[pic] | ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ |

Брюксел, 27.5.2010

COM(2010)255 окончателен

ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА

Доклад за държавните помощиДоклад за последните промени в подпомагането на финансовия сектор във връзка с кризата- Актуализация през пролетта на 2010 г. –

СЪДЪРЖАНИЕ

1. Въведение 2

1.1. Отговорът на финансовата криза на Комисията чрез нейните политики 2

1.2. Общ обем на одобрените мерки 2

2. Гаранции по задължения на банките 2

2.1 Степен на усвояване от банките 2

2.2 Еволюция във времето и признаци за излизане от кризата 2

3. Мерки за рекапитализация 2

4. Обезценени активи 2

5. Преструктуриране 2

6. Заключение 2

ПРИЛОЖЕНИЕ 1 – Времева рамка на прилагането на гаранционните мерки и мерките за рекапитализация 2

ПРИЛОЖЕНИЕ 2 – Динамика на одобрените гаранционни мерки и мерки за рекапитализация 2

ПРИЛОЖЕНИЕ 3 – Мерки относно финансовата криза по инструменти 2

ПРИЛОЖЕНИЕ 4 — Допълнителна информация 2

1. Въведение

Настоящият доклад за държавните помощи от пролетта на 2010 г. предвижда фактологична актуализация на подпомагането на финансовия сектор във връзка с кризата. Докладът обхваща обемите на помощта, разрешени от Комисията от октомври 2008 г. до 31 март 2010 г. Той също така прави обзор на използването на гаранционните мерки и мерките за рекапитализация, както и на текущото състояние с оглед на помощите за обезценените активи и случаите на преструктуриране.

Отговорът на финансовата криза на Комисията чрез нейните политики

С цел да съдейства на държавите-членки да вземат спешни мерки за запазването на финансовата стабилност и да осигури правна сигурност, Комисията прие няколко съобщения между октомври 2008 г. и юли 2009 г., в които се излага как ще се прилагат правилата за държавната помощ, имащи за цел подпомагането на банковия сектор в контекста на икономическата криза. Основната цел на тези насоки бе да се гарантира, че извънредните мерки, предприети с оглед на финансовата стабилност, поддържат ниво на равнопоставеност между финансовите институции, които получават публична подкрепа, и тези, които не получават такава, също както и между институциите, разположени в различни държави-членки. Съобщението относно банковия сектор[1] от 13 октомври 2008 г. беше първият отговор на Комисията на влошаващата се финансова криза. Въз основа на принципите на съществуващите Насоки относно държавните помощи за оздравяване и преструктуриране[2], съобщението относно банковия сектор предоставя насоки относно критериите за определяне на съвместимостта на мерките за държавна помощ за финансовия сектор с изискванията на член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС при специфичните обстоятелства на кризата. То обхваща области като помощ под формата на гаранции, рекапитализация и контролирана ликвидация на финансови институции, също както и предоставяне на помощ за осигуряване на ликвидност под други форми. По-специално, Съобщението относно банковия сектор предостави подробни насоки относно правителствените гаранции за банкови задължения, които бяха най-използваният отговор на кризата през първата фаза, когато беше необходимо да бъде подновена дейността на междубанковите пазари по заемане на средства.

Напредващата рецесия обаче допринесе за финансовата нестабилност; следващият належащ проблем бе да се гарантират заеми за реалната икономика, тъй като банките започнаха процес на намаляване на степента си на задлъжнялост (деливъридж), т.е. намаляване на даваните назаем средства спрямо размера на техния капитал. Това доведе до нарастващата нужда на много банки да усилят своята капиталова база, също така с цел да поддържат своята роля на доставчик на кредити в икономиката. Държавните рекапитализации следователно станаха важен инструмент, използван от държавите-членки за стабилизиране на пазарите. С цел да бъдат предоставени подробни насоки относно оценката на мерките за банкова рекапитализация в преобладаващите условия на кризата, на 8 декември 2008 г. Комисията прие Съобщението относно рекапитализацията[3].

