[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 25.3.2009

COM(2009) 136 окончателен

2009/0050 (CNS)

Предложение за

РАМКОВО РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

относно предотвратяването и борбата с трафика на хора и защитата на жертвите

и за отмяна на Рамково решение № 2002/629/ПВР на Съвета {SEC(2009) 358}{SEC(2009) 359}

ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

1. КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО

1.1. Основания и цели на предложението

Трафикът на хора се смята за едно от най-тежките престъпления в световен мащаб, за грубо погазване на човешките права, за съвременна форма на робство и за извънредно доходен бизнес за организираната престъпност. Трафикът на хора се състои в набиране, прехвърляне или прием на лица посредством принуда, измама или злоупотреба с цел експлоатация, в това число сексуална или трудова, принудителен труд, принудително подчинение в домашни условия или други форми на експлоатация, включващи отнемането на телесни органи.

Затова отговорът на трафика на хора трябва да бъде енергичен и насочен едновременно към предотвратяването и преследването на престъплението и защитата на жертвите на това престъпление.

1.2. Общ контекст

Няколко държави-членки на ЕС са важни държави на местозначение за трафика на хора от трети държави. Освен това са налице данни за наличие на трафик на хора в рамките на ЕС. От наличните данни може с основание да се предположи, че всяка година няколко стотици хиляди хора са обект на трафик в ЕС или в рамките на ЕС.

С основание за основна първопричина за трафика на хора се счита социалната уязвимост. Тя се корени в икономически и социални фактори: бедност, дискриминация въз основа на пола, въоръжени конфликти, домашно насилие, проблемни семейства и лични обстоятелства като възраст, здравословно състояние или увреждания. Тази уязвимост се използва от международни мрежи на организираната престъпност за улесняване на миграцията и за по-нататъшна експлоатация на лица чрез използване на насилие, заплаха, принуда или различни форми на злоупотреба като заробване за дългове. На практика основна движеща сила в трафика на хора са високите печалби, които се генерират. Търсенето на сексуални услуги и евтина работна ръка е друга също толкова важна движеща сила.

1.3. Действащи разпоредби в областта на предложението

Конвенцията на Обединените нации за правата на детето, приета през 1989 г., има за цел да защити децата от всички форми на сексуална експлоатация и злоупотреба. Това задължение се разпростира до сексуална експлоатация и злоупотреба, извършени срещу деца в контекста на трафика на хора.

През 2000 г. ООН прие Протокол за предотвратяване, противодействие и наказване на трафика с хора, особено жени и деца, допълващ Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност. Този протокол бе първият изчерпателен международен инструмент в областта на трафика на хора. Към март 2009 г. протоколът е ратифициран от 23 държави-членки на ЕС, а останалите 4 са го подписали. Европейската общност в подписала и одобрила Протокола.

Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора предоставя изчерпателна и последователна рамка, включваща предотвратяване, сътрудничество между различните участници, защита и помощ за жертвите на трафик и задължението трафикът на хора да бъде считан за престъпление. Привеждането в действие на подобни мерки би довело до значителни подобрения. Конвенцията бе ратифицирана от 12 държави-членки на ЕС. Други 13 държави-членки са я подписали и са в процес на ратифициране.

Рамковото решение относно борбата с трафика на хора бе прието на 19 юли 2002 г. в отговор на като цяло осезаемата необходимост да се обърне внимание на тежкото криминално престъпление трафик на хора на равнище ЕС. През май 2006 г. Комисията прие доклад относно прилагането на рамковото решение.

Директива № 2004/81/ЕО предвижда помощ и статут на постоянно пребиваване за жертвите, които са граждани на трети държави. През есента на 2009 г. Комисията ще представи доклад относно прилагането на Директива № 2004/81/ЕО и ще оцени необходимостта от подходящи мерки за по-нататъшното засилване на защитата, предоставяна на жертвите от държавите-членки.

1.4. Съгласуваност с другите политики и цели на Съюза

Борбата срещу всички форми на насилие, основаващо се на пол, в това число и трафика на хора, съставлява неразделна част от ангажимента, поет от Комисията в Пътната карта за равенство между половете[1]. Борбата с трафика на деца е също така част от стратегията за правата на детето[2]. Целта на борбата с трафика на хора и помощта за жертвите на трафик е в съответствие с разпоредбите в Рамковото решение на Съвета от 15 март 2001 година относно правното положение в наказателното производство на жертвите от престъпления[3] и Директива № 2004/81/ЕО на Съвета за издаване на разрешение за пребиваване[4], което има за предмет въпроси на имиграцията и се прилага единствено за гражданите на трети държави. Всички разпоредби, включени в настоящото рамково решение, се прилагат доколкото проблемът не попада в обхвата на приложение на гореспоменатата директива. Целта за борба срещу трафика на хора е също така в съответствие с Директива № 2004/80/ЕО на Съвета относно обезщетението на жертвите на престъпления, която има за цел да улесни достъпа до обезщетение в трансгранични ситуации[5], и с Рамковото решение № 2008/841/ПВР на Съвета относно борбата с организираната престъпност[6]. Трафикът на хора е включен в списъка с престъпления, които дават основание за предаване съгласно европейска заповед за арест съгласно Рамково решение № 2002/584/ПВР на Съвета относно европейската заповед за задържане[7]. Посочените по-горе цели са в пълно съответствие с тези инструменти и с Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора, както и с мандатите на Европол и Eвроюст.

