[pic] | ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ |

Брюксел, 10.8.2010

COM(2010) 427 окончателен

ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И ДО СЪВЕТА

относно осъществимостта на формулирането на списъци на райони в трети страни, характеризиращи се с ниски емисии на парникови газове при отглеждането на земеделски култури

ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И ДО СЪВЕТА

относно осъществимостта на формулирането на списъци на райони в трети страни, характеризиращи се с ниски емисии на парникови газове при отглеждането на земеделски култури

(текст от значение за ЕИП)

Въведение

В Директивата за възобновяемата енергия[1] (наричана тук „Директивата“) са формулирани критерии за устойчиво развито производство на транспортните биогорива и другите течни горива от биомаса (sustainability criteria for biofuels and bioliquids). Специално за транспортните биогорива (biofuels), съответни критерии са формулирани и в Директивата за качеството на горивата[2]. Те се отнасят както за произведените в ЕС, така също и за вносните транспортни биогорива и други течни горива от биомаса.

Сред тези критерии за устойчиво развито производство е включен и механизъм, изискващ при използването на транспортните биогорива и другите течни горива от биомаса, отчитано за изпълнението на съответните цели за ЕС, емисиите на парникови газове да са поне с 35 % по-малки в сравнение с емисиите при използване на заменяните фосилни горива[3]. С цел да се улесни съобразяването с този критерий, в Директивата са посочени — в част А на Приложение V — приети стойности (default values) на намаленията на емисиите на парникови газове при различни видове производство на биогорива.

Общо правило е, че вместо да изчисляват съответната точна стойност, производителите могат да се позоват на съответна приета стойност на намалението на емисии, дължащо се на доставяното от тях транспортно биогориво или друго течно гориво от биомаса. Но за отглежданите в Европейския съюз селскостопански суровини, такива приети стойности могат да се използват само ако тези суровини са отгледани в райони, включени в представени от държавите-членки списъци, за които райони може да се очаква, че дължащите се на отглеждането на суровините емисии са по-малки или равни на посочените в част Г на Приложение V към Директивата[4].

В Директивата се изисква от Европейската комисия да докладва, в срок до 31 март 2010 г., дали подобен подход може да бъде приложен и за селскостопански суровини, отгледани в трети страни. Настоящият доклад е подготвен в изпълнение на това задължение[5].

При направените в настоящия доклад позовавания на някои конкретни разпоредби са цитирани съответните членове в Директивата за възобновяемата енергия. В Таблица 1 по-долу е посочено в кои членове от Директивата за качеството на горивата се съдържат съответстващи на тях разпоредби. Позоваванията на „Директивата“ в настоящия доклад се отнасят за Директивата за възобновяемата енергия. В случаите, когато и Директивата за качеството на горивата съдържа съответстващи разпоредби, тези позовавания се отнасят също за съответните текстове и в така посочената втора директива.

Таблица 1: Съответствие на членове и приложения, за които се отнасят някои позовавания в настоящия доклад

Директива за възобновяемата енергия | Директива за качеството на горивата |

Член 19: Изчисляване на въздействието на транспортните биогорива и другите течни горива от биомаса върху емисиите на парникови газове | Член 7г: Изчисляване на емисиите на парникови газове от транспортни биогорива през целия жизнен цикъл |

Приложение V: Правила за изчисляване на въздействието върху емисиите на парникови газове на транспортните биогорива и другите течни горива от биомаса и на съответните използвани за сравнение фосилни горива | Приложение IV: Правила за изчисляване на емисиите на парникови газове през целия жизнен цикъл на транспортните биогорива |

Приети стойности на емисиите на парникови газове

Посочените в Директивата приети стойности включват три различни дяла на емисиите на парникови газове при производството на транспортни биогорива и другите течни горива от биомаса, в зависимост от съответните етапи в последователността на производството — емисии произтичащи съответно от отглеждането на суровините, от преработката и от транспорта и дистрибуцията. Посочените в Директивата приети стойности се базират на данни от проучването „Well-to-Wheel“ на консорциума JEC[6]. Обикновено във връзка с отглеждането на суровините се генерират 30—70 % от общите емисии, в зависимост от използвания вид производство; преработката е причина за 25—60 % от емисиите, а останалата част от емисиите (най-често сравнително малка, най-често от порядъка на 2—20 %) се дължи на транспорта и дистрибуцията.

