BG    BG  КОМИСИЯ  НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ  ОБЩНОСТИ  
Брюксел , 19.1.2007 
COM(2007) 13 окончателен  
  
СЪОБЩЕНИЕ  ОТ КОМИСИЯТА  ДО СЪВЕТА , ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ , 
ЕВРОПЕЙСКИЯ  ИКОНОМИЧЕСКИ  И СОЦИАЛЕН  КОМИТЕТ  И КОМИТЕТА  
НА РЕГИОНИТЕ  
Предложение  за съвместния  доклад  за социална  защита  и социално  включване  за 
2007 година  
 
BG 2   BG КЛЮЧОВИ  ПОСЛАНИЯ  
За първи  път държавите -членки  представиха  цялостни  национални  доклади  за 
стратегиите  за социална  интеграция , пенсии , здравеопазване  и дългосрочни  
медицински  грижи1. Тoва бе извършено  в контекста  на застаряване  на населението  и 
засилена  глобализация . Всички  държави -членки  са изправени  пред  постоянното  
предизвикателство , да се борят  с игнорирането  и неравенството  и да модернизират  
системите  за социална  защита . Изходните  точки  на държавите -членки  са различни , но 
при анализа  на техните  доклади  ясно  се очертават  следните  ключови  твърдения : 
• Държавите -членки  отговориха  на предизвикателството  на Европейския  съвет  от 
пролетта  на 2006 г. за намаляване  на детската  бедност , с поемането  на ясни  
ангажименти  да се излезе  от затворения  кръг  на обедняването . Това  ще допринесе  за 
по-здрава  и по-устойчива  социална  сплотеност . Много  важно  е осигуряването  на 
достъп  до качествено  обучение  и образование  за всички , като усилията  се 
съсредоточат  върху  предучилищното  обучение  и върху  решаването  на проблема  с 
преждевременното  напускане  на училище . Положението  на имигрантите  и 
етническите  малцинства  се нуждае  от особено  внимание . 
• Активното  включване  е мощно  средство  за насърчаване  на социалната  и трудова  
интеграция  на хората  в най-неравностойно  положение . Повишаването  на 
изискванията  за получаване  на социални  помощи  е от голямо  значение , но то не 
трябва  да води  до изтласкване  на неработоспособното  население  в още по-голямо  
социално  изключване  . Въпреки  че повечето  държави -членки  прилагат  балансиран  
подход , комбиниращ  персонализирана  подкрепа  на трудовия  пазар  и достъпни  
висококачествени  социални  услуги , трябва  да се обърне  по-голямо  внимание  на 
осигуряването  на адекватно  ниво  на минимален  доход . 
• В своите  първи  европейски  планове  за здравеопазване  и дългосрочни  медицински  
грижи , държавите -членки  определят  като приоритет  необходимостта  от осигуряване  
на равен  достъп  за всички , намаляване  на неравенството  по отношение  на здравния  
статус , гарантиране  на безопасни  и висококачествени  медицински  грижи  и успешно  
въвеждане  на нови  здравни  технологии  и самостоятелен  живот . По-рационалното  
използване  на ресурсите  е важен  фактор  за поддържане  на устойчивостта  и високото  
качество  в системите  на здравеопазване  . Някои  страни , обаче , би трябвало  да 
увеличат  финансовите  си и човешки  ресурси , за да осигурят  адекватно  
здравеопазване  за цялото  население . Подобрената  координация , поощряването  на 
здравословен  начин  на живот  и профилактиката  могат  да бъдат  печеливши  
стратегии , допринасящи  както  за подобряване  на здравословното  състояние , така и 
за намаляване  растежа  на разходите .  
• В повечето  държави -членки  е необходимо  дългосрочните  медицински  грижи  да 
бъдат  увеличени  и поставени  върху  солидна  финансова  основа . По-добрата  
координация  между  здравеопазването  и социалните  услуги , подкрепата  по 
отношение  на домашните  медицински  грижи  и използването  на нови  технологии  
могат  да помогнат  на хората  да останат  в собствения  си дом възможно  най-дълго . 
                                                 