Всяко действие на Съюза в тази област трябва да зачита основните права и да спазва принципите, признати по-специално в Хартата на основните права на Европейския съюз (Хартата на ЕС) и в Конвенцията за защита правата на човека и основните свободи. При прилагането на правото на Съюза държавите-членки трябва да спазват тези права и принципи.

Настоящото предложение бе предмет на детайлно разглеждане, за да се гарантира, че съдържащите се в него разпоредби са в пълно съответствие с основните права и особено човешкото достойнство, забраната на изтезанията и нехуманното или унизителното отношение или наказание, забраната на робството и принудителния труд, правата на детето, правото на свобода и сигурност, свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, защитата на личните данни, правото на ефективни средства за правна защита и на справедлив съдебен процес и принципите на законност и пропорционалност на престъпленията и наказанията.

Особено внимание бе обърнато на член 5, параграф 3 от Хартата на ЕС, който забранява изрично трафика на хора. Освен това от голямо значение е член 24 от Хартата на ЕС, тъй като много от жертвите на трафика на хора са деца. Разпоредбите, засягащи защитата и подпомагането на жертвите на трафик, имат положително въздействие върху основните права. Правото на защита от робство, принудителен труд и принудително подчинение бе признато от Европейския съд за правата на човека. Предмет на предложението е и правото на жертвата на трафик на правилно, обективно, ефективно и бързо разследване, което ефективно може да стане чрез по-голямо признаване на ролята на жертвата на трафик в наказателното производство.

Би могло да се наблюдава евентуално отрицателно въздействие, произтичащо от нарасналата роля на жертвата в наказателното производство, ако тази по-засилена роля е от естество, което да застраши процедурните права на обвиняемото лице, и по-специално неговото право на справедлив процес (член 47 от Хартата на ЕС) и правото на защита (член 48 от Хартата на ЕС). Европейският съд за правата на човека обаче е установил ясни принципи за съгласуване на съответните права на обвиняемото лице с тези на жертвата. Поради това чрез внимателното изготвяне на законодателния текст е гарантирано пълното съответствие с правото на защита, което представлява основата за правилното му прилагане от държавите-членки.

2. Консултации със заинтересованите страни и оценка на въздействието

2.1. Консултация със заинтересованите страни

2.1.1. Методи за консултация, основни целеви сектори и общ профил на участниците

По искане на Съвета за оценка на прилагането на плана на ЕС през декември 2007 г. Комисията изпрати въпросник на държавите-членки. 23 държави-членки и Норвегия отговориха на въпросника. Резултатите бяха включени в работния документ на Комисията, приет на 17 октомври 2008 г.

Проведени бяха три консултативни срещи с цел изготвянето на оценка на въздействието. Експертната група по трафика на хора заседава на 2 и 3 октомври 2008 г. и след обширна дискусия излезе с писмено становище. На 7 октомври 2008 г. бе проведена консултативна среща с експерти от различни сектори, в това число правителства, правоприлагащи органи, НПО, международни организации и университети. В последствие участниците бяха поканени да представят писмени становища, и няколко експерта се отзоваха на тази покана. На 17 октомври 2008 г. се проведе среща с представители на държавите-членки.

2.1.2. Обобщение на позициите и на това как те са взети под внимание

- В своето писмено становище експертната група по трафика на хора на Европейската комисия подчерта като водещи принципи необходимостта от подходяща правна рамка във всяка държава, необходимостта човешките права да се превърнат във въпрос от основно значение, да се възприеме цялостен, координиран и последователен подход за създаването на връзка между правителствените политики в областта на трафика на хора и миграционните политики, да се спазват правата на децата, да се насърчават научните изследвания в областта на трафика на хора и да се наблюдава въздействието на политиките за борба с трафика на хора.

- Много от заинтересованите страни изразиха съгласието си относно необходимостта от специфични разпоредби, насочени към подобряването на разследването и наказателното преследване. Като цяло бе подчертана решаващата роля на мерките за подпомагане.

- Въпросът относно въвеждането на специално задължение за инкриминиране на клиенти, използващи съзнателно сексуални услуги от лице, което е жертва на трафик, бе обект на противоречие между заинтересованите страни. Няколко държави-членки посочиха, че при всички случаи подобна разпоредба не трябва да бъде задължителна.

2.2. Събиране и използване на експертни становища

Външни експертни мнения не бяха необходими.

2.3. Оценка на въздействието

Бяха разгледани няколко варианта на политика като средство за постигането на целите за по-ефективно предотвратяване и борба с трафика на хора и по-добра защита на жертвите.

