BG    BG BG 
 
BG    BG  ЕВРОПЕЙСКА  КОМИСИЯ  
Брюксел , 12.7.2010 
SEC(2010) 835 окончателен  
  
РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
ОБОБЩЕНИЕ  НА ОЦЕНКАТА  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
  
Придружаващ  документ  към 
  
Предложението  за 
 
ДИРЕКТИВА …/…/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ  И НА СЪВЕТА  
 
относно  схемите  за гарантиране  на депозитите  [преработена ] 
  
и към  
  
ДОКЛАДА  НА КОМИСИЯТА   
ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ  И ДО СЪВЕТА  
 
Преразглеждане  на Директива  94/19/ЕО относно  схемите  за гарантиране  на 
депозити  
  
COM(2010) 368 
COM(2010) 369 
SEC(2010) 834 
 
BG 2   BG РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
ОБОБЩЕНИЕ  НА ОЦЕНКАТА  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
 
 
Придружаващ  документ  към 
  
Предложението  за 
 
ДИРЕКТИВА …/…/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ  И НА СЪВЕТА  
 
относно  схемите  за гарантиране  на депозитите  [преработена ] 
  
и към  
  
ДОКЛАДА  НА КОМИСИЯТА   
ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ  И ДО СЪВЕТА  
 
Преразглеждане  на Директива  94/19/ЕО относно  схемите  за гарантиране  на 
депозити  
  
 
BG 3   BG 1. ВЪВЕДЕНИЕ  
Никоя  банка , независимо  дали  е в добро  или лошо  състояние , не държи  достатъчно  
ликвидни  средства , за да изплати  депозитите  на всички  или на голяма  част от 
вложителите  си веднага . Поради  това банките  са податливи  на риск  от „банкова  
паника “, ако вложителите  смятат , че депозитите  им не са защитени , и всички  опитат  да 
ги изтеглят  едновременно . Съгласно  Директива  94/19/ЕО относно  схемите  за 
гарантиране  на депозити  (СГД ) от 1994 г. насам  всички  държави -членки  на ЕС трябва  
да разполагат  с действаща  система  за защита  на вложителите . Ако дадена  банка  
преустанови  своята  дейност , СГД  трябва  да възстанови  средствата  на вложителите  до 
определен  гарантиран  размер  на депозита . Настоящата  система  от СГД  е 
фрагментирана : в ЕС има около  40 СГД , които  обхващат  различни  групи  вложители  и 
депозити  до различни  гарантирани  размери , като налагат  различни  финансови  
задължения  на банките . Освен  това бе установено , че схемите  не са достатъчно  добре  
финансирани  през периодите  на финансови  затруднения . 
Недостатъците  на тази фрагментирана  система  накараха  Европейския  парламент  и 
Съвета  да поискат  цялостно  преразглеждане  на Директивата  относно  СГД . Това  
преразглеждане  е част от пакет  от мерки  в областта  на схемите  за изплащане  на 
компенсации  във финансовия  сектор , който  включва  СГД , гаранционните  схеми  в 
застраховането  и схемите  за обезщетения  за инвеститорите . 
2. ОПРЕДЕЛЯНЕ  НА  ПРОБЛЕМА  
2.1. Разлики  по отношение  на размера  и обхвата  на гаранцията  
Заложеният  в Директива  94/19/ЕО подход  на „хармонизирано  минимално  ниво  на 
защита  на депозитите “ доведе  до големи  разлики  в гарантирания  размер  в ЕС (от 
50 000 EUR в някои  държави -членки  до 103 291 EUR в Италия ). От една  страна , 
некоординираните  увеличения  на гарантираните  размери  на депозитите  в ЕС по време  
на неотдавнашната  финансова  криза  доведоха  до бързи  прехвърляния  на средства  на 
вложителите  към банки  в държави  с по-висок  размер  на гаранцията , като това се отрази  
негативно  върху  ликвидността  на банките  в период  на затруднения . От друга  страна , 
дори  и в периоди  на стабилност , в един  фрагментиран  пазар  вложителите  могат  да 
предпочетат  най-високото  ниво  на защита  на депозитите  пред  най-добрия  продукт , като 
това може  да доведе  до нарушаване  на конкуренцията  на вътрешния  пазар . 
В момента  държавите -членки  имат  възможност  да изключат  от обхвата  на защитата  
много  видове  вложители . Това  е от голямо  значение  за 20-те милиона  малки  и средни  
предприятия  (МСП ), които  представляват  99,8 % от всички  предприятия  в ЕС и чието  
доверие  е особено  важно  за финансовата  стабилност . Значителни  разлики  съществуват  
и по отношение  на обхвата  на гарантираните  от СГД  депозити  (например  по 
отношение  на депозитите  във валути  на държави  извън  ЕС, структурираните  продукти  
и дълговите  сертификати ). Проверките  на критериите  за включване  на вложителите  в 
обхвата  на защитата  изискват  много  време  и могат  също  да забавят  изплащането . 
 