1 http://ec.europa.eu/employment_social/social_inclusion/naps_en.htm 
 
BG 3   BG • Много  страни  адаптират  пенсионните  си системи  към нарастването  на очакваната  
продължителност  на живота  и създават  прозрачни  отношения  между  вноски  и ползи . 
Възрастните  хора  често  са изправени  пред  по-голям  риск  от бедност , отколкото  
останалото  население . Реформите  имат  за цел постигането  на адекватни  и устойчиви  
пенсионни  системи . Застаряването  на населението  означава , че адекватният  размер  
на пенсиите  все повече  зависи  от това, повече  хора  да работят  – и да работят  по-
дълго . Следователно  е много  важно  особено  по-възрастните  работници  да имат  
такава  възможност . Последствията  от реформите  за адекватен  размер  на пенсиите  
трябва  да бъдат  старателно  наблюдавани .  
• Въпреки  настоящите  реформи , до 2050 г. застаряването  ще доведе  до увеличаване  на 
разходите  за пенсии , здравеопазване  и дългосрочни  медицински  грижи  с четири  
процента  от БВП . Дългосрочната  стабилност  на държавните  финанси  все още е 
изложена  на риск . Неотдавнашен  доклад  на Комисията2 показа , че шест  държави -
членки  са изправени  пред  висок  риск , десет  пред  среден  риск  и девет  пред  нисък . 
Справянето  с това е ключово  предизвикателство  за политиката  и изисква  
създаването  на стратегия  в три основни  насоки : намаляване  на държавния  дълг , 
увеличаване  на ръста  на заетостта  и реформиране  на системите  за социална  защита . 
Докладът  за устойчивостта  разглежда  също  риска  от неадекватни  пенсии , които  
могат  да доведат  до непредвиден  натиск  за ad hoc  увеличаване  на пенсиите  или 
повишено  търсене  на други  финансови  придобивки . Следователно  е необходимо  
съвместно  разглеждане  на въпросите  за адекватността , устойчивостта  и 
модернизацията  на пенсиите . 
• Държавите -членки  отчитат  в по-голяма  степен  връзките  между  социалната , 
икономическа  и трудова  политика  на национално  ниво , по-специално  чрез 
пенсионни  реформи , намаляващи  достъпа  до схемите  за ранно  пенсиониране  и чрез 
увеличаване  на стимулите  и възможностите  за по-продължителна  работа , което  да 
доведе  до по-висока  степен  на заетост  на възрастните  работници . Развитието  на това 
взаимодействие  в рамките  на прилагането  на националните  програми  за реформа  по 
отношение  на растежа  и работните  места3 и на стратегиите  за социална  защита  и 
социално  включване  ще помогнат  за постигането  на напредък . 
• Управлението  на социалната  политика  на ниво  ЕС и на национално  ниво  се 
подобрява . Заинтересованите  страни , включително  пряко  засегнатите  лица , все 
повече  се включват  в подготовката  на социални  реформи . Но качеството  на това 
участие  може  да се подобри . Ролята  на заинтересованите  страни  трябва  да обхваща  
също  изпълнението  и наблюдението . Трябва  да се подсили  взаимодействието  между  
политиката  на национално , европейско , регионално  и местно  ниво – където  най-вече 
се извършва  изпълнението . Във всички  аспекти  на европейското  сътрудничество  има 
много  възможности  за взаимно  обучение . 
                                                 
2 COM (2006) 574 окончателен . 
3 Последен  годишен  за напредъка : COM (2006) 816. 
 
BG 4   BG 1. УВОД  
Интегрираният  Отворен  метод  на координация  (ОМК ), въведен  през 2006 г.4, увеличава  
капацитета  на ЕС да подкрепя  държавите -членки  в техния  стремеж  към по-голяма  
социална  сплотеност  в Европа . Това  започва  да оказва  по-голямо  въздействие  в реални  
условия , като обвързаността  на ЕС със социалните  ценности  става  по-прозрачна  за 
европейските  граждани . ОМК  помага  да се задълбочи  взаимното  опознаване  и да се 
разшири  участието  на заинтересованите  страни  на национално  и европейско  ниво . Той 
увеличи  съзнанието  за многоизмерното  естество  на социалното  изключване  и бедността  
и изработи  общ подход  към реформите  за социална  защита , базиран  на принципите  на 
достъпност , адекватност , качество , модернизация  и устойчивост . За първи  път 
здравеопазването  и дългосрочните  медицински  грижи  са превърнати  в цел, което  
означава , че тези области  могат  да бъдат  предмет  на политически  обмен . Националните  
доклади  нагледно  поясняват , как съвместното  разглеждане  на всички  цели  подобрява  
ефективността  на политиката  и качеството  на държавните  разходи . Новите  методи  на 
работа  на ОМК  започват  да дават  резултат , въпреки  че са необходими  още усилия  на 
равнище  ЕС и на национално  равнище  за максимално  използване  на неговия  потенциал . 
2. ОБЩИ  ПРОБЛЕМИ  ПРЕД  ПОЛИТКАТА  ЗА СОЦИАЛНА  ЗАЩИТА  И 
СОЦИАЛНА  ИНТЕГРАЦИЯ  
По-голяма  социална  сплотеност  
Последните  промени  са окуражителни : практически  във всички  държави -членки  бяха  
осъществени  или са в процес  на осъществяване  реформи , за да се направят  системите  
финансово  и социално  по-устойчиви  и по-отзивчиви  към нарастващите  нужди  на 
населението . Активната  интеграция  се превръща  в обща  цел, като се взема  под 
внимание , че правото  на отделните  индивиди  да играят  активна  роля  в обществото  
трябва  да бъде  подкрепено . Има желание  за напредък  по отношение  на адекватността  и 
на устойчивостта  на пенсионната  реформа . Подобряването  на достъпността , качеството  
и устойчивостта  се очертава  като основна  цел на стратегиите  за здравеопазване  и 
дългосрочни  медицински  грижи . 
Както  е отразено  в целите  на ОМК , насърчаването  на равнопоставеността  между  
мъжете  и жените  е съществен  елемент  при разглеждането  на тези въпроси . Като  цяло  в 
държавите -членки  се отделя  по-голямо  внимание  на въпросите  за равнопоставеността  и 
съответните  данни  по-често  се разбиват  по пол. Някои  са пионери  в системното  
прилагане  на равнопоставеността  между  мъжете  и жените  . Все още, обаче , има нужда  
от по-голям  напредък , за да се гарантира , че въпросите  за половата  равнопоставеност  
придобиват  по-голямо  значение  в рамките  политическите  мерки  в трите  области  на 
сътрудничество   
                                                 
