва единствено в банкноти и монети, или при които прехвърлянето се основава на чек на хартиен носител, менителница на хартиен носител, запис на заповед или други инструменти, като ваучери на хартиен носител или карти, чрез които на доставчика на платежни услуги или на друго лице се нарежда да предостави средства на разположение на получателя. (18) След приемането на Директива 2007/64/ЕО се появиха нови видове платежни услуги, особено в областта на плащанията по интернет. По-специално се появиха трети страни доставчици, които предлагат на потребителите и търговците т.нар. услуги по иницииране на плащане, често без да участват в притежаването на средствата, които ще бъдат прехвърлени. Тези услуги улесняват плащанията при електронната търговия, като създават софтуерен мост между уебсайта на търговеца и платформата за онлайн банкиране на потребителя с цел да се инициират плащания по интернет въз основа на кредитни преводи или директни дебити. Третите страни доставчици предлагат евтина алтернатива на картовите плащания както за търговците, така и за потребителите и предоставят на потребителите възможност да пазаруват онлайн, дори ако не притежават кредитна карта. Тъй като обаче третите страни доставчици понастоящем са извън обхвата на Директива 2007/64/ЕО, те не подлежат непременно на надзора на компетентен орган и не спазват изискванията на Директива 2007/64/ЕО. Това повдига редица правни въпроси, като например въпроси относно защитата на потребителите, сигурността и отговорността, конкуренцията и защитата на данни. Следователно новите правила трябва да уредят тези въпроси. (19) Наличният паричен превод е проста платежна услуга, основаваща се обикновено на пари в наличност, предоставени от платеца на доставчика на платежни услуги, който превежда съответната сума, например посредством комуникационна мрежа, на получателя на плащането или на друг доставчик на платежни услуги, който действа от името на получателя. В някои държави членки супермаркети, търговци и други търговци на дребно предоставят на обществеността сходна услуга, даваща възможност за плащане на комунални и други обичайни разходи на домакинствата. Тези услуги за плащане на сметки следва да се разглеждат като налични парични преводи, освен когато компетентните органи преценят, че дейността попада в друга категория платежни услуги. (20) Необходимо е да се определят категориите доставчици на платежни услуги, които законосъобразно могат да предоставят платежни услуги на територията на Съюза, а именно кредитните институции, които приемат от ползвателите влогове, които могат да бъдат използвани за финансиране на платежни трансакции, и към които следва да продължат да се прилагат пруденциалните изисквания, предвидени в Директива 2013/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[27]; институциите за електронни пари, които издават електронни пари, които могат да бъдат използвани за финансиране на платежни трансакции, и към които следва да продължат да се прилагат пруденциалните изисквания, предвидени в Директива 2009/110/ЕО; платежните институции и пощенските джиро институции, които съгласно националното право могат да извършват такава дейност. (21) Настоящата директива следва да определи правилата относно изпълнението на платежни трансакции, когато средствата са електронни пари, както е предвидено в Директива 2009/110/ЕО. Настоящата директива обаче не следва да урежда издаването на електронни пари, нито да изменя уредбата относно пруденциалните изисквания, предвидени в посочената директива, по отношение на институциите за електронни пари. Следователно на платежните институции не следва да се разрешава да издават електронни пари. (22) С Директива 2007/64/ЕО се създаде пруденциален режим, с който се въведе единен лиценз за всички доставчици на платежни услуги, чиято дейност не е свързана с приемане на влогове или издаване на електронни пари. За целта с Директива 2007/64/EО беше въведена нова категория доставчици на платежни услуги — „платежни институции“, като юридическите лица извън съществуващите категории, които желаят да предоставят платежни услуги на територията на Съюза, трябва да получат лиценз, като за целта трябва да отговарят на определени строги и всеобхватни условия. Следователно в целия Съюз следва да се прилагат едни и същи условия по отношение на тези услуги. (23) Условията за предоставяне и поддържане на лиценз на платежна институция не са се променили съществено. Подобно на Директива 2007/64/EО условията включват пруденциални изисквания, съответстващи на операционния и финансовия риск, пред който са изправени тези субекти при упражняване на дейността си. В тази връзка съществува необходимост от надежден режим на началния капитал, съчетан с оборотен капитал, който би могъл своевременно да бъде усъвършенстван в зависимост от потребностите на пазара. Поради разнообразието в областта на платежните услуги настоящата директива следва да позволи използването на различни методи, съчетани с определени надзорни правомощия, за да се гарантира, че към еднаквите по вид рискове се подхожда по еднакъв начин за всички доставчици на платежни услуги. Изискванията по отношение на платежните институции следва да отразяват обстоятелството, че платежните институции извършват по-специализирана и ограничена дейност, като по този начин създават по-малки и лесни за наблюдение и контрол рискове в сравнение с рисковете, които възникват в рамките на по-широкия спектър от дейности на кредитните институции. По-конкретно на платежните институции следва да се забрани да приемат влогове от ползвателите и да им се разреши да използват единствено средства, получени от ползвателите само за предоставяне на платежни услуги. Изискваните пруденциални правила, включително началният капитал, следва да отговарят на риска, свързан със съответните платежни услуги, предоставяни от платежната институция. Услугите, които само улесняват достъпа до платежни сметки, но не предлагат сметки, следва да се считат за средно рискови по отношение на началния