BG 4   BG 2.2. Несъвършени  процедури  за изплащане  и недостатъчна  информация , 
предназначена  за вложителите  
В момента  средствата  на вложителите  трябва  да им бъдат  възстановени  в срок  от три 
месеца  след  изпадането  на банката  в неплатежоспособност . От края  на 2010 г. този срок  
трябва  да бъде  намален  на четири  до шест  седмици . Този  срок  също  може  да доведе  до 
масово  теглене  на средства  от банките , тъй като много  вложители  ще разполагат  с 
толкова  средства , колкото  ще им бъдат  необходими , за да покрият  обичайните  си 
разходи  (храна , сметки  и т.н.) в рамките  на не повече  от няколко  дни. 
Всяка  трудност , с която  вложителите  се сблъскват  преди  или по време  на процеса  на 
изплащане  (в това число  и липсата  на подходяща  информация  за вложителите ), води  до 
загуба  на доверие . Освен  това вложителите  могат  да се колебаят  да вложат  пари  в друга  
държава -членка , ако не знаят  как работят  или как процедират  при изплащането  другите  
СГД . 
Друг  проблем  представлява  възможността  за приспадане  на задълженията  на вложителя  
от неговия  депозит  (например  при вноските  за погасяване  на ипотечен  заем ) в същата  
банка  или предявяването  на насрещно  вземане  срещу  вложителя  (например  за цялата  
сума  на ипотечния  заем ), което  в момента  е позволено  в 22 държави -членки . Това  може  
да намали  или в редки  случаи  да преустанови  изплащането  от СГД . По този начин  
вложителите  могат  да бъдат  принудени  масово  да теглят  средства , за да си възстановят  
цялата  сума  по депозитите . Освен  това определянето  на задълженията  и свързването  им 
със съответните  депозити  отнема  много  време  и съществува  риск  да забави  
изплащането . 
2.3. Неподходящо  финансиране  на СГД  
В момента  в 21 държави -членки  вноските  на банките  се изплащат  предварително  и 
редовно , но в шест  държави -членки  банките  плащат  вноски  само  в случай  на 
неплатежоспособност  (т.е. впоследствие ). Максималните  средства  на разположение  на 
СГД  варират  от 27 млн. EUR до 8,1 млрд . EUR, докато  размерът  на гарантираните  
депозити  в ЕС възлиза  на около  5,7 трилиона  EUR. В резултат  на това някои  СГД  не 
разполагат  с достатъчно  средства  и не биха  се справили  в случай  на 
неплатежоспособност  дори  и на една  средно  голяма  банка . Ако СГД  нямат  достатъчно  
средства , вложителите  могат  да получат  парите  си с голямо  закъснение  или изобщо  да 
не ги получат . 
Обикновеното  последващо  финансиране  е проциклично , тъй като намалява  
ликвидността  на банките  в период  на затруднения , което  може  да има нежелателни  
последици  за икономиката  (ограничаване  на кредитирането  от страна  на банките ). 
Освен  това банките , които  не плащат  предварителни  вноски , могат  да инвестират  тези 
суми  и да генерират  възвръщаемост , като това им дава конкурентно  предимство  пред  
техните  конкуренти  в държавите -членки , които  прибягват  към предварително  
финансиране  на СГД . 
Още  повече  рисковете , на които  банките  се излагат , не се вземат  предвид  при 
изчисляването  на вноските . Банките , които  са по-предпазливи  по отношение  на риска , 
могат  да сметнат , че така губят  конкурентно  предимство , което  би ги накарало  да 
обръщат  по-малко  внимание  на разумното  управление  на риска . Това  може  също  така 
 