Тези съобщения осигуриха важни насоки относно приемането на ефективни мерки за стабилизиране на финансовите пазари и имат за цел гарантирането на устойчиво заемане на средства за реалната икономика без нежелано нарушаване на конкуренцията. Действително, спасителните пакети, приети от държавите-членки след октомври 2008 г., предотвратиха разпадането на финансовата система, като Комисията гарантира координацията между държавите-членки и необходимата съгласуваност на условията, при които банките могат да получават държавна помощ.

При все това, въпреки държавните гаранции и рекапитализации, доверието на инвеститорите остана крехко и деливъриджът продължи. Появи се нарастващ консенсус, че е необходимо да се атакуват първопричините за кризата — обезценените активи в счетоводните баланси на банките. При работата по този проблем фокусът на вниманието бе преместен от спасителните операции през първите месеци на кризата към необходимите стъпки за връщане на финансовата жизнеспособност на сектора като цяло. Това предполага необходимостта от преструктуриране на много институции, което включва намаляване на нивото на дълга („cleaning“) в счетоводните баланси.

В съобщението за обезценените активи[4] от 25 февруари 2009 г. Комисията предоставя насоки за третирането на мерките за освобождаване на активи от държавите-членки. Тези насоки се базират на принципите за прозрачност и оповестяване, адекватното поделяне на тежестта между държавата и бенефициера и разумната оценка на активите, базирана на тяхната реална икономическа стойност.

Най-накрая, повечето от институциите, които са се възползвали от държавната помощ, трябва да преосмислят своите бизнес модели, с цел да възвърнат своята дългосрочна жизнеспособност без държавна подкрепа. В съобщенията на Комисията, насочени към гаранциите, рекапитализациите и обезценените активи, вече подробно са посочени случаите, при които би било нужно дадена институция да представи план за преструктуриране. Съобщението на Комисията за преструктуриране[5] от 22 юли изяснява някои аспекти на преструктурирането в контекста на настоящата финансова криза. По-специално, то дава подробни указания как плановете за преструктуриране трябва да доведат до дългосрочна жизнеспособност, до поделяне на тежестта между банката, нейните акционери и държавата, и до справяне с нарушенията на конкуренцията, породени от помощта.

Въпреки че ситуацията е все още нестабилна, сега пазарните условия значително се стабилизираха, почти две години след настъпването на кризата. Като се имат предвид признаците на възстановяване на финансовите пазари и икономиките на държавите-членки като цяло, целта понастоящем е банките постепенно да започнат да разчитат в по-малка степен на държавна подкрепа. Такова постепенно премахване на мерките за помощ трябва да бъде поетапно, прозрачно и координирано в държавите-членки, така че да бъде избегнати отрицателни ефекти на разпространяване. В същото време трябва да бъдат взети предвид специфичните ситуации в различните държави-членки. Поради това на своето заседание на 2 декември 2009 г. Съветът по икономическите и финансовите въпроси[6] се съгласи да бъде приета стратегия за постепенно премахване на мерките за помощ, която по принцип трябва да започне с разграждането на държавните гаранционни схеми, с цел да се окуражи спирането на държавната помощ за стабилните банки и да се насърчат други банки да се справят със своите слабости. На 18 май 2010 г. Съветът по икономическите и финансовите въпроси приветства предварителния анализ на службите на Комисията относно реалното използване на гаранционни схеми и приветства намерението на Комисията да въведе специфични предварителни условия с оглед на новото предоставяне на гаранции след 30 юни, като подходящо повишаване на гаранционните такси въз основа на кредитоспособността на банките, така че разходите за финансиране да се доближат постепенно до пазарните условия, и изискването за преглед на жизнеспособността за банките, които все още силно разчитат на държавни гаранции[7].

Общ обем на одобрените мерки

В периода между октомври 2008 г. и 31 март 2010 г. на основание член 107, параграф 3, буква б) от ДФЕС Комисията прие 161 решения относно финансовия сектор. 78 от тези решения бяха взети във връзка с около 40 финансови институции, а 83 във връзка с почти 40 схеми.