капитал. (24) Следва да се предвидят разпоредби, задължаващи платежните институции да съхраняват средствата на клиентите отделно от средствата на институцията, предназначени за други стопански дейности. Изискването за въвеждане на защитни мерки обаче изглежда необходимо единствено когато платежната институция притежава средствата на клиентите. По отношение на платежните институции следва да се прилагат и изисквания за ефективно предотвратяване на изпирането на пари и финансирането на тероризъм. (25) Настоящата директива не следва да въвежда промени в задълженията на платежните институции по отношение на счетоводното отчитане и одита на техните годишни и консолидирани счетоводни отчети. Платежните институции следва да изготвят своите годишни и консолидирани счетоводни отчети съгласно Директива 78/660/ЕИО на Съвета[28] и, когато е приложимо, на Директива 83/349/ЕИО на Съвета[29] и Директива 86/635/ЕИО на Съвета[30]. Годишните счетоводни отчети и консолидираните счетоводни отчети подлежат на одит, освен ако платежната институция е освободена от това задължение съгласно Директива 78/660/ЕИО и, когато е приложимо, съгласно директиви 83/349/ЕИО и 86/635/ЕИО. (26) С развитието на технологиите през последните години се появиха няколко допълнителни услуги, като например услуги по предоставяне на информация за сметките и услуги по агрегиране на сметки. Тези услуги също следва да бъдат включени в обхвата на настоящата директива с цел потребителите да получат адекватна защита и правна сигурност по отношение на статута си. (27) Когато предоставят една или повече от платежните услуги, включени в настоящата директива, доставчиците на платежни услуги следва винаги да разполагат с платежни сметки, използвани единствено за платежни трансакции. За да могат платежните институции да предоставят платежни услуги, е необходимо те да имат достъп до платежни сметки. Държавите членки следва да гарантират, че такъв достъп се предоставя по начин, който да отговаря на легитимната цел, изискваща такъв достъп. (28) Настоящата директива следва да уреди отпускането на кредити от платежните институции, например предоставянето на кредитни линии и издаването на кредитни карти, само когато това е тясно свързано с извършването на платежни услуги. Целесъобразно е платежните институции да имат право с оглед на техните трансгранични дейности да отпускат подобен кредит само ако кредитът е отпуснат с цел улесняване извършването на платежни услуги, има краткосрочен характер и е отпуснат за период не по-дълъг от 12 месеца, включително ако е револвиращ, и при условие че кредитът е рефинансиран основно чрез използването на собствените средства на платежната институция, както и на средства от капиталовите пазари, но не и на средства, държани за сметка на клиенти за извършване на платежни услуги. Тези правила не следва да засягат разпоредбите на Директива 2008/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[31] или друго съответно законодателство на Съюза или хармонизирано от настоящата директива национално законодателство, отнасящо се до условията за отпускане на кредити на потребители. (29) Като цяло практиката показва, че сътрудничеството между компетентните национални органи, които отговарят за издаването на лиценз на платежните институции, осъществяват текущ контрол и вземат решение за отнемане на тези лицензи, е задоволително. Въпреки това сътрудничеството между компетентните органи следва да се засили, както по отношение на обменяната информация, така и на съгласуваното прилагане и тълкуване на директивата в случаите, когато лицензирана платежна институция желае да предоставя платежни услуги също и в държава членка, различна от държавата членка по произход, като упражнява правото си на установяване и свободата на предоставяне на услуги („упражняване на дейност в ЕИП по силата на един лиценз“). От Европейския банков орган (ЕБО) следва да се изиска да изготви набор от насоки относно сътрудничеството и обмена на информация. (30) За да се увеличи прозрачността на платежните институции, лицензирани или регистрирани от компетентните органи, включително на техните представители и клонове, ЕБО следва да създаде уеб портал, който да служи за европейска точка за електронен достъп, чрез която да се изгради връзка между националните регистри. Тези мерки следва да имат за цел да допринесат за засилване на сътрудничеството между компетентните органи. (31) Следва да се подобри наличието на точна и актуализирана информация, като за целта платежните институции бъдат задължени да информират без неоправдано забавяне компетентните органи в собствената си държава за всяка промяна, която засяга точността на информацията и предоставените във връзка с получаването на лиценз доказателствата, включително допълнителните представители, клонове или подизпълнители. В случай на съмнения компетентните органи следва да проверяват верността на получената информация. (32) Въпреки че настоящата директива определя минималния набор от правомощия, с които трябва да се ползват компетентните органи, когато упражняват надзор на спазването от платежните институции на съответните изисквания, тези правомощия трябва да се упражняват при съблюдаване на основните права, включително правото на неприкосновеност на личния живот. За упражняването на тези правомощия, които могат да доведат до сериозна намеса в правото на зачитане на личния и семейния живот, жилището и тайната на съобщенията, държавите членки следва да разполагат с адекватни и ефективни предпазни мерки срещу злоупотреби или пристрастност, например при необходимост чрез предварително разрешение от съдебен орган на съответната държава членка. (33) Важно е да се гарантира, че по отношение на всички лица, предоставящи услуги по парични преводи, се прилагат определени минимални правни и регулаторни изисквания. Затова е желателно да се въведе изискване за регистрация на самоличността и местонахождението на всички лица, предоставящи услуги по налични парични преводи, включително на лицата, които не са в състояние да