BG 5   BG да направи  финансовата  система  по-уязвима  и да доведе  до повече  пазарни  нарушения  
и неблагоприятен  подбор . 
2.4. Ограничено  международно  сътрудничество  между  СГД  
Фрагментацията  в ЕС е причина  за неравномерно  разпределение  на риска , така че СГД , 
които  разполагат  с по-малко  средства , ще бъдат  по-силно  засегнати  от 
неплатежоспособността  на дадена  банка , отколкото  СГД  с повече  ресурси ; липсата  на 
солидарност  между  отделните  схеми  засилва  още повече  този проблем . По този начин , 
ако СГД  няма  достатъчно  финансови  средства , ще трябва  да се разчита  на 
данъкоплатците . 
Обикновено  банковите  надзорни  органи  решават  дали  дадена  банка  следва  да бъде  
спасена  или да бъде  задействана  СГД . Така  фрагментацията  на СГД  не насърчава  
надзорните  органи  да постигнат  решение , което  да удовлетворява  всички  вложители  на 
дадена  банкова  група , както  и да вземат  предвид  евентуалното  въздействие  върху  
финансовата  стабилност  във всяка  една  държава -членка , която  е засегната . 
2.5. Ограничени  цели  на СГД  
Правомощията  за управление  на банковите  кризи  са разпределени  между  различни  
национални  органи  (надзорни  органи , централни  банки , правителства , съдебни  власти , 
а в 11 държави -членки  — и СГД ) и се различават  в зависимост  от националните  
системи . Поради  това трансграничното  разрешаване  на проблемите  на банките  не е 
ефикасно . Една  СГД , която  има и функцията  да спасява  банките  от 
неплатежоспособност , може  да използва  предназначените  за изплащане  средства  и за 
разрешаване  на проблемите  на банките . Това  може  да попречи  на основната  им 
функция  да осигуряват  бързо  изплащане  на депозитите  в случай  на изпаднала  в 
неплатежоспособност  банка . 
В момента  взаимните  и доброволните  СГД  са изключени  от обхвата  на директивата . 
Често  вложителите  не предявяват  съдебни  искове  към такива  схеми , което  може  да ги 
направи  уязвими , ако тези схеми  не могат  да се справят  в случай  на 
неплатежоспособност  и неплатежоспособната  банка  не е член  на СГД , която  е в 
обхвата  на директивата . 
3. СУБСИДИАРНОСТ  
Единствено  чрез действия  на равнището  на ЕС може  да се гарантира , че банките , 
извършващи  дейност  в повече  от една  държава -членка , са обект  на сходни  изисквания  
по отношение  на СГД , чрез което  се осигуряват  равноправни  условия , избягват  се 
прекомерните  разходи  за спазване  на разпоредбите  при трансграничните  дейности  и по 
такъв  начин  се насърчава  продължаването  на интеграцията  в рамките  на единния  пазар . 
В много  области  (например  гаранции , изплащане , финансиране ) хармонизирането  не 
може  да бъде  постигнато  от отделните  държави -членки , тъй като за целта  е необходимо  
хармонизиране  на голям  брой  различни  разпоредби , съществуващи  в националните  
 