Съгласно проучването „Well-to-Wheel“, основните компоненти в емисиите във връзка с отглеждането на суровините са емисиите от производството на торове, емисиите от селскостопанските машини и емисиите на N2O от почвата[7]. Последната от така изброените компоненти включва 40—70 % (а в някои случаи дори и повече) от емисиите, дължащи се на отглеждането на суровините, в зависимост от използвания вид производство. В Таблица 2 са дадени някои примери, при които са сравнени общо емисиите, дължащи се на отглеждането на суровините, съответно с емисиите на N2O от почвата, в съпоставка и с всички емисии при съответния вид производство[8].

Таблица 2: Емисии на парникови газове, произтичащи от отглеждането на суровините в съпоставка с общите емисии при съответните видове производства

Емисии от отглеждането на суровините [gCO2eq./MJ] | Всички емисии при съответния вид производство [gCO2eq./MJ] | Процент на емисиите от отглеждането спрямо всичките емисии при съответния вид производство | Емисии на N2O [gCO2eq./MJ] | Емисии на N2O като процент от емисиите от отглеждането на суровините |

Етанол от захарно цвекло | 12 | 33 | 35% | 6,2 | 54% |

Етанол от захарна тръстика | 14 | 24 | 60% | 6,9 | 47% |

Биодизел от рапица | 29 | 46 | 63% | 18,0 | 62% |

Биодизел от слънчоглед | 18 | 35 | 50% | 9,4 | 53% |

Очаква се, че оценяването за различните райони на емисиите от производството на торове и емисиите от селскостопански машини във връзка с отглеждането на суровините няма да представлява трудност. От друга страна, при емисиите на N2O се наблюдават значителни географски различия и те са трудни за оценяване. Съществуват различни подходи за такива оценки, като степента на неопределеност при тях е голяма. Във връзка с това, в настоящия доклад вниманието е съсредоточено върху осъществимостта на надеждни оценки на регионалните емисии на N2O в трети страни.

Състояние на научните изследвания относно емисиите на N 2 O, дължащи се на отглеждането на земеделски култури

Съществуват два различни начина за моделиране на емисиите на N2O:

- базиращи се на процесите екосистемни модели , които възпроизвеждат процесите и факторите в почвата, причиняващи емисиите;

- статистически методи за установяване на корелации между определящите фактори и съответните емисии, отчетени чрез полеви измервания[9].

И двата подхода могат да се използват за определянето на емисионни коефициенти (emission factors), като например посочените от Междуправителствения комитет по изменението на климата (IPCC) емисионни коефициенти за отчитане на емисиите на парникови газове при прилагането на Рамковата конвенция на ООН по изменението на климата (UNFCCC). IPCC предлага три различни подхода на база на наличните данни и модели, имащи нарастваща степен на сложност. Най-простият се нарича Ниво 1 (Tier 1), като при него емисионните коефициенти се умножават по определени стойности, например в случай на наторяване на съответните земи. Подходът по Ниво 1, обаче, представлява едно много приблизително опростяване. Показателно за степента на неопределеност е, че посочените от IPCC приети стойности на съответните коефициенти за преки емисии[10] при подхода по Ниво 1 са с интервал на неопределеност от -70 % до +300 %. Но дори и този интервал не обхваща всички данни от полеви измервания[11].

Пример за процесен модел е моделът DNDC (Denitrification-Decomposition model, т.е. модел Денитрификация-разлагане). Той бе използван за изчислението на емисиите на N2O от отглеждането на селскостопански култури в Европа, представено в доклада „Well-to-Wheel“ на консорциуима JEC[12]. При използването на процесен тип модел, като например модела DNDC, могат да се получат по-точни резултати, тъй като тези модели дават възможност за разглеждане на редица фактори на средата, включително и на техни взаимодействия. И все пак, резултатът зависи от качеството на входните данни, в това число и от тяхната валидация за района, за който се прилагат. На глобално равнище, при сегашната степен на подробност на данните за отделните региони, наличните данни не биха били достатъчно качествени.