отговорят на целия спектър от условия за получаване на лиценз като платежни институции. Този подход е в съответствие с обосновката на Специалната препоръка VI от Финансовата работна група за изпирането на пари, която предвижда създаване на механизъм, чрез който доставчиците на платежни услуги, които не могат да изпълнят всички условия, определени в посочената препоръка, имат право да бъдат третирани като платежни институции. За тази цел държавите членки следва да вписват такива лица в регистъра на платежните институции, без същевременно да прилагат спрямо тях всички или част от условията за издаване на лиценз. При все това от съществено значение е възможността за подобно освобождаване да бъде обвързана със строги изисквания относно обема на платежните трансакции. Платежните институции, които се ползват от такова освобождаване, не следва да имат нито право на установяване, нито свобода на предоставяне на услуги и не следва да упражняват тези права непряко, когато са част от платежна система. (34) За всеки доставчик на платежни услуги е от съществено значение да има достъп до услугите на техническите инфраструктури на платежните системи. Такъв достъп oбаче следва да бъде подчинен на определени изисквания, за да се осигури целостта и стабилността на тези системи. Всеки доставчик на платежни услуги, който заявява желание за участие в платежна система, трябва да докаже на участниците в платежната система, че неговата вътрешна организация е достатъчно стабилна, за да понесе всякакви рискове. Обикновено такива платежни системи включват например четиристранните картови системи, както и основни системи за обработка на кредитни преводи и директни дебити. С цел да се гарантира равнопоставеност в целия Съюз между различните категории лицензирани доставчици на платежни услуги според условията на техния лиценз, е необходимо да се изяснят правилата относно достъпа до предоставяне на платежни услуги и достъпа до платежни системи. (35) Следва да се предвидят разпоредби за недискриминационно отношение към лицензираните платежни институции и кредитни институции, така че всеки доставчик на платежни услуги, участващ в конкуренцията на вътрешния пазар, да може да ползва при едни и същи условия услугите на техническите инфраструктури на тези платежни системи. Уместно е да се предвиди различно третиране на лицензираните доставчици на платежни услуги и тези, които се ползват от освобождаване по настоящата директива, както и от освобождаване по член 3 от Директива 2009/110/ЕО, предвид различията в съответната им пруденциална рамка. Във всеки случай различия в ценовите условия следва да бъдат позволени само когато са обусловени от различия в направените от доставчиците на платежни услуги разходи. Това не следва да засяга правото на държавите членки да ограничат достъпа до системно важни системи в съответствие с Директива 98/26/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[32], както и компетентността на Европейската централна банка и Европейската система на централните банки (ЕСЦБ) относно достъпа до платежни системи. (36) В някои случаи държавите членки са предоставили непряк достъп на отделни доставчици на платежни услуги до определени платежни системи, подобно на разпоредбите на Директива 98/26/ЕО. Това решение е от компетентността на съответната държава членка. Все пак, за да се осигури лоялна конкуренция между доставчиците на платежни услуги, в настоящата директива следва да се предвижда, че, когато държава членка е дала на доставчик на платежни услуги непряк достъп до тези системи, други доставчици на платежни услуги, които се намират в същото положение, следва да се ползват от същото недискриминационно отношение. (37) През последните години на пазара за обработка на плащанията се наложиха някои тристранни платежни системи, при които системата действа като единствен доставчик на платежни услуги както за платеца, така и за получателя на плащането. Следователно вече не е оправдано тези системи да се възползват от освобождаването от изискването за осигуряване на достъп на други доставчици на платежни услуги, когато други платежни системи не могат да ползват това освобождаване. (38) Следва да се установи набор от правила, за да се гарантира прозрачност на условията и изискванията за предоставяне на информация за платежните услуги. (39) Настоящата директива не следва да се прилага за платежни трансакции, извършвани в наличност, тъй като вече съществува единен платежен пазар за плащания в наличност, нито за платежни трансакции, извършвани на основание на чекове на хартиен носител, тъй като поради естеството си тези трансакции не могат да се обработват толкова ефикасно, колкото други средства за плащане. При все това добрата практика в тази област следва да се основава на принципите, установени в настоящата директива. (40) Потребителите и предприятията не се нуждаят от еднакво ниво на защита, тъй като те не са в еднакво положение. Въпреки че е важно правата на потребителите да се гарантират посредством разпоредби, които не могат да бъдат отменени по силата на договор, разумно е предприятията и организациите да имат право да договорят различни условия, когато тези условия не засягат потребителите. При все това държавите членки следва да имат възможността да предвидят, че микропредприятията, съгласно определението в Препоръка 2003/361/ЕО[33] на Комисията, следва да бъдат третирани по същия начин както потребителите. При всички случаи някои основни разпоредби на настоящата директива следва да се прилагат винаги, независимо от статута на ползвателя. (41) С настоящата директива следва да се определят задълженията на доставчиците на платежни услуги във връзка с предоставянето на информация на ползвателите на платежни услуги, които следва да получават ясна вискокачествена информация за платежните услуги, за да могат да вземат добре информирани решения и да избират свободно между всички доставчици в рамките на Съюза. От съображения за прозрачност с настоящата директива следва да се определят хармонизираните