BG 6   BG правни  системи , и следователно  може  да бъде  по-добре  постигнато  на равнището  на 
ЕС. Това  е потвърдено  в директивите  за СГД1. 
4. ЦЕЛИ  
Поддържането  на финансова  стабилност  чрез предотвратяването  на масови  тегления  на 
средства  от банките  и защитата  на средствата  на вложителите  са главните  цели , 
заложени  в директивата . Освен  това трябва  да бъдат  подкрепени  принципите  на 
вътрешния  пазар  като осигуряването  на равнопоставеност  на банките  в ЕС, а свободата  
на банките  да решават  дали  искат  да извършват  своята  дейност  директно  в друга  
държава -членка  или да създават  клонове  или дъщерни  дружества  трябва  да се запази . 
5. ПРЕДПОЧИТАНИ  ВАРИАНТИ  ЗА ДЕЙСТВИЕ  И ОЧАКВАНОТО  ИМ  
ВЪЗДЕЙСТВИЕ  
Тъй като подходът  на хармонизирано  минимално  ниво  на защита  на депозитите  се 
оказа  неефективен  като средство  за защита  на депозитите  и несъвместим  с целта  от 
Договора  за осигуряване  на правилното  функциониране  на вътрешния  пазар , бе избран  
подход  на хармонизирано  максимално  ниво  на защита  на депозитите , за да се създадат  
равни  условия  за всички  държави -членки . 
5.1. Размер  и обхват  на гаранцията  
Запазването  на сегашния  подход , т.е. прилагането  на фиксиран  гарантиран  размер  от 
100 000 EUR във всички  държави -членки  от края  на 2010 г., вместо  намаляване  или 
увеличаване  на гарантирания  размер , би осигурило  значителен  напредък  по отношение  
на повишената  защита  на депозитите , без това да доведе  до несъразмерни  нараствания  
на разходите  за банките  и за вложителите . Спрямо  периода  преди  кризата  този подход  
би увеличил  общия  размер  на гарантираните  депозити  от 61 % на 72 % от отговарящите  
на условията  депозити , а броя  на напълно  гарантираните  депозити  — от 89 % на 95 % 
от отговарящите  на условията  депозити . Изглежда , че размерът  от 100 000 EUR 
представлява  оптималното  решение ; ползите  от гледна  точка  на ефективността  на 
разходите  при приемането  на гарантиран  размер  по-висок  от 100 000 EUR са много  
ограничени .  
За да се осигури  обаче  подходящо  покритие  за някои  конкретни  събития  от живота  на 
вложителите  и имайки  предвид  цените  на недвижимите  имоти  в момента , може  би е 
оправдано  да се обсъди  въвеждането  на по-висок  гарантиран  размер  за така наречените  
временно  увеличени  салда  на депозитите  вследствие  на някои  конкретни  събития  от 
живота  на вложителите  и на сделки  с недвижими  имоти . В същото  време  
освобождаванията  от фиксирания  гарантиран  размер  могат  да попречат  на гладкото  и 
навременно  функциониране  на процеса  на изплащане . Това  може  също  така да засегне  
и вътрешния  пазар , в случай  че вложителите  изберат  банката  с най-добра  защита  на 
депозитите , а не най-подходящия  продукт . Тези  рискове  могат  да бъдат  смекчени , ако 
гаранцията  за този тип депозити  бъде  ограничена  до определен  период  от време . 
                                                 
1 Съображение  17 от Директива  2009/14/E О и определени  (неномерирани ) съображения  от 
Директива  94/19/EО. 
 