- Вариант на политиката (1): Без действие от страна на ЕС

ЕС не предприема никакви действия за борбата с трафика, като в същото време държавите-членки могат да продължат с подписването и ратифицирането на Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора.

- Вариант на политиката (2): Незаконодателни мерки

Рамковото решение № 2004/629/ПВР не се изменя. Възможно е прилагането на незаконодателни мерки в сферите, засягащи програми за подпомагане на жертвите, наблюдение, мерки за предотвратяване в държавите на местозначение, мерки за предотвратяване в държавите на произход, обучение и сътрудничество в правоприлагането.

- Вариант на политиката (3): Ново законодателство в областта на наказателното преследване, помощта за жертвите, предотвратяването и наблюдението

Приема се ново рамково решение, включващо разпоредбата от съществуващото рамково решение, някои разпоредби от Конвенцията на Съвета на Европа и някои допълнителни елементи. По-конкретно, новото рамково решение би включвало разпоредби в областта на материалното наказателно право, компетентността и наказателното преследване, правата на жертвите в наказателното производство, подпомагането на жертвите на трафик, специални мерки за защита на децата, предотвратяването и наблюдението.

- Вариант на политиката (4): Ново законодателство (като вариант 3) + незаконодателни мерки (като вариант 2)

- Приема се ново рамково решение, което съдържа съществуващото рамково решение и нови разпоредби. Новото рамково решение се допълва от незаконодателни мерки и по-конкретно от мерките, посочени във вариант 2.

- След анализа на икономическото въздействие, социалното въздействие и въздействието върху основните права, варианти 3 и 4 представят най-добрия подход към проблема и би следвало напълно да постигнат поставените цели. Предпочитаният вариант би бил вариант 4.

3. Правни елементи на предложението

3.1. Резюме на предлаганото действие

Освен разпоредбите, които се съдържат в сегашното рамково решение, новото рамково решение би включило следните нови елементи:

А Разпоредби на материалното наказателно право

- Определение;

- Наказания и утежняващи обстоятелства;

- Неприлагане на санкции към жертвите на трафик.

Б Компетентност и наказателно преследване

- По-широко и по-обвързващо правило за извънтериториална компетентност;

- Координация на наказателното преследване; подобна разпоредба би могла да бъде заменена след приемането на Предложението за рамково решение относно спорове за компетентност при наказателни производства[8].

- Инструменти за разследване.

В Права на жертвите в наказателни производства

- Специално третиране с цел предотвратяване на вторично виктимизиране;

- Защита въз основа на оценка на риска;

- Обезщетение, в това число достъп до съществуващи фондове.

Г Подпомагане на жертвите

- Установяване на механизми за ранно идентифициране и подпомагане на жертвите;

- Стандарт за подпомагане, в това число достъп до необходимата медицинска помощ, консултиране и психологическа помощ;

- Специални мерки за деца.

Д Предотвратяване

- Действия за обезсърчаване на търсенето на сексуални услуги и евтина работна ръка;

- Обучение;

- Инкриминиране на потребителите на услуги, получени от лица, за които потребителите знаят, че са жертви на трафик.

Е Наблюдение

- Създаване на национални центрове за докладване или на еквивалентни механизми.

3.2. Добавена стойност от предложението в сравнение с Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора от 2005 година

Предложението е изготвено въз основа на Конвенцията на Съвета на Европа и възприема същия цялостен подход, като включва предотвратяване, наказателно преследване, защита на жертвите и наблюдение. Освен това предложението демонстрира следните основни елементи по отношение на добавената стойност:

- Нови разпоредби, предвиждащи специално третиране на уязвимите жертви в наказателни производства и имащи за цел предотвратяването на вторично виктимизиране (член 9).

- По-широк обхват на разпоредбата относно неприлагане на санкции по отношение на жертвите за тяхното участие в незаконни дейности, независимо от типа на незаконните средства, които са били използвани от трафикантите (член 6).

- По-високи стандарти на подпомагане на жертвите, особено по отношение на медицинското обслужване (член 10).

- По-широкообхватно и по-обвързващо правило за извънтериториална компетентност, което задължава държавите-членки да преследват свои граждани или граждани с постоянно жителство, които са извършили престъпление, свързано с трафик, извън територията на държавата-членка (член 8).

- Конкретен размер на наказанията в съответствие с тежестта на престъпленията (член 3).

- Освен това включването на разпоредби с подобно съдържание в достиженията на правото на Европейския съюз демонстрира преимущества, свързани със здравата връзка, създадена от правния ред на ЕС, а именно незабавното влизане в сила и наблюдението на прилагането.

3.3. Правно основание

Членове 29, 31, параграф 1, буква д), член 34, параграф 2, буква б) от Договора за Европейския съюз.

4. Принцип на субсидиарност

Целите на предложението не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен самостоятелно от държавите-членки поради следните причини:

Борбата с трафика на хора изисква координирани усилия от страна на държавите-членки и сътрудничество на международно ниво за постигане на целите. Различията в правното третиране в различните държави-членки затрудняват координираните усилия и възпрепятстват правоприлагането в областта на международното право и международното съдебно сътрудничество.