изисквания, необходими, за да се гарантира, че ползвателите на платежни услуги са получили нужната и достатъчна информация както по отношение на договора за платежни услуги, така и по отношение на платежните трансакции. С цел да се насърчи гладкото функциониране на единния пазар на платежни услуги държавите членки следва да имат възможност да приемат само предвидените в настоящата директива разпоредби относно информацията. (42) Потребителите следва да бъдат защитени от нелоялни или подвеждащи практики в съответствие с Директива 2005/29/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[34], както и Директива 2000/31/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[35] и Директива 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[36]. Допълнителните разпоредби в тези директиви продължават да се прилагат. При все това е нужно да се поясни отношението между настоящата директива и Директива 2002/65/ЕО във връзка с изискването за предоставянето на информация преди сключването на договора. (43) Изискваната информация следва да отговаря на потребностите на ползвателите и да се съобщава по стандартен начин. Въпреки това изискванията за информация при еднократна платежна трансакция следва да се различават от изискванията при рамков договор, предвиждащ изпълнението на поредица от платежни трансакции. (44) В практиката рамковите договори и включените в тях платежни трансакции са много по-разпространени и икономически значими, отколкото еднократните платежни трансакции. Рамков договор е необходим при наличието на платежна сметка или специфичен платежен инструмент. Ето защо изискванията за предварителна информация при рамковите договори следва да бъдат всеобхватни и информацията следва винаги да бъде предоставена на хартиен или друг дълготраен носител, като разпечатки от устройства за разпечатване на извлечения по сметки, CD-ROM, DVD, компютърни твърди дискове, на които може да се съхраняват електронни съобщения, както и интернет страници, които са достъпни за последващи справки за период от време, достатъчен за целите на информацията, и позволяват непромененото възпроизвеждане на съхранената информация. При все това доставчикът на платежни услуги и ползвателят на платежни услуги следва да могат да уговорят в рамковия договор начина на предоставяне на последваща информация относно извършените платежни трансакции, например при интернет банкиране цялата информация относно платежната сметка да бъде на разположение онлайн. (45) При еднократните платежни трансакции доставчикът на платежни услуги следва винаги по своя инициатива да предоставя само съществената информация. Тъй като платецът обикновено присъства при подаването на платежното нареждане, не е необходимо да се изисква информацията винаги да бъде предоставяна на хартиен или друг дълготраен носител. Доставчикът на платежни услуги може да даде информацията устно на гишето или по друг леснодостъпен начин, например чрез излагане на общите условия на табло в помещенията си. Също така следва да бъде предоставена информация къде може да бъде намерена по-подробна информация (например адрес на уебсайт). При все това по искане на потребителя съществената информация следва да му бъде дадена на хартиен или друг дълготраен носител. (46) Настоящата директива следва също така да предвиди правото на потребителя да получава безплатно необходимата информация, преди да бъде обвързан с договор за платежни услуги. Потребителят следва да може да поиска предварителната информация, както и рамковият договор да бъдат предоставени безплатно на хартиен носител, по всяко време на договорните отношения, така че да има възможност да сравни услугите и условията на различни доставчици на платежни услуги и в случай на спор да провери своите права и задължения по договора. Тези разпоредби следва да са съвместими с Директива 2002/65/ЕО. Изричните разпоредби в настоящата директива относно безплатната информация не следва да водят до налагането на такси за предоставяне на информация на потребителите по силата на други приложими директиви. (47) При определяне на начина, по който изискваната информация се дава от доставчика на платежни услуги на ползвателя на платежни услуги, следва да се вземат предвид нуждите на ползвателя, както и практическите технически аспекти и съотношението между разходи и ефективност в зависимост от конкретната ситуация и с оглед на уговореното в съответния договор за платежни услуги. Затова в настоящата директивата следва да се разграничат двата начина, по които доставчикът на платежни услуги дава информация: информацията се предоставя, тоест съобщава по инициатива на доставчика на платежни услуги в подходящото време съгласно изискванията на настоящата директива, без допълнително настояване от страна на ползвателя на платежни услуги, или информацията следва да се осигури на разположение на ползвателя на платежни услуги, като се взема под внимание всяко негово искане за допълнителна информация. В последния случай ползвателят на платежни услуги следва да предприеме активни действия, за да получи информацията, като например изрично да я поиска от доставчика на платежни услуги, да влезе в електронната кутия на банковата си сметка или да постави банкова карта в устройство за разпечатване на извлечения по сметка. За тази цел доставчикът на платежни услуги следва да гарантира, че достъпът до информацията е възможен и че информацията е на разположение на ползвателя на платежни услуги. (48) Потребителят следва да получава основна информация относно извършените платежни трансакции без да заплаща допълнителни такси за това. В случай на еднократна платежна трансакция доставчикът на платежни услуги не следва да налага отделни такси за тази информация. По същия начин последващата месечна информация относно платежни трансакции, извършени по силата на рамковия договор, следва да бъде давана безплатно. При все това, като се вземат предвид значението на прозрачността при ценообразуването и различните нужди на клиентите, страните следва да имат възможност