BG 7   BG По отношение  на критериите  за включване  на вложителите  в обхвата  на защитата  най-
ефективното  решение  за създаването  на равни  условия  се оказа  пълното  хармонизиране  
на обхвата  на гаранцията . Изключването  на финансовите  институции  от обхвата  би 
взело  предвид  малкия  размер  на гарантираната  сума  за тях. Изключването  на органите  
на управление  изглежда  ефикасно  от гледна  точка  на разходите , тъй като те разполагат  
с лесен  достъп  до други  финансови  ресурси . Гарантирането  на депозитите  на всички  
предприятия  (т.е. в това число  и останалите  1,3 % от предприятията , освен  обхванатите  
в момента  малки  и микропредприятия , които  представляват  98,7 % от всички  
предприятия  в ЕС) би довело  до значителни  икономии  на ресурси , както  и на времето , 
необходимо  за установяване  на размера  на дейността  на предприятията  по време  на 
процеса  на изплащане . Това  би ускорило  значително  процеса  на изплащане  и би 
повишило  доверието  на вложителите  в СГД . 
В обхвата  на СГД  следва  да бъдат  включени  и депозитите  във валута , различна  от 
валутите  на държавите -членки  на ЕС, за разлика  от дълговите  сертификати  и 
структурираните  продукти , които  не се изплащат  на 100 %. Така  би се избегнало  
облагодетелстването  на банки , които  емитират  облигации , спрямо  други  емитенти  на 
облигации . Това  би довело  и до намаляване  на срока  за изплащане , както  и на 
административните  разходи , свързани  с проверката  на критериите  за включване  на 
вложителите  в обхвата  на защитата , като в същото  време  би увеличило  съвсем  малко  
вноските  на банките  в СГД . 
5.2. Срок  за изплащане , условия  и информация  за вложителите  
За да се поддържа  доверието  на вложителите  и да се избегнат  масови  тегления  на 
средства  от банките , срокът  за изплащане  трябва  да бъде  значително  намален  — за 
предпочитане  на седем  календарни  дни (след  преходен  период ). Такъв  кратък  срок  за 
изплащане  би бил възможен  само  при няколко  условия , т.е. налагането  на някои  
задължения  на надзорните  органи  (включване  на СГД  на ранен  етап, като задължително  
им се предоставя  информация , когато  вероятността  дадена  банка  да изпадне  в 
неплатежоспособност  е висока ), СГД  (изплащания  от СГД  по тяхна  инициатива , без да 
има нужда  вложителите  да подават  заявления  за тази цел) и банките  (означаване  на 
отговарящите  на условията  депозити  и предоставяне  на общ поглед  върху  клиента ). За 
последното  ще са необходими  еднократни  административни  разходи  в рамките  на ЕС в 
размер  на около  1,2 млрд . EUR годишно  в срок  от пет години . Тези  разходи  ще бъдат  
повече  от компенсирани  с повишението  на доверието  на вложителите , което  ще намали  
вероятността  от масови  тегления  на средства  от банките  и ще допринесе  за 
финансовата  стабилност . Едно  евентуално  радикално  опростяване  на критериите  за 
включване  на вложителите  в обхвата  на защитата  би могло  значително  да намали  тези 
разходи .  
По отношение  на условията  на изплащане  преустановяването  на прихващанията  би 
разубедило  вложителите  с големи  задължения  да теглят  масово  своите  средства  от 
банките . Това  би съкратило  и времето , необходимо  за изплащането . 
За да имат  доверие  в СГД , вложителите  трябва  да бъдат  точно  информирани  относно  
важните  аспекти  на защитата  на депозитите  (размер  и обхват  на гаранцията , срок  за 
изплащане , данни  за контакт  със СГД  и т.н.). Това  би могло  да се осигури  с помощта  на 
образец , който  се приподписва  от вложителя  преди  откриването  на депозит  в дадена  
банка , и чрез задължително  посочване  на СГД  в извлеченията  от сметките  и в 
 