4 Общи  цели : http://ec.europa.eu/employment_social/social_inclusion/objectives_en.htm 
 
BG 5   BG Взаимодействие  между  заетост  и икономически  растеж   
Държавите -членки  осъзнават  все по-ясно , че икономическите  реформи  и реформите  на 
пазара  на труда  трябва  да допринесат  за нарастването  на социалната  сплотеност  и че 
социалната  политика  трябва  да подкрепя  икономическия  растеж  и увеличаването  на 
ръста  на заетостта . Политиката  на активна  интеграция  може  да доведе  до нарастване  на 
предлагането  на работна  ръка  и да увеличи  сплотеността  на обществото . 
Подобряването  на грижите  за децата  ще помогне  на повече  хора  да развият  напълно  
професионалните  си възможности  и да дадат  своя цялостен  принос  към обществото  и 
икономиката . Текущите  пенсионни  реформи  и реформите  в здравеопазването  оказват  
изцяло  положително  въздействие  както  върху  стабилността  на държавните  финанси , 
така и върху  развитието  на пазара  на труда . Оптимизирането  на здравеопазването  
подобрява  качеството  на живот  и производителността  и помага  за поддържането  на 
финансова  стабилност .  
Независимо  от това, държавите -членки  признават , че стабилният  икономически  растеж  
и създаването  на работни  места  не водят  автоматично  до намаляване  на различията  в 
доходите , бедността  при работещите  или регионалните  различия . Някои  национални  
програми  за реформи  са насочени  към подобряване  на положението  на най-
неравнопоставените  членове  на обществото . Примери  за това са намаляването  на 
сегментацията  на трудовия  пазар  и несигурността , както  и подпомагането  на бедните  
домакинства  да извлекат  повече  полза  от увеличаването  на ръста  на заетостта . Мерките  
за гарантиране  устойчивостта  на държавните  финанси  са придружени  от клаузи  за 
защита  на най-уязвимите  групи . Изисква  се засилено  и по-прозрачно  взаимодействие  на 
европейско  и национално  ниво . 
Управление   
Гражданското  общество  и социалните  партньори  вземат  все по-голямо  участие  в 
подготовката  на национални  стратегии  и модернизирането  на социалната  защита . 
Пенсионните  реформи  увеличават  прозрачността  и внасят  яснота  в разбирането  на 
отделните  хора  за собственото  им положение . Все още има възможности  за по-
нататъшно  подобряване  на качеството  на участието , преди  всичко  във фазите  на 
изпълнение  и наблюдение . Трябва  да бъде  засилена  координацията  между  европейско , 
национално , регионално  и местно  ниво . Значимостта  на ефективния  мониторинг  и 
оценяване  сега е широко  призната , но все още няма  достатъчно  информация  за 
конкретно  предвидените  действия . Наблюдава  се известно  увеличение  в използването  
на показатели  и запланувани  цели  и ресурсите  и отговорностите  в националните  
стратегии  биват  съобразени  със заплануваните  цели , но все още липсва  системност . По-
добра  е координацията  между  прилагането  на политиките  за социална  интеграция  и 
здравеопазване  и използването  на Структурните  фондове , особено  на Европейския  
социален  фонд , но прозрачността  в тази област  може  да се подобри .  
 