да уговорят заплащане на такси за предоставяне на информация на по-кратки интервали или за предоставянето на допълнителна информация. За да се вземат предвид различните национални практики, на държавите членки следва да бъде разрешено да установяват правила, според които месечните извлечения от платежни сметки на хартиен носител винаги да бъдат давани безплатно. (49) С цел улесняване на мобилността на клиентите следва да е възможно потребителите на платежни услуги да прекратяват рамковия договор след една година, без да заплащат такси за това. Срокът за предизвестието за потребителите следва да бъде не по-дълъг от един месец, а за доставчиците на платежни услуги — не по-кратък от два месеца. Настоящата директива не следва да засяга задължението на доставчика на платежни услуги да прекрати договора за платежни услуги при изключителни обстоятелства, произтичащи от други разпоредби на законодателството на Съюза или на националното законодателство, като законодателството в областта на изпирането на пари и финансирането на тероризъм, както и всички действия, целящи замразяването на средства, или специални мерки, свързани с предотвратяването и разследването на престъпления. (50) Платежните инструменти с ниска стойност следва да представляват евтина и лесна за използване алтернатива за стоки и услуги с ниска цена и не следва да бъдат обременени с прекомерни изисквания. Поради това съответните изисквания за информация и правилата за тяхното изпълнение следва да се ограничат до съществената информация, като се вземат предвид и техническите възможности, които оправдано могат да се очакват от инструменти, предназначени за разплащания с ниска стойност. Въпреки по-лекия режим ползвателите на платежни услуги следва да се ползват от адекватна защита с оглед на ограничените рискове, произтичащи от тези платежни инструменти, особено по отношение на предплатените платежни инструменти. (51) Необходимо е да се определят критерии, според които трети страни доставчици имат правото на достъп и ползване на информацията за наличните средства по сметката на ползвателя на платежните услуги, държана от друг доставчик на платежни услуги. По-специално както третата страна доставчик, така и доставчикът на платежни услуги, обслужващ сметката на ползвателя на платежни услуги, следва да спазват необходимите изисквания за защита на данните и изискванията за сигурност, посочени в настоящата директива или включени в насоките на ЕБО. Платците следва да дават изричното си съгласие на третата страна доставчик за достъп до тяхната платежна сметка и да бъдат информирани относно степента на този достъп. За да се даде възможност за развитие на други доставчици на платежни услуги, които не могат да получават депозити, е необходимо кредитните институции да им предоставят информацията относно наличието на средства, ако платецът е дал съгласие тази информация да се съобщава на доставчика на платежни услуги, който е издал платежния инструмент. (52) Правата и задълженията на ползвателите на платежни услуги и доставчиците на платежни услуги следва да бъдат съответно променени, за да се отчете участието на третата страна доставчик в трансакцията, когато се използва услугата по иницииране на плащане. По-конкретно, балансираното разпределение на отговорността между доставчика на платежни услуги, обслужващ сметката, и третата страна доставчик, участваща в трансакцията следва да ги задължи да поемат отговорност за съответните части на трансакцията, които са под техен контрол, и позволява ясното установяване на отговорната страна в случай на грешка. Следва да съществува изричното задължение, в случай на измама или спор, третата страна доставчик да предостави на платеца и на доставчика на платежни услуги, обслужващ сметката, референтния номер на трансакциите и информация за разрешението. (53) За да се намалят рисковете и последиците от неразрешени или неточно изпълнени платежни трансакции, ползвателят на платежни услуги следва да информира своевременно доставчика на платежни услуги за всяко оспорване, свързано с предполагаеми неразрешени или неточно изпълнени платежни трансакции, при условие че доставчикът на платежни услуги е изпълнил задълженията си за предоставяне на информация съгласно настоящата директива. Ако ползвателят на платежни услуги е спазил срока за уведомяване, той следва да може да предяви претенцията си в рамките на предвидените в националното законодателство срокове. Настоящата директива не следва да засяга други претенции между ползвателите на платежни услуги и доставчиците на платежни услуги. (54) В случай на неразрешена платежна трансакция платецът следва да има право на незабавно възстановяване на размера на съответната трансакция. С цел да се предотвратят всякакви неизгоди за платеца, вальорът на заверяване на сметката при възстановяването не следва да бъде по-късно от датата, на която съответната сума е била дебитирана. С оглед насърчаване на ползвателите на платежни услуги да уведомяват доставчика без неоснователно забавяне за кражба или загуба на платежен инструмент, намалявайки по този начин риска от неразрешени платежни трансакции, ползвателят следва да носи отговорност само до силно ограничен размер, освен ако ползвателят на платежни услуги е действал с цел измама или при груба небрежност. В този контекст сумата от 50 EUR изглежда подходяща, за да се гарантира хармонизирано и високо ниво на защита на потребителя в рамките на Съюза. Освен това, след като ползвателите са уведомили доставчика на платежни услуги, че съществува опасност да бъде злоупотребено с платежния им инструмент, от ползвателя не следва да се изисква да покрива допълнителни загуби, произтичащи от неразрешена употреба на този инструмент. Настоящата директива не следва да засяга отговорността на доставчиците на платежни услуги за техническата сигурност на собствените им продукти. (55) С цел да се прецени дали ползвателят на платежни услуги е проявил евентуална небрежност, следва да бъдат взети предвид всички обстоятелства. Доказателствата и