Максималният обем на одобрените от Комисията мерки, включително схемите и интервенциите ad hoc , въведени от държавите-членки след настъпването на финансовата криза, възлизат на 4 131,1 милиарда EUR. Разбивката по схеми и случаи ad hoc е обобщена в таблицата по-долу.

Сума | % от БВП на ЕС-27[8] |

Схеми, одобрени от Комисията | 3 181 млрд. EUR | 25 % |

от които гаранционни схеми | 2 747 млрд. EUR | 22 % |

от които мерки за рекапитализация | 338,2 млрд. EUR | 2.7 % |

от които интервенции за освобождаване на активи | 54 млрд. EUR | 0.4 % |

от които мерки за осигуряване на ликвидност, различни от гаранционните схеми | 41,9 млрд. EUR | 0.3 % |

Интервенции аd hoc в полза на индивидуални финансови институции | 950,1 млрд. EUR | 7.6 % |

2. Гаранции по задължения на банките

Съобщението относно банковия сектор подчерта опасността от отрицателния ефект на държавните гаранции върху конкуренцията и постави ударение върху временния характер на допустимостта на такива мерки за помощ.

Гаранционните схеми са се доказали като подходящо и ефективно средство за справяне с проблемите с ликвидността на банки, изправени пред последствията на системна криза. Те изиграха важна роля за предотвратяване рухването на финансовата система. Въпреки че нуждата от гаранции беше все още от голямо значение през първата половина на 2009 г., тя намаля значително след това. Вече самото наличие на такава гаранционна схема беше само по себе си успокоителен сигнал за пазара, дори без да бъде използвана в голяма степен след лятото на 2009 г.

По принцип схемите се одобряват за период от 6 месеца с възможност този срок да бъде удължен. Като цяло, от есента на 2008 г. Комисията одобри и впоследствие поднови 19 гаранционни схеми. Италия, Франция и Обединеното кралство решиха да приключат своята гаранционна схема съответно в края на 2009 г. и началото на 2010 г. Нидерландия измени от 1 януари ценовата листа на своята гаранционна схема, за да окуражи финансовите институции да търсят алтернативни пътища за финансиране. 16-те схеми, които действат понастоящем, са одобрени от Комисията със срок на действие до 30 юни 2010 г. най-късно. Комисията понастоящем преценява, в сътрудничество с държавите-членки, условията, при които тези схеми могат да бъдат удължени след тази дата.

Приблизителният обем на гаранциите, разрешени от Комисията по схеми със срок на действие от есента на 2008 г. до 31 март 2010 г., възлиза на 2 747 милиарда EUR. В допълнение към схемите, одобрени от Комисията, някои държави-членки също предоставиха гаранции на индивидуални институции, като спасителни мерки, с цел да запазят финансовата стабилност в своите страни. До 31 март 2010 г. гаранциите ad hoc , разрешени от Комисията, възлизаха на обща сума от 402,8 милиарда EUR, от които 240,8 милиарда EUR за Белгия,[9] следвана от Франция (54,8 милиарда EUR), Обединеното кралство (53,8 милиарда EUR) и Германия (47,8 милиарда EUR). Анализът на последните емисии на гарантирани от държавата облигации по рейтинговите категории на издаващите облигациите предоставя доказателства, че след края на 2009 г. гаранционните схеми продължиха да бъдат използвани почти изключително от банки с по-нисък рейтинг (напр. с рейтинг А или с по-нисък рейтинг) или от банки без рейтинг.

2.1 Степен на усвояване от банките

Степента на усвояване за гаранциите, т.е. действителното използване на мярката в сравнение с одобрения бюджет, възлиза на 32 %, включително индивидуалните мерки извън схемите. Това представлява 993,6 милиарда EUR от общата сума в размер на 3 150 милиарда EUR на разрешените гаранции.

Степента на усвояване се различава значително в отделните държави-членки. Тя е над 50 % в Португалия (51 %), Люксембург (51 %) и Кипър (73 %). Тя е под 20 % в Словения (17 %), Швеция (16 %), Белгия (13 % — само мерки ad hoc ), Латвия (12 %) или Гърция (7 %)[10].