BG 6   BG 3. КЛЮЧОВИ  ПРЕДИЗВИКАТЕЛСТВА  В РАЗЛИЧНИТЕ  СФЕРИ  НА  
ДЕЙСТВИЕ  НА  ОМК   
3.1 Борба  с бедността  и социалното  изключване  
Докладите  на държавите -членки  имат  по-голяма  стратегическа  насоченост , отколкото  
през минали  години , фокусирайки  се върху  по-ограничена  група  от приоритети . 
Въпреки  това те продължават  да отделят  внимание  на многоизмерното  естество  на 
социалното  изключване , като съответните  приоритетни  въпроси  се разглеждат  под 
различен  ъгъл .  
Спиране  на предаването  на бедността  от едно  поколение  към следващото  
В повечето  държави -членки  рискът  от бедност  при децата  е над средното  ниво . В някои  
от тях почти  всяко  трето  дете е застрашено  от бедност . Ако детето  живее  с един  
родител  или в безработно  домакинство , рискът  се увеличава . Това  е заплаха  за 
социалната  сплотеност  и устойчивото  развитие . Живеещите  в бедност  деца  имат  по-
малки  шансове  от своите  връстници  да имат  добър  успех  в училище , да не бъдат  
криминално  проявени  ,да се радват  на добро  здраве  и да се интегрират  на трудовия  
пазар  и в обществото .  
Европейският  съвет  през  март  2006 г. поиска  от държавите -членки  „да предприемат  
необходимите  стъпки  за бързо  и значително  намаляване  на детската  бедност , давайки  
на всички  деца  равни  възможности , независимо  от техния  социален  произход ”. 
Преобладаващото  мнозинство  от държавите -членки  поставя  като приоритет  нуждата  да 
се развие  интегриран  и дългосрочен  подход  за предотвратяване  и справяне  с детската  
бедност  и изолация . 
Държавите -членки  подхождат  към този въпрос  със с комбинация  от няколко  политики , 
разглеждащи  различни  страни  на проблема : увеличаване  на доходите  на семейството , 
подобряване  на достъпа  до услуги , включително  прилични  жилища , или защита  на 
правата  на детето . Съществува  тенденция  държавите -членки  да възприемат  по-широк  
универсален  подход  спрямо  децата  и семействата  в най-неблагоприятно  положение . 
Открояват  се два аспекта : равни  възможности  по отношение  на образованието , 
включително  предучилищно  обучение  и обучение  на възрастни , както  и насърчаване  на 
интегрирането  на родителите  на трудовия  пазар . Съгласуването  на работа  и семеен  
живот  се улеснява  посредством  подобряването  на достъпа  до качествени  детски  
възпитателни  заведения  и гъвкаво  работно  време . Това  повдига  също  въпроса  за 
насърчаването  на по-равнопоставеното  разпределяне  на домакинската  работа  и 
отговорността  за възпитанието .  
Средно  15% от учениците  напускат  преждевременно  училище , но в някои  страни  това 
важи  една  трета  от младите  хора . Разрешаването  на проблема  с ранното  напускане  на 
училище  и насърчаването  на квалифицирането  на младите  хора  понижава  риска  от 
социалното  изключване  и увеличава  перспективите  на пазара  на труда . Някои  държави -
членки  са си поставили  специфични  цели  и въвеждат  превантивни  мерки  
(предучилищно  образование , указания  и даване  на съвети , наставления , стипендии ) и 
компенсационни  действия  (например  училища  "втори  шанс "). Разработването  им в 
 