Чрез действие от страна на Европейския съюз целите на предложението ще бъдат постигнати по-добре, поради следната причина.

Предложението ще сближи материалното наказателно право на държавите-членки и процедурните правила по по-всеобхватен начин от настоящото рамково решение. Това ще има положително въздействие върху правоприлагането в областта на международното право и международното съдебно сътрудничество и върху защитата и подпомагането, предоставени на жертвите. Поради това предложението е в съответствие с принципа на субсидиарност.

5. Принцип на пропорционалност

Предложението е в съответствие с принципа на пропорционалност, тъй като се ограничава до необходимия минимум за осъществяване на посочените цели на европейско равнище и не излиза извън рамките на необходимото за тази цел.

6. Избор на инструменти

Предложен инструмент: рамково решение.

Другите средства не биха били подходящи. В борбата с трафика на хора само рамково решение позволява сближаване на националното законодателство и е необходимо за подобряването на правоприлагането в областта на международното право и на юридическото сътрудничество.

7. Въздействие върху бюджета

Предложението няма отражение върху бюджета на Общността.

8. Допълнителна информация

Отмяна на съществуващо законодателство

Приемането на предложението ще доведе до отмяна на съществуващо законодателство.

2009/0050 (CNS)

Предложение за

РАМКОВО РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА

относно предотвратяването и борбата с трафика на хора и защитата на жертвите

и за отмяна на Рамково решение № 2002/629/ПВР на Съвета

СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

като взе предвид Договора за създаване на Европейския съюз, и по-специално член 29, член 31, параграф 1, буква д) и член 34, параграф 2, буква б) от него,

като взе предвид предложението на Комисията,

като взе предвид становището на Европейския парламент[9],

ката има предвид, че:

(1) Трафикът на хора представлява тежко престъпление, което често е извършено в рамката на организираната престъпност, и е грубо нарушение на човешките права.

(2) Европейският съюз е поел ангажимент за предотвратяването и борбата с трафика на хора и за защитата на правата на лицата, които са жертва на трафик. За тази цел бяха приети Рамково решение № 2002/629/ПВР на Съвета от 19 юли 2002 г. относно борбата с трафика на хора[10] и Плана на ЕС за най-добри практики, стандарти и процедури за борба и предотвратяване на трафика на хора (2005/C 311/01)[11]

(3) С настоящото рамково решение се възприема интегриран и цялостен подход към борбата с трафика на хора. То има за свои главни цели по-енергичното предотвратяване и наказателно преследване и защитата на правата на жертвите на трафик. Децата са по-уязвими и следователно съществува по-голям риск те да станат жертви на трафика на хора. Всички разпоредби от настоящото рамково решение следва да бъдат прилагани с оглед на висшия интерес на детето в съответствие с Конвенцията на Обединените нации за правата на детето от 1989 г.[12]

(4) Протоколът на Обединените нации от 2000 г. за предотвратяване, премахване и наказване на трафика на хора, особено на жени и деца, който придружава Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност[13] и Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора от 2005 г.[14] са ключови стъпки в процеса на засилване на международното сътрудничество срещу трафика на хора. С цел да стимулира процеса на сближаване на законодателството, с настоящото рамково решение се приема широката дефиниция на престъплението, която се съдържа в гореспоменатите инструменти на ООН и Съвета на Европа. Дефиницията включва също трафика на хора с цел отнемане на телесни органи, който може да бъде свързан с трафика на органи и представлява тежко нарушение на човешкото достойнство и физическата цялост.

(5) Наказанията трябва да бъдат ефективни, възпиращи и пропорционални на тежестта на престъплението, като целта е също да направят разследването и наказателното преследване по-ефективни и да подобрят правоприлагането в областта на международното право и международното юридическо сътрудничество. Утежняващите обстоятелства следва да отчитат необходимостта от защита на особено уязвимите жертви, в това число на всички деца и възрастни, които са уязвими поради лични обстоятелства или поради физическите или психологичните последици от престъплението.

(6) По силата на решение на компетентната инстанция жертвите на трафик трябва да са защитени от наказателно преследване и наказание за незаконни дейности, в които са участвали като директна последица от факта, че са били подложени на някое от незаконните средства, използвани от трафикантите, като например нарушение на имиграционните закони, използване на подправени документи или престъпления, попадащи в обхвата на законодателството срещу проституцията. Допълнителна цел на тази защита е жертвите да бъдат насърчени да свидетелстват в наказателни производства.

(7) Макар че Рамковото решение на Съвета от 15 март 2001 г. относно правното положение в наказателния процес на жертвите от престъпления (2001/220/ПВР)[15] установява редица права на жертвите на трафик при наказателни производства, включително правото на защита и обезщетение, жертвите на трафика на хора уязвими и поради това са необходими специални мерки спрямо тях. Такива жертви, които носят последствията от престъпните дейности, свързани с трафика на хора, включително отнемането на телесни органи, трябва да бъдат защитени от заплашване и от вторично виктимизиране, т.е. от допълнително виктимизиране или травма, свързани с начина, по който се провежда наказателното производство. Освен това е необходимо да бъдат създадени специални средства за гарантирането на ефективна защита и обезщетение.