Степента на усвояване обаче може да не бъде взета под внимание като валиден показател за функционирането на схемите. Високата степен на усвояване в дадена държава-членка не е непременно показател за това дали мярката е адекватна. Ниската степен на усвояване на гаранциите в определени държави-членки отчасти се дължи на факта, че оповестените суми по някои схеми са по-големи от последвалите реални нужди, докато индивидуалните гаранции са по принцип „по-добре приспособени“ към действителните нужди на бенефициерите.

Най-накрая, дадена схема може да бъде ефективна при възстановяването на финансовата стабилност дори без усвояване, тъй като е често част от по-обща стратегия на държавите-членки за стабилизиране на финансовите пазари чрез оповестяване на ангажимент за подкрепа на банките. Например Финландия, Полша и Словакия имат гаранционни схеми, които все още не са използвани.

2.2 Еволюция във времето и признаци за излизане от кризата

Както беше споменато по-горе, Франция, Италия и Обединеното кралство вече избраха да не удължават своите схеми, а Нидерландия постави по-стриктни ценови условия на схемата си.

Във всеки случай използването на държавни гаранции от банките спада от лятото на 2009 г. както по отношение на броя на издаваните гаранции, така и по отношение на техния обем. Наблюдението на облигациите в евро, които са облагодетелствани от държавните гаранции и са издадени от банки в ЕС, във фигура 1 по-долу показва, че преобладаващият брой на гарантираните от държавата облигации са били емитирани през първото тримесечие на 2009 г., когато емисиите на гарантирани облигации са достигнали средна месечна стойност от 30 % от общото финансиране на банките. Общият брой на новоиздадените гарантирани облигации след това намаля прогресивно до декември 2009 г., като средната стойност достигна 4 % от общото финансиране на банките.

Фигура 1: Еволюция на гарантираните облигации в евро в общия размер на финансирането на банките в евро (октомври 2008 г.—декември 2009 г.)

[pic]

Източник: Службите на Комисията

П .необ. : първостепенни необезпечени

3. Мерки за рекапитализация

Държавите-членки реагираха бързо относно заплахите, свързани с нивото на капитализация на финансовите институции, като задействаха схеми за рекапитализация или предоставиха държавна помощ ad hoc . Общият обем на одобрените мерки за капитализация (общо схеми и случаи ad hoc) в края на март 2010 г. възлизаше на 503,1 милиарда EUR, което отговаря на около 4 % от БВП на ЕС, докато ефективно използваният обем възлизаше на 241,6 милиарда EUR или 2% от БВП на ЕС-27 . Следователно средната обща степен на усвояване за мерките за рекапитализация е около 48 %.

До 31 май 2010 г. общият обем на одобрените от есента на 2008 г. схеми за рекапитализация възлизаше на 338,2 милиарда EUR, докато в края на 2009 г. сумата беше 229 милиарда EUR. От тези 338,2 милиарда EUR, което представлява 2,7 % от БВП на ЕС-27, бяха използвани ефективно около 92,3 милиарда EUR. В същото време разрешените ad hoc мерки възлизаха на 164,9 милиарда EUR, като бяха използвани 149,2 милиарда EUR. Както показват цифрите, ad hoc мерките имат значително по-висока степен на усвояване (27 % за схемите и 90 % за случаите ad hoc ). Тази значително по-висока степен на усвояване се дължи главно на факта, че ad hoc мерките бяха създадени за специфична финансова институция и в повечето случаи трябваше да бъдат прилагани веднага и напълно.

Що се отнася до схемите, от края на 2008 г. 14 държави-членки въведоха схеми за рекапитализация. Осем от тези държави-членки приеха „чисти“ схеми за рекапитализация, докато останалите избраха холистични схеми, които обхващат също гаранциите или мерките за осигуряване на ликвидност. Пет от тези 14 схеми вече са с изтекъл срок.