BG 7   BG подробни  и изчерпателни  стратегии  ще помогне  за постигането  на значителен  
напредък .  
Във всички  държави -членки  безработицата  сред  младите  хора , особено  сред  тези от 
имигрантски  произход , е два пъти  по-висока  от средната  стойност  (18.7 % за ЕС-25 
през 2004 г.) Младите  хора  често  откриват , че се въртят  в порочен  кръг  „ниско  
заплащане  - без заплащане ". Много  държави -членки  удължават  професи oналното  
обучение , осигуряват  индивидуализирана  подкрепа  или активни  алтернативи  след  
кратки  периоди  на безработица , съсредоточават  усилията  си върху  социално  
необлагодетелстваните  райони  или подобряват  достъпа  до основни  мерки .  
Насърчаване  на активната  интеграция  
Създаването  на качествени  работни  места  предоставя  възможност  за преодоляване  на 
бедността  и социалното  изключване , като увеличава  бъдещите  перспективи  за работа  и 
води  до нарастване  на човешкия  и социален  капитал . Здравословните  и безопасни  
условия  на труд  позволяват  на повече  хора  да работят  и да удължат  трудовия  си живот .  
Държавите -членки  концентрират  своите  усилия  все повече  върху  „активното  
включване ”5, за да се увеличи  социалната  интеграция . Наблюдава  се ясна  тенденция  за 
засилване  на зависимостта  на социалните  придобивки  от активната  готовност  за работа  
и за подобряване  на мотивацията  посредством  реформи  на данъците  и облагите . Някои  
държави -членки  показват  как поставянето  на условия  може  да бъде  успешно  
комбинирано  с постепенното  спиране  на социалните  помощи  при завръщане  на 
трудовия  пазар  и с данъчни  облаги  за нископлатени  работни  места , за да се позволи  
участието  на хората  в неизгодно  положение  на пазара  на труда . Укрепването  на 
активната  политика  за заетостта , възможностите  за повишаване  на квалификацията , 
включително  и на квалификацията  по информационни  технологии , усилията  за 
справяне  с недостатъците  в образованието  и подходящите  напътствия  също  са важни  
елементи  в балансираната  комбинация  от политики  за активна  интеграция . Трябва  да се 
изтъкне , че някои  държави -членки  подобряват  разпределението  на социални  помощи , 
за да могат  да гарантират , че повишените  условия  за социални  помощи  не оказват  
негативно  влияние  върху  подкрепата  за неработоспособните  лица . Но в много  
стратегии  не се обръща  достатъчно  внимание  на необходимостта  да се гарантира  
адекватно  ниво  на минимален  доход .  
Икономическият  растеж , както  и увеличаването  на ръста  на заетостта , сами  по себе си 
няма  да са достатъчни , за да могат  хората , които  са най-отдалечени  от трудовия  пазар , 
да намерят  работа . Някои  държави -членки  въведоха  допълнителни  мерки , като 
например  подкрепа  на работното  място  за запазване  на работата  и повишение , 
обучение  на работното  място  и повишение  на минималните  заплати , за да се гарантира , 
че работата  се заплаща . Социалната  икономика  е жизнено  важен  източник  на работни  
места , включително  за хора  с ниска  квалификация  или намалена  работоспособност  и 
предоставя  социални  услуги , каквито  пазарната  икономика  не осигурява . Мерките  
срещу  дискриминацията , действията  за борба  с финансовата  изолация  и 
свръхзадлъжняването , насърчаването  на предприемачеството  и адаптивността , 
                                                 
5 За по-задълбочено  запознаване  с концепцията : COM (2006) 44 окончателен  
 
BG 8   BG трудовото  право , свързано  със социалния  диалог  и повишаването  на съзнанието  за 
преимуществата  на интегрирането  на трудовия  пазар  също  са решаващи  елементи .  
Към интеграцията  на трудовия  пазар  често  е необходимо  да се прибавят  ред други  
услуги . Някои  държави -членки  разработват  по-структурен  подход  по отношение  на 
социалното  изключване  в областта  на жилищното  настаняване  и бездомността , като  
превенцията  и качеството  на жилищата  са по-важни , отколкото  самото  осигуряване  на 
подслон . Ключово  предизвикателство  ще бъде  постигането  на съгласуваност  между  
необходимостта  да се гарантира  универсален  достъп  до качествени  услуги  и 
ограничаването  на разходите . 
Европейският  съвет  определи  като приоритет  увеличаването  на участието  на хората  с 
увреждания  на трудовия  пазар . Някои  държави -членки  улесняват  достъпа  на хора  с 
физически  увреждания  до пазара  на труда , а други  подхождат  към проблема  с 
интегрирането  на пазара  на труда  по-общо : чрез насочване  на политиките  към тези 
области , самостоятелен  живот  и по-добър  достъп  до качествени  социални  услуги . По-
малко  внимание  обаче  се отделя  на хората  с психични  заболявания  и умствени  
увреждания .  
Някои  държави -членки  възприемат  по-цялостен  подход  към интегрирането  на 
мигрантите  и социалното  включване  на етническите  малцинства , които  са също  
приоритетни  области . Това  включва  справянето  с неравнопоставеността  в 
образованието  и развиването  на езикови  умения , а също  и борба  с дискриминацията  и 
по-силно  насърчаване  на участието  в обществения  живот .  
Социалното  включване  на хората  в неравностойно  положение  с оглед  на тяхното  
устойчиво  интегриране  на пазара  на труда  сега е специфичен  приоритет  за Европейския  
социален  фонд  (ЕСФ ). Мерките  могат  да бъдат  подкрепени  в рамките  на всички  
приоритети  на EСФ за 2007-2013 г. и предвиждат  увеличаване  на прозрачността  на 
Структурните  фондове . Европейският  фонд  за регионално  развитие  (ЕФРР ) ще 
допринесе  за подобрение  на инфраструктурата  в рамките  на социалната  интеграция  и 
борбата  с обедняването  на градските  райони . 
3.2 Здравеопазване  и дългосрочни  медицински  грижи  
През  тази първа  година  на координиране , докладите  показват  поразителни  различия  в 
резултатите  във връзка  със здравето  помежду  и в самите  държави -членки . 
Продължителност  на живота  варира  между  отделните  държави  от 65,7 до 77,9 години  
за мъжете  и от 75,9 до 82,5 години  за жените . В много  държави  съществува  и 
значителна  зависимост  от социално -икономическия  статус . Тези  резултати  са повлияни  
от много  фактори , включително  условията  на живот  и работа . Държавите -членки  се 
опитват  да намалят  тези различия  чрез подобряване  на профилактиката  и здравното  
възпитание , както  и достъпа  до медицински  грижи .  
(Неравнопоставен ) достъп  до здравеопазване  и дългосрочни  медицински  грижи  
Всички  държави -членки  полагат  много  усилия  за осигуряването  на достъп  до адекватно  
здравеопазване  и дългосрочни  медицински  грижи . Това  обаче  не се изразява  
 