Алтернативен вариант на процесните модели са статистическите модели, като например разработеният от Stehfest и Bouwman статистически модел (моделът S&B). Този модел представлява върхово постижение на съвременните статистически проучвания на емисиите на N2O. Въпреки това, този модел е несигурен, както е посочено от Smeets и др.[13] и има някои недостатъци, като например:

а) моделът се базира на около 1000 полеви измервания, като никое от тях не е от субарктичния пояс,

б) изключени са органичните видове почви, тъй като тези измервания оказваха силно влияние върху прогнозните емисии от минерални почви,

в) въпреки че видът на селскостопанската култура представлява важен параметър за емисиите на N2O, използваният като база за модела набор от полеви измервания не е достатъчно широкообхватен и не включва всички видове култури. Необходимо е статистическият модел да бъде подобрен, като се намалят неопределеностите посредством увеличен брой измервания при различни условия[14].

Съвместният изследователски център (JRC) на Европейската комисия работи в областта на анализа на емисиите на N2O, с цел определяне на данни на регионално равнище. Понастоящем е постигнат глобален обхват на модела на Stehfest и Bouwman[15] за няколко вида селскостопански култури, използвани за производството на транспортни биогорива и други течни горива от биомаса. Недостатъчната точност на входните данни, обаче, както и фактът че повечето транспортни биогорива и други течни горива от биомаса попадат в графата „с произход от други селскостопански култури“, при положение че видът на селскостопанската култура има голямо значение за определяне на емисиите, убедително показва, че при сегашното си състояние този модел не би могъл да се използва като основа за законодателни предложения с правно обвързващ характер.

Подходящо действие за преодоляване на неопределеността по отношение на емисиите на N 2 O, дължащи се на отглеждане на селскостопански култури в трети страни

Познанията относно факторите, влияещи върху емисиите на N2O от селскостопански земи се увеличават бързо, но все още са сравнително ограничени. В светлината на тази констатация, необходимо е преди да се правят опити за решаване на този въпрос във връзка с емисиите в трети страни да бъдат постигнати по-добри познания.

Европейската комисия осигури публикуване от страна на Съвместния изследователски център, на неговия уебсайт, на резултатите от провежданите понастоящем негови изследвания, както и описание на използваните методики и данни. Правейки това, Комисията се надява да получи мнения относно използваните методики и данни, с цел да се подобри моделирането, което на един следващ етап би могло да послужи като основа за законодателно предложение. От особено значение е придобиването на по-добри познания относно емисиите на N2O, дължащи се на отглеждането на някои типични за трети страни селскостопански култури, както и включването на тези данни в моделите за емисиите на N2O. Определени статистически данни за ключови параметри, като например почвените характеристики, използването на торове и получаваните добиви, са също недостатъчни за някои региони и се нуждаят от внимание.

Заключение

В член 19, параграф 4 от Директивата се съдържа изискване към Европейската комисия да направи оценка на осъществимостта на евентуално разширяване и върху трети страни на обхвата на изискванията за формулиране на списъци с райони, отговарящи на условията за устойчиво развито производство на суровини за биогорива. Във връзка с това, Европейската комисия е на мнение, че макар и това да е желателно, засега не е осъществимо формулирането на правно обвързващ списък на райони в трети страни, където съществува неопределеност по отношение на една значителна част от съответните изчисления и тези изчисления лесно биха могли да бъдат оспорени, и където съответните трети страни нямаха възможност да дадат свой принос за използваните методики и данни.

Ето защо не е уместно — поне на настоящия етап — да се съставят списъци със законодателен характер на райони в трети страни, основаващи се на сега наличното моделиране на емисиите на N2O от селскостопански дейности. От друга страна, важно е да се задълбочат познанията по въпроса и да се проследят използваните данни, с оглед на провеждането, през 2012 г., на нова оценка на осъществимостта. По тези причини Европейската комисия публикува предварителните резултати от работата на Съвместния изследователски център, заедно с всички данни и методически описания, необходими за такава процедура, на уеб страницата на Съвместния изследователски център[16]. Тя ще използва тези резултати като основа за обсъждания с трети страни в рамките на провеждания с тях диалог и обмен на мнения съгласно член 23, параграф 2 от Директивата за възобновяемата енергия.