(8) Жертвите трябва да могат да упражняват ефективно своите права. Затова трябва да им бъде предоставена подходяща подкрепа преди, по време и след наказателното производство. Настоящото рамковото решение въвежда задължение държавите-членки да подпомогнат всяка жертва в степен, която да бъде достатъчна за тяхното възстановяване.

(9) Докато Директива № 2004/81/ЕО предвижда издаването на разрешително за пребиваване на жертвите на трафика на хора, които са граждани на трети държави, а Директива № 2004/38/ЕО урежда упражняването на правото на свободно придвижване и пребиваване на територията на държавите-членки на гражданите на Съюза и техните семейства, в това число защита от експулсиране, настоящото рамково решение установява специфични защитни мерки за всички жертви на трафик на хора и не разглежда условията на тяхното пребиваване на територията на държавите-членки или други въпроси, попадащи в компетенциите на Общността.

(10) В допълнение към мерките за възрастни всяка държава-членка трябва да осигури наличието на специални защитни мерки за децата жертви на трафик.

(11) Всяка държава-членка следва да създаде и/или засили съществуващите политики за предотвратяване на трафика на хора, включително посредством мерки за обезсърчаване на търсене, което поощрява каквато и да е форма на експлоатация, чрез научни изследвания, информация, популяризиране на проблема и образование. В тези инициативи всяка държава-членка следва да възприеме подход, който зачита спецификите на пола и правата на детето.

(12) [Директива № 2009/…/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от … за установяване на минимални стандарти за санкции срещу работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава] предвижда санкции за работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава, които макар да не им е повдигнато обвинение или да не са осъждани за трафик на хора използват работа или услуги, извършени от лице, за което знаят, че е жертва на трафик. Освен това държавите-членки следва да разгледат възможността за налагането на санкции срещи потребителите на всяка услуга, извършена от лице, за което те знаят, че е жертва на трафик. Това допълнително инкриминиране би могло да включва работодатели на законно пребиваващи граждани на трети държави и граждани на ЕС, както и потребителите на секс-услуги от лице жертва на трафик, независимо от тяхната националност.

(13) Необходимо е да бъдат създадени национални системи за наблюдение като национален орган за докладване или подобни механизми с цел събирането на информация и провеждането на оценки на тенденциите по отношение на трафика на хора, измерване на резултатите от политиката срещу трафика на хора и предоставянето на съвет на правителства и парламенти за разработването на действия, насочени срещу трафика на хора. Тези механизми и мерки са от решаващо значение за установяването на ефективна политика срещу трафика на хора.

(14) Тъй като целта на настоящото рамково решение, а именно борбата с трафика на хора, не може да се постигне напълно от държавите-членки чрез самостоятелни действия, а поради мащаба и въздействието може да се постигне по-добре на европейско равнище, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, посочен в член 2 от Договора за Европейския съюз и определен в член 5 от Договора за създаване на Европейската общност. В съответствие с принципа за пропорционалност, определен в член 5 от Договора за създаване на Европейската общност, настоящото рамково решение не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.

(15) Настоящото рамково решение зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-конкретно в Хартата за основните права на Европейския съюз, и особено човешкото достойнство, забраната на робството, принудителния труд и трафика на хора, забраната на изтезанието или нечовешкото или унизителното отношение или наказание, правата на детето, правото на свобода и сигурност, свободата на изразяване на мнение и свободата на информация, защитата на личните данни, правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес и принципите на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието. По-специално настоящото рамково решение има за цел да осигури пълното спазване на тези права и принципи.

ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РАМКОВO РЕШЕНИЕ:

Член 1

Престъпления, свързани с трафика на хора

1. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че следните деяния са наказуеми:

Набирането, превозът, прехвърлянето, подслоняването или приемането на лица чрез използването на заплаха, употребата на сила или други форми на принуда, отвличане, измама, заблуда, злоупотреба с положение или със ситуация на уязвимост или заплащане или получаване на суми или ползи с цел получаване на съгласие от лице, което има контрол над друго лице с цел експлоатация.

2. Положение на уязвимост се наблюдава, когато лицето няма действителна или приемлива алтернатива на това да се подаде на въпросната злоупотреба.

3. Експлоатация включва като минимум експлоатацията на проституция или други форми на сексуална експлоатация, принудителен труд или услуги, робство или практики, подобни на робство, принудителното подчинение в домашни условия, експлоатация на дейности, свързани с просене или на незаконни дейности, или отнемането на телесни органи.

4. Съгласието на жертвата на трафик на хора за действителна или възнамерявана експлоатация е без последствия, когато е използвано някое от средствата, посочени в параграф 1.

5. Когато поведението, посочено в параграф 1, е свързано с деца, то е наказуемо деяние на трафик на хора, дори и да не е използвано никое от средствата, посочени в параграф 1.