BG 9   BG непременно  в универсален  достъп  до здравеопазване , тъй като в много  области  
продължава  да има неравнопоставеност  в достъпа  до здравеопазване . Допълнителните  
плащания  постоянно  се увеличават  поради  изключването  на определени  видове  
медицински  услуги  от основният  пакет  от услуги , които  се покриват  от здравното  
осигуряване  и въвеждането  на доплащания , за да се увеличат  приходите  и да се намали  
излишното  ползване  на медицински  грижи . За да се избегнат  ограниченията  при 
достъпа  до здравеопазване  за най-уязвимите  групи  от населението , държавите -членки  
въвеждат  отстъпки , предварителни  плащания  и таван  на разходите .  
Налице  е известна  неравнопоставеност  при разпределението  на медицинските  грижи . 
Регионалните  различия  в разпределението  са резултат  не само  от географски , но и от 
институционални  фактори . Въпреки  че даде  възможност  за адаптиране  на услугите  към 
местните  особености , децентрализацията  доведе  и до различия  в покритието  и 
качеството  на медицинските  услуги . Финансовите  възможности  на отделните  райони  
също  са различни . Структурните  фондове  на ЕС подкрепят  подобренията  в структурата  
на здравеопазването , за да се намалят  тези различия .  
Необходимо  е да се разработят  системи  за дългосрочни  медицински  грижи , които  
да съответстват  на нарастващото  търсене . Съществуващите  услуги  често  са 
недостатъчни , което  води  до високи  лични  разходи  и удължава  периода  на чакане . 
Променящата  се семейна  структура , повишената  географска  мобилност  и увеличената  
трудова  заетост  на жените  изискват  по-професионално  ориентирани  грижи  за 
възрастните  и инвалидите . Съществува  консенсус  за даване  на приоритет  на домашните  
медицински  грижи  и въвеждането  на нова  технология  (например  системи  за 
самостоятелен  живот ), което  може  да помогне  на хората  да живеят  в собствения  си дом 
възможно  най-дълго . Държавите -членки  също  подчертават  важността  на 
рехабилитацията , тъй като тя подпомага  зависимите  от постоянни  грижи  да се върнат  
към активен  живот . Нараства  осъзнаването  на нуждата  от създаване  на солидна  база за 
финансиране  на дългосрочните  медицински  грижи  и някои  държави -членки  вземат  
необходимите  мерки  в тази насока . 
Подобряване  на качеството  чрез по-високо  ниво  на стандарт , медицина , базираща  
се върху  факти  и интегрирани  медицински  грижи  
Държавите -членки  използват  комбинация  от инструменти , за да постигнат  и поддържат  
висококачествено  медицинско  обслужване  в цялата  система . Тези  инструменти  
включват  стандарти  за качество , като например  минимум  от структурни  и процедурни  
изисквания  за доставчиците  на услуги , акредитация  или издаване  на удостоверения  на 
доставчиците  и системи  за наблюдение  на качеството , въз основа  на получена  
информация  и инспекции . Медицинските  работници  се окуражават  да използват  
централно  оценени  и общодостъпни  клинични  указания , базиращи  се върху  най-
добрите  налични  данни . Създадени  са национални  агенции  за оценяване  на 
технологиите  в здравеопазването , които  си сътрудничат  на ниво  ЕС (EUnet-HTA). Те 
съдействат  за осигуряване  на ефективността , безопасността  и рентабилността  на 
нововъведенията  в областта  на здравеопазването . 
За да се подобри  обратната  връзка  с пациентите  и удовлетвореността  им, се работи  
върху  по-силното  концентриране  на медицинското  обслужване  върху  пациента . Това  
включва  услуги  по индивидуална  поръчка  (особено  при дългосрочните  медицински  
 