Както гаранционните схеми, повечето от схемите за рекапитализация бяха установени между края на 2008 г. и средата на 2009 г. От средата на юли 2009 г. до 31 март 2010 г. в Комисията постъпиха уведомления за относително малко на брой нови схеми: през този период Комисията одобри три схеми за рекапитализация и една схема, предвиждаща както гаранции, така и рекапитализация. При все това, през същия период беше удължен срокът на действие на 9 съществуващи схеми. През първото тримесечие на 2010 г. бяха одобрени само една нова схема за рекапитализация и няколко интервенции ad hoc . До момента 13 държави-членки не са задействали схеми за рекапитализация. Осем държави-членки не приеха никакви мерки за рекапитализация изобщо (схеми или интервенции ad hoc).

4. Обезценени активи

Много банки трябваше да се справят със своите обезценени активи, често в комбинация с други мерки за преструктуриране. До 31 март 2010 г. 7 държави-членки въведоха мерки относно обезценените активи (Австрия, Белгия, Франция, Германия, Ирландия, Нидерландия и Обединеното кралство). Номиналната стойност на общите активи, обхванати от тези интервенции за освобождаване на активи, достигна 376 милиарда EUR[11]. Одобрените интервенции за освобождаване на активи включват схеми, както и интервенции ad hoc.

В относително изражение до 31 март 2010 г. одобрените мерки за освобождаване на активи възлизаха средно на 3 % от БВП на ЕС (в сравнение с 0,8 % през юли 2009 г.). Значителното нарастване на този показател може да бъде обяснено с одобрението на главната схема за освобождаване на активи в Ирландия и индивидуален случай на преструктуриране в Обединеното кралство. Тези две мерки обясняват около 80 % от общото количество на одобрени мерки за обезценени активи.

От есента на 2008 г. само Германия и Ирландия въведоха схеми за освобождаване на активи. За германската схема не беше разпределена конкретна сума и действието на тази схема приключи в края на януари 2010 г., без тя да бъде използвана. Общият обем на интервенциите за освобождаване на активи, одобрени по ирландската схема, възлиза на 54 милиарда EUR или 29 % БВП на Ирландия.

От началото на финансовата криза 6 държави-членки (Австрия, Белгия, Франция, Германия, Нидерландия и Обединеното кралство) поискаха одобрение при индивидуални случаи за освобождаване на активи, които не са обхванати от дадена схема. Като цяло, към 31 март 2010 г. общият обем на одобрените индивидуални интервенции за освобождаване на активи възлизаше на 322 милиарда EUR, от които 77 % бяха предоставени от Обединеното кралство и от Германия. В относително изражение одобрените индивидуални мерки за освобождаване на активи представляват 14 % от БВП в Обединеното кралство, докато средната стойност между държавите-членки, приемащи мерки ad hoc , е 2,6 %.

5. Преструктуриране

По принцип временните мерки се доказаха като важен инструмент при справянето с кризата. При няколко случая обаче отделните банки ще трябва да се подложат на много по-значителни структурни реформи. Това е необходимо за връщането на жизнеспособността на индивидуалните банки, също както и на финансовия сектор на ЕС като цяло, за възвръщане на нивото на равнопоставеност между институциите и за безпроблемното функциониране на вътрешния пазар.

Критерии и обстоятелства, пораждащи задължението да бъде представен план за преструктуриране.

Критериите и специфичните обстоятелства, които пораждат задължението за представяне на план за преструктуриране, са обяснени в съобщението относно банковия сектор, в съобщението относно рекапитализацията и в съобщението относно обезценените активи.

Тези критерии се отнасят по-специално (макар че може да има и други случаи) до ситуации, при които банка, намираща се в затруднение, е рекапитализирана от държавата или когато банка, възползваща се от освобождаване от обезценените активи, вече е получила държавна помощ под каквато и да форма, допринасяща за покриване или избягване на загуби (освен участие в гаранционна схема), която надхвърля като цяло 2 % от активите на банката, претеглени спрямо риска. Степента на преструктуриране ще зависи от тежестта на проблемите на всяка банка.