степента на предполагаемата небрежност следва по принцип да се оценяват в съответствие с националното законодателство. Договорните условия, свързани с предоставянето и използването на платежни инструменти, чиято цел е да се увеличи доказателствената тежест за потребителя или да се намали доказателствената тежест за издателя на инструмента, следва да се считат за нищожни. Освен това в някои конкретни ситуации и особено ако платежният инструмент не присъства на мястото на продажба, като например в случай на плащания в интернет, е целесъобразно доставчикът на платежни услуги да бъде задължен да предоставя доказателство за предполагаемата небрежност, тъй като в такива случаи средствата на платеца да докаже обратното са много ограничени. (56) Следва да се предвидят разпоредби за разпределението на загубите при неразрешени платежни трансакции. Освен в случай на измама и груба небрежност потребителят не следва да бъде задължен да плаща повече от максималната сума от 50 EUR при неразрешена трансакция от неговата сметка. За ползвателите на платежни услуги, които не са потребители, могат да се прилагат различни разпоредби, тъй като такива ползватели обикновено са в състояние да преценят по-добре риска от измама и да предприемат насрещни мерки. (57) Настоящата директива следва да установи правилата за възстановяване на средства с цел защита на потребителите, когато размерът на изпълнената платежна трансакция надвишава разумно предвидимия размер. С цел да се предотврати възникването на финансови щети за платеца, следва да бъде гарантирано, че вальорът на заверяване на сметката при възстановявания на средства е не по-късно от датата, на която съответната сума е била дебитирана. В случай на директни дебити доставчиците на платежни услуги следва да могат да предоставят дори по-благоприятни условия на своите клиенти, които от своя страна следва да имат безусловно право на възстановяване на средства на всяка оспорена платежна трансакция. Все пак това безусловно право на възстановяване на средства, което гарантира най-високо равнище на защита на потребителите, не е оправдано, когато търговецът вече е изпълнил договора и съответната стока или услуга вече е била консумирана. Когато ползвателят предяви претенция за възстановяване на средства по платежна трансакция, правото на възстановяване не следва да засяга отговорността на платеца спрямо получателя на плащането по основното правоотношение, например при поръчани, потребени или законно фактурирани стоки или услуги, нито правата на ползвателя за отмяна на платежното нареждане. (58) За целите на финансовото планиране и навременното изпълнение на задълженията за плащане потребителите и предприятията се нуждаят от сигурност относно срока на изпълнение на платежните нареждания. Затова настоящата директива следва да определи момента, в който се пораждат правата и задълженията, а именно момента на получаване на платежното нареждане от доставчика на платежни услуги, включително когато той е имал възможността да го получи посредством договорени в договора за платежни услуги средства за комуникация, независимо от предишно участие в процеса, довел до създаването и предаването на платежното нареждане, например сигурността и възможността за проверка на паричните наличности, информация относно използването на персоналния идентификационен номер или издаване на обещание за плащане. Освен това получаване на платежно нареждане следва да е налице, когато доставчикът на платежни услуги на платеца получи платежното нареждане за задължаване на сметката на платеца. В тази връзка не следва да имат значение денят или моментът, в който получателят на плащането предава на доставчика на платежни услуги нареждане за събиране на плащането, например при плащания с карти или директни дебити или когато доставчикът на платежни услуги е предоставил на получателя на плащането предварително финансиране за съответните суми (във вид на кредит под условие по неговата сметка). В случай че доставчикът на платежни услуги няма договорно или законово основание за отказ, ползвателите следва да могат да разчитат на точно изпълнение на пълно и валидно платежно нареждане. Ако доставчикът на платежни услуги откаже изпълнението на платежно нареждане, отказът и причината за него следва да се съобщят при първа възможност на ползвателя на платежни услуги съгласно изискванията на законодателството на Съюза и на националното право. (59) С оглед на скоростта, с която съвременните напълно автоматизирани платежни системи обработват платежните трансакции, което означава, че след определен момент платежните нареждания не могат да се отменят, без това да доведе до високи разходи за ръчна обработка, е необходимо да се определи ясен краен срок за отмяна на плащането. При все това моментът може да се променя чрез споразумение между страните в зависимост от вида на платежната услуга и на платежното нареждане. В този контекст отмяната следва да се прилага само за правоотношението между ползвателя на платежни услуги и доставчика на платежни услуги, без да се засягат неотменимостта и окончателността на платежните трансакции в платежните системи. (60) Подобна неотменимост не следва да засяга правото или задължението на доставчика на платежни услуги съгласно законодателството на някои държави членки да възстанови на платеца сумата на извършената платежна трансакция при спор между платеца и получателя на плащането, произтичащо от рамковия договор на платеца или от националните законови, подзаконови и административни разпоредби или насоки. Такова възстановяване следва да се счита за ново платежно нареждане. Във всички други случаи правните спорове, възникнали по основното за платежното нареждане правоотношение, следва да се разрешават единствено между платеца и получателя на плащането. (61) С цел да се извърши напълно интегрирана и автоматизирана обработка на плащанията и да се установи правна сигурност сред ползвателите на платежни услуги по отношение на изпълнението на задълженията по основното правоотношение, от съществено