BG 10   BG грижи ) и гарантиране  на правата  на пациентите , право  на избор , участие  във вземането  
на решения  и обратна  връзка  чрез извършване  на проучвания  сред  пациентите .  
Държавите -членки  се стремят  към по-добра  координация  между  първичните , 
вторичните  амбулаторни  и стационарни  и третичните  медицински  грижи  и между  
медицинските , сестринските , социалните  и палиативните  грижи . Електронното  
здравеопазване  би могло  да помогне  за реализацията  на тази цел. Очаква  се това да 
доведе  до по-добро  и по-ефективно  разпределение  на потока  от пациенти  в системата , 
намаляване  на неподходящите  оперативни  интервенции , насърчаване  на 
самостоятелния  живот  и повишаване  на удовлетвореността  на пациентите  и тяхната  
безопасност . 
Прилагат  се програми  за насърчаване  и за предприемане  на профилактични  мерки  за 
борба  с незаразните  болести  и неравнопоставеността  в здравеопазването  (например  рак, 
сърдечносъдови  болести , програми  за ваксиниране ).  
Постигане  на дългосрочна  финансова  стабилност   
Стабилността  в здравеопазването  и дългосрочните  медицински  грижи  могат  да бъдат  
преценени  от финансова  гледна  точка  и от гледна  точка  на човешките  ресурси . 
Ресурсите  са значителни , макар  че има поразителна  разлика  в разходите  (между  5% и 
11% от БВП  през 2003 г.) и наетия  персонал  (между  3% и 10% от населението  в 
трудоспособна  възраст ).  
В докладите  е ясно  посочена  необходимостта  да се контролират  разходите , които  
нарастват  значително  по-бързо  от БВП . Този  проблем  е следствие  от новите  
технологии , нарастването  на цените , повишените  очаквания  на пациентите  и − за в 
бъдеще  − от застаряването  на населението . Ключово  предизвикателство  е да се 
предостави  на всеки  възможност  за бързи  и равноправни  преимущества  от напредъка  в 
медицината . Повечето  държави -членки  насърчават  по-рационална  употреба  на 
ресурсите , например  посредством  въвеждане  на таван  на разходите , доплащане  и 
използване  на генерични  лекарства , указания  за персонала  и оценяване  на технологиите  
в здравеопазването . С цел повишаване  на ефективността  някои  държави -членки  
разделят  ролите  на доставяне  и финансиране  и поощряват  конкуренцията  между  
доставчиците  на здравни  услуги . Частните  разходи  понастоящем  представляват  средно  
26% от общите  разходи  за здравеопазване , което  се дължи  на политиката  за намаляване  
на разходите  и на увеличеното  търсене  поради  високия  доход  на глава  от населението . 
Държавите -членки  ускоряват  реструктурирането  на здравеопазването , като често  
пъти  засягат  утвърдени  интереси : чрез издаване  на медицински  направления , укрепване  
на първичните  медицински  грижи  на регионално  ниво , намаляване  на броя  на 
болничните  легла  и увеличаване  на амбулантните  хирургически  операции , и чрез 
рационализиране  на специализираните  грижи  посредством  концентрирането  им в 
няколко  висококачествени  медицински  центъра .  
Очакваното  нарастване  на нуждата  от медицински  услуги  ще доведе  до увеличаване  на 
ръста  на заетостта  в здравеопазването . Въпреки  това има излишък  от специалисти  и 
липса  на общопрактикуващи  лекари  и медицински  сестри . Високото  търсене  на 
персонал  в някои  страни  също  води  до намаляване  на медицинския  персонал  в други , 
което  подчертава  нуждата  от общ подход . Необходими  са мерки , за да се подобри  
 
BG 11   BG набирането  и задържането  на медицински  персонал  в дългосрочен  план . Има 
недостиг  на работна  ръка  и в областта  на дългосрочните  медицински  грижи . 
Непрофесионалният  медицински  персонал  се нуждае  от обучение , внимателно  
наблюдение , съвети , право  на почивка , както  и от възможност  за съгласуване  между  
грижите  за семейството  и платената  работа .  
Тъй като се намират  в различни  ситуации , държави -членки  са изправени  пред  
специфични  предизвикателства . Някои  трябва  да отделят  повече  средства  за 
здравеопазването  и дългосрочните  медицински  грижи , за да осигурят  адекватно  
покритие  при подобряване  на ефективността . За да подобрят  устойчивостта  на 
здравната  система , други  държави -членки  трябва  да увеличат  ефективността . 
 