За сметка на това, в съответствие с тези съобщения (по-специално точка 40 от съобщението относно рекапитализацията и приложение 5 от съобщението относно обезценените активи), когато на по принцип стабилни банки е отпусната помощ в ограничен размер, от държавите-членки се изисква да представят на Комисията доклад за използването на държавните средства, съдържащ цялата необходима информация, за да се оцени жизнеспособността на банката, използването на получения капитал и пътят за излизане от ситуацията на зависимост от държавната подкрепа. При прегледа на жизнеспособността на тези банки следва да се посочва техният профил на риска и бъдещата им капиталова адекватност, и да се прави оценка на бизнес плана им.

До 31 март 2010 г. Комисията разгледа почти 40 случая на преструктуриране в 13 държави-членки. Два от тези случая включват две различни държави-членки, друг случай дори три държави-членки. 13 от тези случаи са финализирани с решение на Комисията.

Комисията не налага никакви специфични мерки за преструктуриране от самото начало и няма специфичен бизнес модел, който се отхвърля по принцип. Всеки анализ започва с плана за преструктуриране, предаден от държавата-членка. В този аспект първият приоритет когато се извършва преструктурирането на банките е да се гарантира, че те могат да са печеливши без подкрепа от държавата. Индикативният показател за дългосрочна жизнеспособност може да изисква различни решения за банките, които варират от ограничено преструктуриране без продажба на активи до прекратяване на дейността на нежизнеспособни образувания.

Всеки план за преструктуриране трябва адекватно да разглежда мерки за ограничаване на нарушенията на конкуренцията. Като се вземат предвид обстоятелствата на пазара при всеки случай и мащабът на държавната интервенция, мерките за ограничаване на нарушенията на конкуренцията могат да включват продажби на активи, временни ограничения на придобиванията от бенефициерите и други предпазни механизми.

Ако при всички случаи на преструктуриране, които са разгледани от Комисията, принципите на съобщението за преструктуриране са внимателно прилагани, също така е взета под внимание спецификата на всеки индивидуален случай. Достигането на правилния баланс между многобройните аспекти на случая на преструктуриране изисква задълбочено познание на фактите и спецификата на всяка банка. При все това, принципите, на които се базира подходът на Комисията, са ясни и последователно се прилагат при отделните случаи.

6. Заключение

Политиката в областта на конкуренцията и по-специално съгласуваното и предсказуемо налагане на правилата за държавната помощ е играло важна роля при справянето с кризата. Извънредните спасителни мерки в началото на кризата се доказаха като успешни, тъй като чрез тях беше възстановена финансовата стабилност и подкрепено икономическото възстановяване. Тъй като това възстановяване, въпреки че е все още нестабилно, изглежда се затвърждава, важно е да бъде продължено необходимото преструктуриране на банковия сектор, включително намаляване на нивото на дълга („cleaning“) в счетоводните баланси и засилването на способността на банките да устояват на рискове, за да могат те да са в състояние да изпълняват своите функции на кредитори на реалната икономика без подкрепа от държавата. По подобен начин, тъй като икономическата среда продължава да се стабилизира, е уместно да се насочим към прозрачно и координирано постепенно премахване на различните схеми за подкрепа, като се започне с държавните гаранции, с цел да се създадат условия за постепенно връщане към нормално функциониране на пазара.

ПРИЛОЖЕНИЕ 1 – Времева рамка на прилагането на гаранционните мерки и мерките за рекапитализация

[pic]

ПРИЛОЖЕНИЕ 2 – Динамика на одобрените гаранционни мерки и мерки за рекапитализация

[pic] [pic]

ПРИЛОЖЕНИЕ 3 – Мерки относно финансовата криза по инструменти

Мерки относно финансовата криза, одобрени до 31 март 2010 г. (одобрени суми в милиарди евро)

[pic]

Източник: ГД „Конкуренция“.

* Високите цифри на одобрените гаранции в Дания и Ирландия се дължат на бланкетнтите гаранции, дадени за банкови задължения. За одобрената сума на ирландската гаранционна схема: източник на данни е Доклад на Съвета от 9.6.2009 г.