BG 8   BG рекламите , ако продуктът  е гарантиран . Разходите  за тези операции  се оценяват  като 
незначителни . 
Редовното  оповестяване  на информация  от страна  на СГД  (например  предварителни  
средства , последващ  капацитет , резултати  от редовните  тестове  за устойчивост ) биха  
осигурили  прозрачност  и надеждност  при незначителни  разходи . 
5.3. Механизми  за финансиране  и размер  на финансиране  
Поради  антицикличния  си характер  предварителното  финансиране  е много  по-
ефикасно  (банките  имат  повече  разходи , когато  конюнктурата  е добра ). То следва  да 
представлява  по-голямата  част от финансирането  (например  ¾ от общия  размер  на 
финансирането ) и при нужда  да бъде  подкрепено  от последващо  финансиране  
(например  ¼ от средствата ). Заемането  на средства  от СГД  следва  да бъде  позволено , 
но не на всяка  цена  хармонизирано .  
Определянето  на целево  равнище  за средствата  на СГД  би осигурило  надеждността  и 
способността  на схемите  да изпълняват  функциите  си при изпадане  на средно  големи  
банки  в неплатежоспособност . Най-ефикасното  от гледна  точка  на разходите  целево  
равнище  за общия  размер  на финансиране  на СГД  би бил 2 % от отговарящите  на 
условията  депозити . Това  целево  равнище  трябва  да бъде  постигнато  в срок  от 10 
години . След  този срок  СГД  в ЕС ще бъдат  много  по-добре  финансирани , отколкото  са 
в момента . Те биха  могли  да съберат  предварителни  вноски  в размер  на около  
150 млрд . EUR и при необходимост  да поискат  последващи  вноски  в размер  на 
50 млрд . EUR (в сравнение  с предварителни  и последващи  вноски  в размер  на общо  
23 млрд . EUR през 2008 г.). За това ще бъдат  необходими  четири  или пет пъти  по-
високи  вноски  на банките  в СГД , отколкото  в момента , като това ще намали  печалбите  
на банките  с около  2,5 % в нормални  условия . За вложителите  това би означавало  
намаление  на лихвените  проценти  по спестовните  сметки  с не повече  0,1 % или 
увеличаване  на таксите  по разплащателните  сметки  с по-малко  от 7 EUR годишно  на 
сметка . Този  сценарий  би бил по-ефикасен  от гледна  точка  на разходите , отколкото  
другите  разглеждани  сценарии , тъй като едно  много  по-високо  целево  равнище  
(достатъчно  да покрие  гарантираните  депозити  при неплатежоспособност  на една  от 
10-те най-големи  банки  в дадена  държава -членка ) вероятно  би довело  до спад  на 
рентабилността  на банките  с 30 % (или дори  повече  от 40 % в случай  на криза ). Той би 
представлявал  и по-ефективен  вариант , тъй като едно  по-ниско  целево  равнище  
(определено  въз основа  на средното  изплащане  на СГД ) не би било  достатъчно , за да 
могат  схемите  да покрият  гарантираните  депозити  в неплатежоспособните  средно  
големи  банки . 
Освен  това един  по-хармонизиран  подход  по отношение  на вноските  на банките , въз 
основа  на зависещи  от риска  елементи , би спомогнал  за по-доброто  отразяване  на 
рисковите  профили  на отделните  банки  и би създал  стимули  за извършване  на по-
нискорискова  търговска  дейност . Разработването  на набор  от основни  показатели , 
задължителни  за всички  държави -членки , и на набор  от незадължителни  допълнителни  
показатели  постепенно  би осигурило  такова  хармонизиране , като се избегнат  
неочакваните  разходи , свързани  с евентуално  приспособяване . 
5.4. Цели  на СГД  
За да се гарантира  по ефективен  и ефикасен  от гледна  точка  на разходите  начин , че 
средствата  на СГД  не се използват  за финансиране  на мерки  за спасяване  на банките  в 
 