значение е сметката на получателя да бъде заверена с цялата преведена от платеца сума. Съответно за никой от участващите в изпълнението на платежните трансакции посредници не следва да бъде възможно да прави удръжки от сумата по превода. Въпреки това получателят на плащането следва да може да сключва договор с доставчика на платежни услуги, по силата на който последният да може да удържа дължимите такси. Независимо от това, с цел да се даде възможност на получателя на плащането да провери дали дължимата сума е точно изплатена, в предоставената относно платежната трансакция информация следва да бъде отбелязан не само целият размер на преведените средства, но и размерът на таксите. (62) По отношение на таксите опитът е показал, че поделянето на таксите между платеца и получателя на плащането е най-ефикасната система, тъй като улеснява автоматизираната обработка на плащанията. Поради това следва да се предвиди, че при нормални условия таксите се начисляват директно на платеца и получателя от техните съответни доставчици на платежни услуги. Това обаче следва да се прилага само когато платежната трансакция не налага обмяна на валута. Размерът на събираните такси може да бъде равен на нула, тъй като разпоредбите на настоящата директива не следва да засягат практики, при които доставчикът на платежни услуги не начислява на потребителите такси за заверяване на техните сметки. По същия начин, в зависимост от условията по договора, доставчикът на платежни услуги може да събира такси само от получателя на плащането (търговеца) за използването на платежната услуга, което означава, че на платеца не се налагат такси. Събирането на такси от платежните системи може да се извършва под формата на абонамент. Разпоредбите относно преведената сума или начислените такси нямат преки последици върху ценообразуването между доставчиците на платежни услуги или посредниците. (63) Различните национални практики в областта на събиране на такси за използването на даден платежен инструмент (по-нататък „начисляване на допълнителни такси“) са довели до драстични различия на пазара на плащания в Съюза и причиняват объркване сред потребителите, особено в условията на електронната и трансграничната търговия. Търговците, които се намират в държави членки, в които начисляването на такси е разрешено, предлагат продукти и услуги в държави членки, в които това е забранено, но въпреки това начисляват такса на потребителите. Освен това сериозна причина за преразглеждане на практиките по начисляване на такси е фактът, че с Регламент (ЕС) № XXX/гггг се установяват правила за многостранни обменни такси при плащания, свързани с карти. Тъй като обменните такси са основният елемент, който оскъпява повечето картови плащания, а начисляването на такси на практика се ограничава до картовите плащания, правилата за обменните такси следва да бъдат придружени от преразглеждане на правилата за начисляването на такси. С цел насърчаване на прозрачността на разходите и използването на най-ефективните платежни инструменти държавите членки и доставчиците на платежни услуги не следва да възпрепятстват получателя на плащането да иска от платеца да заплати такса за използването на специфичен платежен инструмент, при надлежно спазване на разпоредбите на член 19 от Директива 2011/83/ЕС. Въпреки това правото на получателя на плащането да начисли допълнителна такса следва да се прилага само за платежните инструменти, за които обменните такси не са регулирани. Това следва да действа като механизъм за ориентиране към най-евтиния начин за плащания. (64) С оглед подобряване на ефективността на плащанията на територията на Съюза следва да се въведе изискване всички платежни нареждания в евро или във валута на държава членка извън еврозоната, включително кредитни и налични парични преводи, извършвани по инициатива на платеца, да се изпълняват за максимален срок от един ден. Същият еднодневен срок за изпълнение следва да важи за всички останали плащания, като например плащания по инициатива на или чрез получателя на плащането, включително директни дебити и плащания с карта, когато липсва изрично споразумение между доставчика на платежни услуги и платеца, в което да се определя по-дълъг срок за изпълнение. Ако платежното нареждане е подадено на хартиен носител, посочените срокове следва да могат да бъдат удължени с още един работен ден. По този начин ще продължат да се предоставят платежни услуги на потребителите, които са свикнали да използват само документи на хартиен носител. При ползването на системи за директни дебити доставчикът на платежни услуги на получателя на плащането следва да изпрати искането за дебитиране в уговорения между получателя на плащането и доставчика на платежни услуги срок, за да се даде възможност за плащане на уговорения падеж. Предвид обстоятелството, че платежните инфраструктури често са високоефективни и с цел да се предотврати евентуално влошаване на съществуващите равнища на обслужване, държавите членки следва да имат право да запазят или да въведат правила, които предвиждат срокове за изпълнение, по-кратки от един работен ден, когато това е уместно. (65) Разпоредбите относно превода на пълния размер на сумата и относно срока за изпълнение следва да представляват добра практика, когато един от доставчиците на платежни услуги се намира извън територията на Съюза. (66) За да могат ползвателите на платежни услуги да направят своя избор, е важно да знаят какви са реалните разходи и такси за платежните услуги. Съответно не следва да се допуска използване на непрозрачни методи на ценообразуване, тъй като е всеизвестно, че тези методи значително затрудняват ползвателите при установяването на реалната цена на платежната услуга. По-конкретно не следва да се разрешава използването на вальор, който е в ущърб на ползвателя. (67) Гладкото и ефективно функциониране на платежната система зависи от възможността на ползвателя да разчита на това, че доставчикът на платежни услуги ще изпълни платежната трансакция точно и в уговорения