BG 12   BG Търсене  на печеливша  стратегия  
Държавите -членки  признават  взаимната  връзка  между  достъп , качество  и финансова  
устойчивост : политиката  за разширяване  на достъпа  трябва  да бъде  съгласувана  с 
подобрена  финансова  стабилност , а дългосрочната  стабилност  трябва  да посрещне  
нуждата  от висококачествени  медицински  грижи  за всички . Съществуват  компромиси , 
както  и съвместни  действия  между  различните  политики . Прозрачността  на тези 
компромиси  и разработването  на съвместни  действия  помагат  да се осигури  адекватна  
социална  защита  срещу  рисковете  в областта  на здравеопазването  и дългосрочните  
медицински  грижи . Насърчаването  на здравословен  и активен  начин  на живот , 
здравословни  и безопасни  условия  на труд , по-добра  профилактика  и взимането  под 
внимание  на въпросите  на здравеопазването  във всички  политики  са предпоставки  за 
намирането  на печеливша  стратегия . Подобряването  на координацията  както  между  
видовете  медицински  грижи , така и между  различните  нива  на компетентност  
(национално , регионално , местно ) и по-голямото  използване  на базираната  върху  факти  
медицина , както  и оценяването  на технологиите , може  също  да подобрят  качеството  на 
грижите  и безопасността  на пациентите  и помагат  да се намалят  разходите .  
3.3 Адекватни  и устойчиви  пенсии  
През  2006 г вече бе представен  доклад  за пенсиите . Подробният  и синтезиран  доклад  за 
адекватни  и устойчиви  пенсии6 ясно  показва , че е необходимо  стратегиите  за реформа  
да вземат  предвид  съвместните  действия  и компромиси  между  общите  цели  за 
адекватност , устойчивост  и модернизация . В повечето  държави  през изминалото  
десетилетие  бяха  извършени  генерални  структурни  реформи , които  в някои  държави -
членки  продължиха  и през 2006 г. Те разчитат  на обхващащ  целия  жизнен  цикъл  
концепция , чиито  компоненти  са: укрепване  на връзката  между  вноските  и облагите , 
взимане  под внимание  на увеличаващото  се дълголетие  и стратегии  за активно  
остаряване  чрез намаляване  на достъпа  до схеми  за ранно  пенсиониране  и укрепване  на 
стимулите  за по-дълго  оставане  на трудовия  пазар . Предпоставка  за това е постигането  
на напредък  при отварянето  на трудовия  пазар  за по-възрастни  работници . За да се 
гарантира  както  адекватност , така и устойчивост  на пенсионните  системи , е 
необходимо  повече  хора  да работят  и да работят  по-дълго . Продължителното  
увеличаване  на ръста  на заетостта  на по-възрастните  работници  е окуражаващо , но 
няма  причина  за самодоволство .  
Ясно  е, че въпросите  на устойчивостта  и адекватността  вървят  ръка  за ръка . 
Неустойчивите  пенсионни  системи  поставят  пенсиите  в рисково  положение  и обратно , 
неадекватните  пенсии  пораждат  непредвидени  нужди  от средства , за да се предотврати  
обедняването  на пенсионерите . Теоретичните  коефициенти  на заместване  относно  
изменението  на пенсията  на средностатистическия  работник  до 2050 г., при дадена  
възраст  за пенсиониране  показват  намаление  в повечето  държави , особено  в тези, които  
са провели  обширни  реформи  (и са подобрили  устойчивостта ). Държавите -членки  
обмислят  план  за компенсиране  на този спад  чрез удължаване  на трудовия  живот  или 
увеличаване  на допълнителното  пенсионно  осигуряване . За тези държави , които  
разчитат  на допълнително  пенсионно  осигуряване , частното  осигуряване  и по-
широкото  му разпространение  продължават  да бъдат  много  важни .  
                                                 
6 SEC(2006)304 от 27.2.2006 г. 
 
BG 13   BG Работата  през 2006 г. се фокусира  върху  специфични  въпроси , като например  високият  
риск  от бедност  при възрастни  жени , минимални  пенсии  или минимални  доходи  в 
рамките  на нормативните  разпоредби  относно  социалната  помощ . Съществуващите  
норми  са много  различни , като някои  държави  значително  са подобрили  обхвата  на 
приложение  на тези разпоредби  през  последните  години , докато  в други  държави  
минималните  пенсии  са загубили  своето  значение  поради  преминаването  към зависещи  
от доходите  пенсии  и увеличаването  на ръста  на заетостта . Необходимо  е държавите -
членки  да вземат  предвид  бъдещи  корекции , включително  индексация  на пенсионните  
доходи , за да гарантират  най-вече, че пенсиите  няма  да паднат  твърде  много  под 
средното  ниво  на заплата . Едновременно  с това те трябва  да продължат  да създават  
стимули  за по-продължителен  трудов  живот  и за увеличаване  на разпространението  на 
допълнителното  осигуряване .  
Друг  приоритет  са осигуряването  на гъвкави  трудови  задължения  към края  на трудовия  
живот . Подходящите  финансови  стимули  са от решаващо  значение  за продължаването  
на трудовия  живот . Ефектите  от тези стимули  могат  да варират  в зависимост  от 
средната  пенсионна  възраст  и от различните  нива  на доходите . Този  вид системи  имат  
комплексна  структура  и затова  е важно  да се насърчава  прозрачността  и по-доброто  
разбиране  на системите  от отделните  хора .