BG 9   BG полза  на незастраховани  кредитори , следва  да се въведе  задължението  средствата  на 
СГД  да бъдат  използвани  основно  за изплащане  на гарантираните  суми  на 
вложителите . Все пак за да могат  вложителите  да се възползват  от мерките  за спасяване  
на банките  (например  при прехвърлянето  на депозити  към стабилни  банки ), би било  
ефективно  да се разреши  средствата  на СГД  да бъдат  използвани  за спасяване  на 
банките  само  до размера , който  би бил необходим  за изплащането  на гарантираните  
депозити . Държавите -членки  биха  могли  също  така в ограничена  степен  да позволят  на 
СГД  да използват  своите  финансови  средства , за да предотвратят  изпадането  на дадена  
банка  в неплатежоспособност , без да бъдат  ограничавани  до финансирането  на 
прехвърлянето  на депозити . Ако обхватът  на целите  на СГД  бъде  разширен  като  
включва  не само  спасяването  на банките , но и мерките  за ранна  намеса  (например  
рекапитализация , помощ  за осигуряване  на ликвидност , гаранции  и т.н.), схемите  ще 
имат  нужда  от достатъчно  средства . Това  е така, защото  спасяването  на банките  е 
алтернатива  на изплащането  на гарантираните  суми , докато  ранната  намеса  невинаги  
предотвратява  изплащането  на по-късен  етап. За да бъдат  избегнати  обаче  ситуациите , 
в които  голяма  част от средствата  на СГД  биха  могли  да се използват  за иначе  трудна  
мярка  за ранна  намеса , те биха  могли  да бъдат  използвани  за такива  цели  при 
определени  условия . 
По-ефективно  решение  би било  средствата  на СГД  за изплащане  на гарантираните  суми  
да бъдат  заделени  само  за тази цел и да се изисква  от всички  СГД  да разполагат  с 
достатъчно  средства  за изпълняването  на тази функция . Това  решение  обаче  не би било  
ефикасно  от гледна  точка  на разходите . Това  би струвало  на банките  между  
121 млрд . EUR и 352 млрд . EUR, като не е ясно  дали  тези разходи  ще бъдат  
компенсирани  под формата  на повишено  доверие  на вложителите  и на финансова  
стабилност . Освен  това този вариант  би изглеждал  несъвместим  с текущата  работа  на 
Комисията  по отношение  на спасяването  на банките  и по-точно  с намерението  
спасяването  на банките  да бъде  включено  в обхвата  на задължителните  цели  на всички  
СГД . 
Включването  на взаимните  и доброволните  гаранционни  схеми  в СГД  би гарантирало , 
че вложителите  в такива  схеми  се ползват  със същите  права  и имат  същото  ниво  на 
доверие  като другите  вложители . Според  оценките  разходите  за банките  ще бъдат  по-
малки , отколкото  ползите  от повишаването  на доверието  на вложителите . 
5.5. Международно  сътрудничество  между  СГД  и обща  за целия  ЕС СГД  
За да се улесни  процесът  на изплащане  на гарантираните  суми , когато  в него  участват  
повече  от една  държави -членки , СГД  в приемащата  държава  следва  да изпълняват  
функцията  на единна  точка  за контакт  за вложителите  в клоновете  в друга  държава -
членка . Те ще осигуряват  на вложителите  информация  на езика  на приемащата  
държава -членка . СГД  в приемащата  държава -членка  следва  да изпълняват  функция  по 
приемане  и предаване  на кореспонденция  и функция  на посредник  при изплащането  за 
СГД  в изпращащата  държава . Административните  разходи  за СГД  в приемащата  
държава -членка  ще бъдат  минимални  в сравнение  с ползите  от повишението  на 
доверието  на вложителите . 
Друг  вариант  за подобряване  на международното  сътрудничество  между  СГД  би било  
създаването  на мрежа  („система  на ЕС от СГД “) и въвеждането  на механизъм  за 
взаимно  отпускане  на заеми . Това  би означавало , че ако финансовият  капацитет  на една  
от СГД  е намален , другите  схеми  биха  могли  да отпуснат  паричен  заем  на тази схема . 
 