6. За целите на настоящото рамково решение под „дете“ се разбира всяко лице на възраст под 18 години.

Член 2

Подбудителство, помагачество, укриване и опит

Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че подбудителството, помагачеството, укриването или опита за извършване на всяко от престъпленията, посочени в член 1, са наказуеми.

Член 3

Наказания и утежняващи обстоятелства

1. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че престъпленията, посочени в член 1 и член 2, са наказуеми с лишаване от свобода за максимален срок не по-малък от шест години.

2. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че всяко от престъпленията, посочени в член 1, е наказуемо с лишаване от свобода за максимален срок не по-малък от десет години, когато е извършено при някое от следните условия:

а) престъплението е извършено от служебно лице при изпълняването на неговите задължения;

б) престъплението е извършено срещу особено уязвима жертва;

в) престъплението е извършено в рамката на престъпна организация по смисъла на Рамково решение № 2008/841/ПВР[16].

3. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че всяко от престъпленията, посочени в член 1, подлежи на наказание с лишаване от свобода за максимален срок не по-малък от дванайсет години, когато е извършено при някое от следните условия:

а) престъплението е изложило на риск живота на жертвите;

б) престъплението е извършено с особено насилие или е причинило особено тежки вреди на жертвата.

Член 4

Отговорност на юридически лица

1. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че юридическите лица могат да бъдат подведени под отговорност за престъпление от посочените в членове 1 и 2, извършени в тяхна полза, от което и да е лице, действащо било самостоятелно, било в качеството си на член на орган на юридическото лице и изпълняващо управленски функции в рамките на това юридическо лице, на едно от следните основания:

а) правомощие да представлява юридическото лице, или

б) правомощие да взема решения от името на юридическото лице, или

в) правомощие да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.

2. Държавите-членки също гарантират, че юридическо лице може да бъде подведено под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лице, посочено в параграф 1, е направила възможно извършването от негово подчинено лице на някое от престъпленията, посочени в членове 1 и 2, в полза на това юридическо лице.

3. Отговорността на юридическите лица по параграфи 1 и 2 не изключва наказателно преследване срещу физически лица, които са извършители, подбудители или съучастници в нарушенията, посочени в член 1 и член 2.

4. За целите на настоящото рамково решение „юридическо лице“ означава всяко образувание, което има правосубектност съгласно приложимото право, с изключение на държави или публични органи при упражняването на държавната власт, както и на публичните международни организации.

Член 5

Санкции за юридически лица

1. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че юридическите лица, държани под отговорност съгласно член 4, параграф 1, подлежат на наказание с ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които включват наказателни и ненаказателни глоби и могат да съдържат други санкции като:

а) лишаване от правото да се ползват от обществени блага или помощи;

б) временно или постоянно лишаване от правото на упражняване на търговска дейност;

в) поставяне под съдебен надзор;

г) съдебна ликвидация;

д) временно или постоянно затваряне на предприятия, използвани за извършването на престъплението.

Член 6

Неприлагане на санкции спрямо жертвата

Всяка държава-членка предвижда възможността жертвите на трафик на хора да не бъдат съдебно преследвани или да не им бъдат налагани наказания за тяхното участие в незаконни действия като пряко следствие от тяхното подлагане на някое от незаконните средства, посочени в член 1 и член 2.

Член 7

Разследване и наказателно преследване

1. Всяка държава-членка гарантира, че разследването или съдебното преследване на престъпленията, посочени в членове 1 и 2, не зависят от съобщаване или обвинение от страна на жертва и че наказателното производство може да продължи дори ако жертвата се откаже от показанията си.

2. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да направи възможно преследването на престъпленията, посочени в членове 1 и 2, за достатъчен период от време след като жертвата е достигнала пълнолетие и който период е съизмерим с тежестта на въпросното престъпление.

3. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че лицата, звената или службите, отговорни за разследването или наказателното преследване на престъпленията, споменати в членове 1 и 2, са преминали през съответно обучение.

4. Всяка държава-членка взема необходимите мерки, за да гарантира, че инструментите за разследване, които се използват в случаи, свързани с организираната престъпност, като подслушване на телефонни линии, електронно наблюдение и финансови разследвания са на разположението на лицата, звената или службите, отговорни за разследването или наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 1 и 2.

Член 8

Компетентност и координация при наказателно преследване

1. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки за установяване на своята компетентност върху престъпленията, посочени в членове 1 и 2, когато:

а) престъплението е извършено изцяло или отчасти на нейна територия; или

б) извършителят на престъплението е неин гражданин или неговото постоянно местожителство е на територията на тази държава-членка; или

в) престъплението е извършено срещу неин гражданин/нейна гражданка или лице, чието постоянно местожителство е на територията на тази държава-членка; или

г) престъплението е извършено в полза на юридическо лице, със седалище на територията на тази държава-членка.