[1] Директива 2009/28/ЕО за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО, ОВ L 140/16 от 5.6.2009 г.

[2] Директива 98/70/ЕО, изменена с Директива 2009/30/ЕО

[3] Този процент предстои да се увеличи на 50 % в 2017 г. и съответно на 60 % в 2018 г., ако биогоривата се произвеждат в нови инсталации.

[4] Член 19, параграф 2 от Директивата за възобновяемата енергия

[5] Член 19, параграф 4 от Директивата за възобновяемата енергия

[6] Данните са получени от Института за околна среда и устойчиво развитие (Institute for Environment and Sustainability) към Съвместния изследователски център на Европейската комисия (JRC), в рамките на консорциума JEC, включващ JRC, EUCAR и Concawe, изпълнил проучването „Well-to-Wheel“ („Oт източника до колелата“): http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html

[7] В примерната методика на Междуправителствения комитет по изменението на климата (IPCC default methodology) е прието, че продължителното отглеждане на селскостопански култури върху минерални почви, при отсъствие на промени в селскостопанската практика, не води до изменение на въглеродното съдържание в почвата. Съгласно същата методика, продължителното отглеждане на селскостопански култури върху органични почви води до значителни загуби на въглерод. От друга страна, обаче, в ЕС върху органични почви се отглежда много ограничено количество култури. Следователно, в проучването „Well-to-Wheel“, което се отнася за типичните случаи, не са разгледани промени във въглеродното съдържание на почвата в резултат от отглеждането на селскостопански култури.

[8] Точните стойности, съответстващи на всички елементи от съответните видове производства — т.е. стойностите за емисиите, произтичащи от отглеждането на суровини, от преработката и от транспорта и дистрибуцията, са дадени в част Г от Приложение V към Директивата.

[9] Stehfest and Bouwman 2006 N2O and NO emissions from agricultural fields and soils under natural vegetation: summarizing available measurement data and modelling of global annual emissions pp. 207 – 228 (Емисии на N2O и NO от селскостопански земи и от почви с естествена растителност — обобщение на наличните данни от измервания и моделиране на глобалните годишни емисии, стр. 207—228)

[10] 2006 IPCC Guidelines for National Greenhouse Gas Inventories, Chapter 11, table 11.1 (Указания на IPCC от 2006 г. за националните инвентаризации на парникови газове, глава 11, Таблица 11.1)

[11] JEC WTW report, Well-to-Tank report version 2c, March 2007 page 31 (Доклад „JEC WTW“, версия 2c на доклада „От източника до колелата“, март 2007 г., стр. 31

[12] Изчисленията се основават на неотдавна разработена версия на модела DNDC — който е модел на химията на почвата (стр. 31 от доклада WTT, версия 2c от 2007 г., който е публикуван на следния сайт: http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html)

[13] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren, Posthuma The contribution of N2O to the greenhouse gas balance of first-generation biofuels, pp. 1 – 23 (Делът на N2O в баланса на парниковите газове при биогоривата от първо поколение, стр. 1—23)

[14] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren, Posthuma The contribution of N2O to the greenhouse gas balance of first-generation biofuels, pp. 1 – 23 (Делът на N2O в баланса на парниковите газове при биогоривата от първо поколение, стр. 1—23)

[15] Описание на модела е дадено на следния сайт: Stehfest and Bouwman 2006 N2O and NO emissions from agricultural fields and soils under natural vegetation: summarizing available measurement data and modelling of global annual emissions pp. 207 – 228 (Емисии на N2O и NO от селскостопански земи и от почви с естествена растителност — обобщение на наличните данни от измервания и моделиране на глобалните годишни емисии, стр. 207 - 228)

[16] Актуализирани версии, включително подробни описания на изчислителните методи и входните данни ще бъдат предоставени на следния уеб сайт: http://afoludata.jrc.ec.europa.eu/index.php/dataset/files/221