BG 10   BG За да може  схемата  заемополучател  да увеличи  средствата  си с още 0,5 % от 
отговарящите  на условията  депозити  (т.е. равностойността  на посочените  в раздел  5.3 
последващи  вноски  — една  четвърт  от 2 %), всички  СГД  ще трябва  да отпуснат  заеми  в 
размер  до 0,08 % от отговарящите  на условията  депозити , т.е. около  1/25 от целевото  
равнище  за техните  средства . Това  решение  е ефективно  и ефикасно . 
Това  би могло  да се смята  като първата  стъпка  към създаването  в бъдеще  на единна  и 
обща  за целия  ЕС СГД , която  би довела  до икономии  на административни  разходи  в 
размер  на около  40 млн. EUR годишно . От икономическа  гледна  точка  тази идея  
изглежда  най-ефективното  решение  на проблема  с фрагментацията  на пазара  на СГД , 
но трябва  по-внимателно  да се проучат  някои  правни  аспекти . Идеята  за обща  за целия  
ЕС СГД  представлява  проект  в дългосрочен  план  и следва  да бъде  в съответствие  с 
развитието  и напредъка  по отношение  на новата  структура  за надзор  в ЕС, както  и с 
развитието  в областта  на спасяването  на банките . 
5.6. Цялостно  въздействие  върху  заинтересованите  страни  
Основната  полза  от разглежданите  по-горе варианти  за действие  е очакваното  
значително  повишаване  на доверието  на вложителите  вследствие  на по-високия  размер  
на гаранцията , по-бързото  изплащане  на гарантираните  суми , стабилното  финансиране  
на СГД  и т.н. Това  ще даде  увереност  на вложителите , че техните  депозити  са сигурни  
и че в случай  на неплатежоспособност  на банката  ще могат  да си възстановят  
средствата  до 100 000 EUR. Това  неизбежно  ще доведе  до значително  по-високи  вноски  
на банките , което  от своя  страна  ще намали  оперативните  печалби  на банките , но това е 
едно  от основните  условия , за да се осигурят  достатъчно  средства  на СГД . 
Кумулативният  ефект  върху  банките  от предпочитаните  варианти  за действие  относно  
размера  и обхвата  на гаранцията , хармонизирания  подход  за финансиране  на СГД  и по-
бързото  изплащане  на гарантираните  суми  би бил както  следва : намаление  на 
оперативните  печалби  на банките  в ЕС средно  с 4 % през първите  пет години  и с 2,5 % 
през останалите  пет години  (или съответно  7,5 % и 6 % в случай  на криза , когато  се 
събират  и последващи  вноски ). Някои  банки  могат  да опитат  да прехвърлят  тези 
разходи  към вложителите , но дори  и в най-лошия  случай  (т.е. всички  разходи  на 
банките  да се прехвърлят  към вложителите , което  е по-скоро  малко  вероятно  в 
условията  на конкуренция ) цялостното  въздействие  в рамките  на десетте  години  няма  
да е повече  от 0,1 % намаление  на лихвените  проценти  по спестовните  сметки  или 
повече  от 7 EUR на година  и на сметка  увеличение  на таксите  по разплащателните  
сметки  (или 10—12 EUR в случай  на криза ). Вложителите  ще бъдат  облагодетелствани  
от засилената  конкуренция  вследствие  на създаването  на равни  условия , а всички  
заинтересовани  страни  ще спечелят  от цялостната  финансова  стабилност , за която  се 
очаква  да допринесе  предложението  за реформи  в областта  на СГД . 
6. НАБЛЮДЕНИЕ  И ОЦЕНКА  
Транспонирането  на всеки  нов законодателен  акт на ЕС относно  СГД  ще се наблюдава  
в съответствие  с Договора . Тъй като изпадането  на банките  в неплатежоспособност  е 
непредсказуемо , функционирането  на СГД  не може  да се наблюдава  редовно  въз 
основа  на действителни  случаи  на неплатежоспособност  на банки . Все пак 
провеждането  на редовни  тестове  за устойчивост  на СГД  би показало , поне  в 
експериментални  условия , дали  схемите  са способни  да спазват  законовите  изисквания . 
Тези  тестове  биха  могли  да се провеждат  като част от партньорска  проверка , 
 
BG 11   BG извършвана  от Европейския  форум  на институциите  за гарантиране  на депозитите  
(EFDI) и предложения  Европейски  банков  орган  (ЕБО )2. 
                                                 
2 Вж. COM(2009) 501.