срок. Обикновено доставчикът е в състояние да прецени рисковете, свързани с платежната трансакция. Именно доставчикът е този, който предоставя платежната система, предприема мерки за обратно изтегляне на погрешно преведени средства и в повечето случаи решава кои посредници да използва при изпълнението на определена платежна трансакция. Предвид всички тези съображения е напълно целесъобразно, освен в случаите на извънредни и непредвидими обстоятелства, доставчикът на платежни услуги да носи отговорност за изпълнението на приета от ползвателя платежна трансакция, освен в случаите на действия или бездействия от страна на доставчика на платежни услуги на получателя на плащането, за чийто избор е отговорен единствено получателят на плащането. Въпреки това с цел да не се допусне платецът да остане незащитен в необичайната ситуация, когато може да остане открит (non liquet) въпросът, дали платената сума е била надлежно получена от доставчика на платежни услуги на получателя на плащането, доставчикът на платежни услуги на платеца следва да носи съответстващата доказателствена тежест. По правило може да се очаква посредническата институция, обикновено „независимо“ образувание като централна банка или клирингова къща, което прехвърля сумата от изпращащия на получаващия доставчик на платежни услуги, да съхранява данните по сметката и да ги предостави при необходимост. Когато сметката на получаващия доставчик на платежни услуги е била заверена със сумата, получателят на плащането следва незабавно да придобие право да отправи претенция към доставчика на платежни услуги за заверяване на сметката. (68) Доставчикът на платежни услуги на платеца следва да носи отговорност за точното изпълнение на плащането, включително за цялата сума на платежната трансакция и за срока на изпълнение, както и пълна отговорност за неизпълнение от страна на други лица по платежната верига до сметката на получателя. Вследствие на тази отговорност, в случай че сметката на доставчика на платежни услуги на получателя не е заверена или е заверена със закъснение с цялата сума, доставчикът на платежни услуги на платеца следва да коригира платежната трансакция или своевременно да възстанови на платеца съответната сума от трансакцията, без да се засягат други претенции, които могат да бъдат предявени съгласно националното право. Поради отговорността, която носи доставчикът на платежни услуги, платецът или получателят на плащането не следва да поемат разходите, свързани с неправилното плащане. Държавите членки следва да гарантират, че в случай на неизпълнение, неправилно или късно изпълнение на платежни трансакции вальорът на коригиращото плащане, извършено от доставчиците на платежни услуги, винаги съвпада с вальора на правилното изпълнение. (69) Настоящата директива следва да се отнася само до договорни задължения и отговорности между ползвателя на платежни услуги и доставчика на платежни услуги. При все това за точното извършване на кредитните преводи и другите платежни услуги се изисква доставчиците на платежни услуги и техните посредници, например тези, които осъществяват обработката на данни, да имат договори, в които са уредени техните насрещни права и задължения. Въпросите, свързани с отговорността, са основен елемент на тези типови договори. С цел да се осигури надеждност между доставчиците на платежни услуги и на посредниците, участващи в платежната трансакция, е необходима правна сигурност за това, че доставчикът на платежни услуги, който не е отговорен, ще бъде обезщетен за претърпените загуби или за изплатените суми съгласно уреждащите отговорността разпоредби на настоящата директива. Допълнителните права и подробностите относно съдържанието на правото на регресен иск и уреждането на исковете към доставчика на платежни услуги или посредника, свързани с неточно извършената платежна трансакция, следва да бъдат определени съгласно условията на договора. (70) Доставчикът на платежни услуги следва да може недвусмислено да определи информацията, необходима за точното изпълнение на платежното нареждане. От друга страна обаче, за да не се създадат условия за разпокъсване и заплаха за изграждането на интегрирани платежни системи в Съюза, на държавите членки следва да бъде забранено да изискват използването на специфичен идентификатор за платежни трансакции. Това обаче не бива да препятства държавите членки да изискват от доставчика на платежни услуги на платеца да действа добросъвестно и да проверява, когато е технически възможно и без да се изисква ръчна намеса, съответствието на уникалния идентификатор, а в случай на несъответствие — да откаже платежното нареждане и да информира платеца за това. Отговорността на доставчика на платежни услуги следва да бъде ограничена до точното изпълнение на платежната трансакция в съответствие с платежното нареждане на ползвателя на платежни услуги. (71) С цел ефективното предотвратяване на измамите и борбата срещу измамите при плащания в Съюза следва да се предвидят разпоредби за ефективен обмен на данни между доставчиците на платежни услуги, които следва да имат право да събират, обработват и обменят лични данни за лица, участващи в измами при плащания. Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета[37], националните правила, с които се транспонира Директива 95/46/ЕО, и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета[38] са приложими към обработката на лични данни за целите на настоящата директива. (72) Настоящата директива зачита основните права и е съобразена с принципите, признати от Хартата на основните права на Европейския съюз, включително правото на зачитане на личния и семейния живот, правото на защита на личните данни, свободата на стопанска инициатива, правото никой да не бъде съден или наказван два пъти за едно и също престъпление. Настоящата директива трябва да се прилага в съответствие с тези права и принципи. (73) Необходимо е да се осигури ефективното прилагане на разпоредбите на националното право, приети в изпълнение на настоящата директива. Поради това следв