2. За наказателното преследване на престъпленията, посочени в членове 1 и 2, и извършени извън територията на въпросната държава-членка, по отношение на параграф 1, буква б), всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че установяването на нейната компетентност не е подчинено на условието деянията да се определят като престъпление на мястото, където са извършени.

3. За наказателните преследвания на престъпленията, посочени в член 1 и член 2, извършени извън територията на въпросната държава-членка, по отношение на параграф 1, буква б) всяка държава-членка предприема необходимите мерки, за да гарантира, че нейната компетентност не е подчинена на условието наказателното преследване да може да бъде започнато само след докладване от страна на жертвата на мястото, където е било извършено престъплението, или след известяване от държавата на местопрестъплението.

4. В случаите, когато престъпление попада в компетентността на повече от една държава-членка и когато всяка от засегнатите държави-членки може оправдано да започне наказателно преследване на основание на едни и същи факти, въпросните държави-членки си сътрудничат, за да решат коя от тях ще проведе наказателното преследване срещу извършителите на престъплението с цел, ако е възможно, производството да се съсредоточи в една държава-членка. С оглед на това държавите-членки могат да се обърнат към Евроюст или друг орган или механизъм, създаден в рамките на Европейския съюз, за да се улесни сътрудничеството между съдебните им органи и координацията на действията им. При решаването на това коя държава-членка да проведе наказателното преследване срещу извършителя на престъпление се отделя внимание по-специално на следните фактори:

- това е държавата-членка, на чиято територия е извършено деянието,

- това е държавата-членка, чийто гражданин е извършителят на деянието или на чиято територия е неговото постоянно местожителство,

- това е държавата-членка, която е страна на произход за жертвата,

- това е държавата-членка, на чиято територия е открит извършителят на деянието.

Член 9

Защита на уязвими жертви на трафика на хора в наказателни производства

1. Деца, станали жертва на някое от престъпленията, посочени в член 1 и член 2, се смятат за особено уязвими жертви съгласно член 2, параграф 2, член 8, параграф 4 и член 14, параграф 1 от Рамково решение № 2001/220/ПВР.

2. Всяко пълнолетно лице, което е жертва на някои от престъпленията, посочени в член 1 и член 2, се счита за особено уязвима жертва съгласно член 2, параграф 2, член 8, параграф 4 и член 14, параграф 1 от Рамковото решение № 2001/220/ПВР на Съвета след индивидуална оценка на компетентните органи, при която се взема предвид тяхната възраст, зрялост, здравословно състояние, бременност, увреждания, други лични или социални условия и физическите или психологическите последствия от престъпната дейност, на която са били подложени.

3. Без да се засягат правата на защита, всяка държава-членка гарантира, че освен на правата, изложени в Рамково решение № 2001/220, особено уязвимите жертви имат право и на специално третиране, което има за цел да предотврати вторично виктимизиране, като се избягва(т), доколкото това е възможно и е в съответствие с основните условия, определени в националното законодателство:

а) визуалният контакт между жертвите и извършителите, включително по време на даването на показания, като например по време на разпити и кръстосани разпити, чрез подходящи средства, в това число чрез използването на аудиовизуални средства;

б) въпроси за личния живот, освен ако това не е абсолютно необходимо за доказване на фактите, които са в основата на обвинението;

в) даването на показания на открито заседание на съда;

г) повторното провеждане на разпити по време на разследването, наказателното преследване и съдебния процес, когато това не е необходимо.

4. Всяка държава-членка разрешава, когато това е подходящо, запазването в тайна на самоличността на особено уязвими жертви, които са в ролята на свидетели.

5. Всяка държава-членка гарантира, че жертвите на трафик на хора се ползват с подходяща защита на основата на индивидуална оценка на риска, и при необходимост имат достъп до програми за защита на свидетелите, в съответствие с основните условия, определени в националното законодателство.

6. Всяка държава-членка гарантира, че особено уязвими жертви имат достъп до безплатни правни съвети и до юридическо представителство при същите условия, предвидени от националното законодателство, както за подсъдимите, включително по отношение на искове за обезщетение. Настоящият параграф не засяга прилагането на член 11, когато жертвата е малолетно или непълнолетно лице.

Член 10

Подпомагане на жертвите

1. Всяка държава-членка осигурява подпомагане на жертвите преди, по време на и след наказателното производство с оглед на това те да могат да упражняват правата, определени в Рамково решение № 2001/220/ПВР от 15 март 2001 г. относно правното положение в наказателното производство на жертвите от престъпления и в настоящото рамково решение.

2. Всяко лице, за което компетентните органи имат данни, че може да е било обект на някое от престъпленията, посочени в член 1 и член 2, следва да бъде третирано като жертва.

3. Всяка държава-членка взема необходимите мерки за установяването на подходящи механизми на национално и местно ниво, които имат за цел ранното идентифициране и подпомагане на жертвите в сътрудничество със съответните организации за предоставяне на помощ.