** Определени общи суми включват прогнозни и приблизителни стойности.

ПРИЛОЖЕНИЕ 4 — Допълнителна информация

Допълнителна информация, статистика и показатели, предишни докладите за държавните помощи, налични онлайн

За по-подробна информация относно развитията на политиката за държавна помощ, факти и цифри, вж. доклада за държавните помощи на ГД „Конкуренция“, публикуван два пъти годишно през пролетта и есента на следния уебсайт:

http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.cfm

Дела за държавна помощ (Регистър на държавните помощи)

Регистърът на държавната помощ на Комисията предоставя подробна информация относно всички случаи на държавни помощ, които са били обект на окончателно решение на Комисията от 1 януари 2000 г. нататък, също както относно мерки за групово освобождаване, предадени от държавите-членки. Той се актуализира ежедневно и така се гарантира, че обществеността ще получава навременен достъп до най-новите решения относно държавната помощ. http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/

Годишен доклад за политиката в областта на конкуренцията

Комисията публикува годишен доклад за политиката в областта на конкуренцията, който обобщава най-важните политически и правни развития, същ както и най-новата съдебна практика. http://ec.europa.eu/comm/competition/annual_reports/

Бюлетин относно политиката на конкуренцията

Бюлетинът относно политиката на конкуренцията, който се публикува три пъти годишно от ГД „Конкуренция“, включва серия статии по специфични законодателни развития, също както и интересна съдебна практика. http://ec.europa.eu/comm/competition/publications/cpn/

Седмичен електронен бюлетин за държавните помощи

Седмичният електронен бюлетин за държавните помощи, който се издава от 2006 г., се разпространява безплатно до повече от 3500 абонати. Той излага дейностите на Комисията в областта на държавната помощ, включително най-новите законодателни развития, решенията на Комисията, новини, предстоящи събития, доклади и проучвания. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/newsletter/index.html

Доклад за държавните помощи на ЕАСТ

Надзорният орган на ЕАСТ публикува годишен доклад за размера на държавната помощ, предоставена в Исландия, Лихтенщайн и Норвегия.http://www.eftasurv.int/information/pressreleases/2008pr/dbaFile14074.html

[1] Прилагане на правила за държавна помощ към мерки, взети във връзка с финансовите институции в контекста на настоящата световна финансова криза OВ C 270, 25.10.2008 г., стр. 8—14.

[2] Насоки на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение, OВ C 244, 1.10.2004 г., стр. 2—17, разширени с OВ C 156, 9.7.2009 г., стр. 3.

[3] Съобщение на Комисията — Рекапитализация на финансовите институции в условията на настоящата финансова криза: ограничаване на помощта до необходимите минимални равнища и предпазни мерки срещу излишното нарушаване на конкуренцията, OВ C 10, 15.1.2009 г., стр. 2—10.

[4] Съобщение на Комисията относно обработването обезценените активи в банковия сектор на Общността, OВ C 72, 26.3.2009 г., стр. 1—22.

[5] Съобщение на Комисията относно връщане на жизнеспособността и оценка на мерките за преструктуриране във финансовия сектор според правилата за държавна помощ в настоящата криза, OВ C 195, 19.8.2009 г., стр. 9—20.

[6] Вж. 2981 то заседание на Съвета, Икономически и финансови въпроси, Брюксел, 2 декември 2009 г., 16838/09 (Съобщение за пресата 352): http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ecofin/111706.pdf.

[7] Вж. 3015-то заседание на Съвета, Икономически и финансови въпроси, Брюксел, 18 май 2010 г., http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114495.pdf , Работен документ на ГД „Конкуренция“– Прилагане на правилата за държавните помощи за държавните гаранционни схеми за банкови задължения, които следва да бъдат публикувани след 30 юни 2010 г., 30 април 2010 г. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/phase_out_bank_guarantees.pdf

[8] БВП по държави-членки, в млн. EUR, 1992—2008 г.

[9] Белгия реши да не задейства никаква схема, а да се намеси на базата на индивидуални решения.

[10] Споменатите степени на усвояване се фокусират изключително върху гаранциите, предоставени за новите задължения на банките и не вземат под внимание бланкетните гаранции, дадени относно банковите задължения в някои държави-членки.

[11] Обхванатите номинални активи, намалени с транша за първа загуба, задържана от банката.