4. В рамката на наказателното производство държавите-членки предоставят на жертвите необходимото подпомагане и помощ, което да им помогне да се възстановят и избягат от влиянието на извършителите, в това число като им предоставят сигурно място за живеене и материална помощ, необходимо медицинско обслужване, включително психологична помощ, съвети и информация, помощ за това, техните права и интереси да бъдат представени и взети под внимание в наказателните производства, и преводачески услуги, когато те са необходими.Държавите-членки обръщат внимание на специалните нужди на най-уязвимите.

Член 11

Специални защитни мерки за деца

Всяка държава-членка прилага член 14 и член 15 от Рамковото решение относно борбата със сексуалната злоупотреба и сексуална експлоатация на деца за отмяна на Рамково решение № 2004/68/ПВР.

Член 12

Предотвратяване

1. Всяка държава-членка се стреми към обезсърчаване на търсенето, което поощрява различните форми на експлоатация.

2. Всяка държава-членка насърчава редовно обучение за служителите, за които има вероятност да бъдат в контакт с жертви и потенциални жертви на трафик, в това число полицейските патрули, което да им позволи да идентифицират жертви и потенциални жертви и да ги обучи как да се отнасят с особено уязвимите жертви, посочени в член 9, параграфи 1 и 2 от настоящото рамково решение.

3. Без да се засяга правото на Общността, всяка държава-членка следва да разгледа вземането на мерки за квалифицирането като криминално престъпление на ползването на услуги, които са предмет на експлоатация, както е посочено в член 1 и член 2, със знанието, че лицето е жертва на някое от престъпленията, посочени в член 1 и член 2.

Член 13

Наблюдение

Държавите-членки вземат необходимите мерки за установяването на национални органи за докладване или други подобни механизми. Задачите на подобни механизми включват като минимум наблюдение на прилагането на мерките, предвидени в настоящото рамково решение.

Член 14

Териториален обхват

Настоящото рамково решение се прилага за Гибралтар.

Член 15

Отмяна на Рамково решение № 2002/629/ПВР на Съвета

Рамково решение № 2002/629/ПВР на Съвета относно борбата с трафика на хора се отменя.

Член 16

Прилагане

1. Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да се съобразят с настоящото рамково решение най-късно до [две години след приемането му].

2. До [две години след приемането му] държавите-членки изпращат до генералния секретариат на Съвета и до Комисията текста на разпоредбите, транспониращи в техните национални законодателства задълженията, наложени им по силата на настоящото рамково решение. До [четири години след приемането му] въз основа на доклад, изготвен при използване на тази информация и на писмен доклад от Комисията, Съветът оценява степента, до която държавите-членки са спазили разпоредбите на настоящото рамково решение.

Член 17

Влизане в сила

Настоящото рамково решение влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

Съставено в Брюксел на […] година.

За Съвета

Председател

[1] Съобщение на Комисията до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите — „Пътна карта за равенство между жените и мъжете (2006-2010 г.)“, {SEC(2006)275}, (COM(2006) 92 окончателен).

[2] Съобщение на Комисията „Към стратегия на ЕС за правата на детето“ {SEC(2006)888}, {SEC(2006) 889}, COM(2006) 367 окончателен.

[3] Рамково решение на Съвета от 15 март 2001 г. относно правното положение в наказателното производство на жертвите от престъпления, (2001/220/ПВР), OВ L 82, 22.3.2001 г., стр. 1.

[4] Директива 2004/81/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. за издаване на разрешение за пребиваване на граждани на трети страни, които са жертви на трафик на хора или са били обект на помощ за незаконна имиграция и които сътрудничат с компетентните органи, OВ L 261, 6.8.2004 г., стр. 85.

[5] Директива № 2004/80/ЕО на Съвета от 24 април 2004 г. относно обезщетението на жертвите на престъпления, ОВ L 261, 261.6.2004 г., стр. 15.

[6] ОВ C 300, 11.11.2008 г., стр. 42.

[7] Рамково решение на Съвета от 13 юни 2002 г. относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите-членки, ОВ L 190, 18.7.2002 г.

[8] Предложение за рамково решение на Съвета относно предотвратяване и уреждане на спорове за компетентност при наказателни производства, представено на 20 януари 2009 г. от Чешката република, Полша, Словения, Словакия и Швеция, Документ на Съвета № 5208/09.

[9] ОВ C […], […], стр. […].

[10] ОВ C 203, 1.8.2002 г., стр. 1.

[11] ОВ C 311, 9.12.2005 г., стp. 1.

[12] Конвенция на Обединените нации за правата на детето, приета и открита за подписване, тарифициране и присъединяване чрез Резолюзия № 44/25 на Общото събрание на ООН от 20 ноември 1989 г.

[13] Протокол на Обединените нации за предотвратяване, противодействие и наказване на трафика с хора, особено жени и деца, допълващ Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност, изготвен в Палермо през 2000 г.

[14] Конвенция на Съвета на Европа за борба с трафика на хора, изготвена във Варшава, 16.5.2005 г., Поредица договори на Съвета на Европа № 197.

[15] ОВ C 82, 22.3.2001 г., стр. 1.

[16] ОВ C 300, 11.11.2008 г., стр. 42.