BG Официален вестник на Европейския съюз C 303/1

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Местните ресурси от въглища в енергийния преход в ЕС“

(становище по собствена инициатива)

(2016/C 303/01)

Главен докладчик: г-н Dumitru FORNEA Съдокладчик на главния докладчик: г-жа Renata EISENVORTOVA

На 19 февруари 2015 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността си, да изготви становище по собствена инициатива относно

„Принос на местните ресурси от каменни и лигнитни въглища за енергийната сигурност на ЕС“

(становище по собствена инициатива).

Консултативната комисия по индустриални промени (CCMI), на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 5 ноември 2015 г.

На своето заседание от 24 май 2016 г. Бюрото реши да промени заглавието на становището на

„Местните ресурси от въглища в енергийния преход в ЕС“.

На 517-ата си пленарна сесия, проведена на 25 и 26 май 2016 г. (заседание от 25 май 2016 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 139 гласа „за“, 17 гласа „против“ и 54 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 По време на енергийния преход към нисковъглеродна икономика енергийната система на ЕС е изправена пред период на дълбоки технологични, икономически и социални промени, които ще засегнат много от енергийните сектори, включително въгледобивната промишленост, а с това и въгледобивните региони на ЕС.

1.2 В някои държави членки местните ресурси от въглища и лигнит са все още от значение за производството на електрическа и топлинна енергия. Те допринасят за сигурните и достъпни доставки на енергия, икономическата конкурентоспособност и играят стабилизираща роля в енергийната система, както в техническо, така и икономическо отношение.

1.3 Въпреки това понастоящем активните въгледобивни региони трябва да се подготвят за постепенното преустановяване на добива на въглища в изпълнение на решенията на енергийната и климатичната политика на ЕС относно използването на изкопаемите горива или по икономически причини.

1.4 Бъдещето на регионите, които понастоящем са зависими от използването на въглища, и бъдещите условия на живот в тези региони трябва да бъдат включени в предварително планиране, обхващащо две поколения, т.е. 25—50 години. Не бива да се позволява постепенното преустановяване на използването на въглища за енергийни цели в тези региони да доведе до тяхната стагнация. С оглед на техния икономически и социален потенциал, тези региони трябва да бъдат включени в изпълнението на политиката на ЕС в областта на енергетиката и климата. Устойчивото развитие на тези региони трябва да бъде постигнато чрез гарантиране на политически, граждански и социален диалог, чрез който да се достигне до планове за преход на национално равнище, на равнището на промишлеността и предприятията.

1.5 С оглед запазването на енергийната сигурност, конкурентоспособността на промишлеността, защитата на околната среда, спазването на задълженията за намаляване на емисиите на парникови газове и социалното сближаване, ЕИСК препоръчва да се изготви „План за подкрепа по време на прехода на общностите и регионите, зависими от производството на въглища“ („планът“), който да разглежда въпроси, свързани с преструктурирането на въгледобивната промишленост по време на енергийния преход, така че въгледобивните региони да могат да се приспособят към промените.

1.6 „Планът“ може да бъде разработен от консултативна група в сътрудничество с Европейската комисия и Европейския парламент. Членовете на тази консултативна група би трябвало да бъдат представители на миннодобивните региони, синдикатите, НПО, сферата на научноизследователската и развойната дейност и въгледобивната промишленост.

1.7 Планът би трябвало да се основа на три стълба: i) политически, граждански и социални диалог; ii) икономически, социални и екологични инвестиции; и iii) инвестиции в образование, обучение, научноизследователска и развойна дейност, иновации и култура.

1.8 Планът би трябвало да насърчава регионите към промени, да стимулира иновативното развитие, да поддържа тяхната способност за привличане на инвестиции и да създава възможности за заетост и достоен живот. В този процес на преход е необходимо да се използват в пълна степен познанията и потенциалът на миннодобивните региони.

1.9 Регионалните власти, правителствата на държавите членки и институциите на ЕС трябва да се ангажират с енергийния преход и свързаното с него преструктуриране на въгледобивните региони.

1.10 Европейският икономически и социален комитет и Комитетът на регионите разполагат с необходимия опит, за да се включат в този процес, както на европейско, така и на национално равнище. Също така те са в състояние да осигурят ефективна рамка за политическия, социалния и гражданския диалог, който е необходим, за да се извършват консултации с хората от въгледобивните региони.

1.11 По отношение на енергийния преход една от основните тревоги на въгледобивните региони в ЕС е дали съществува адекватна институционална и политическа рамка, която да даде тласък на публичните и частните инвестиции, които ще бъдат необходими през следващите години.

2. Енергийният преход в ЕС

2.1 През последното десетилетие се наблюдаваха значителни промени в енергийната система на ЕС. ЕС е на път да премине към нисковъглеродна икономика и да изпълни своите цели за емисиите на парникови газове, енергийната ефективност и енергията от възобновяеми източници в отговор на своите цели „20–20–20“. През 2014 г. ЕС одобри рамката за климата и енергетиката до 2030 г. с 40 % намаление на емисиите на парникови газове, дял от 27 % за потреблението на енергия от възобновяеми източници и 27 % икономия на енергия. Тези средносрочни цели би трябвало да помогнат на ЕС да постигне дългосрочната си цел за намаляване на емисиите на парникови газове до 2050 г. с 80–95 % намаление на емисиите на парникови газове.

2.2 Следователно енергийната система на ЕС се отдалечава от ерата, доминирана от изкопаемите горива и добива на електроенергия от големите централизирани електроцентрали, и се приближава към производство на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и децентрализирани централи, като същевременно се увеличават максимално възможностите, предлагани от повишената енергийна ефективност и по-доброто управление на търсенето на енергия.

2.3 Енергийният преход и амбициозната политика на ЕС в областта на климата получиха силна подкрепа в проекта за енергиен съюз и бяха активно популяризирани след споразумението от Париж, което изпраща ясен сигнал за намаляване на емисиите в достатъчна степен, за да може средното глобално увеличение на температурата да се задържи до края на века под договорения лимит от 2 oC.

2.4 С цел да се стабилизира климатът, са необходими мащабни промени в енергийните системи на всички икономически сектори (1).

2.5 Енергийният преход обхваща технологични, научни, социални, културни, икономически и екологични аспекти и е очевидно, че това означава по-активна роля на отделните личности и общности. Този процес изисква специално внимание към научноизследователската и развойната дейност, тъй като тя поражда нови предизвикателства за енергийната система и промишлените сектори, които трябва да реагират и да се приспособяват към тази ситуация.

3. Въглищата и въгледобивната промишленост в Европа

3.1 Въгледобивната промишленост е един от секторите, дълбоко засегнати от енергийния преход. В продължение на стотици години въглищата са в центъра на индустриалните и обществените промени в Европа и по света. Самият Европейски съюз беше създаден с акта на политическа воля за обединяването на производствените ресурси от въглища и стомана на първите шест държави основателки (2).

3.2 Настоящите притеснения, свързани с опазването на околната среда, изменението на климата и здравето на човека (3), доведоха до редица политически и социални подходи, които поставят под въпрос необходимостта от продължаване на използването на въглища и други изкопаеми горива за производството на електрическа и топлинна енергия.

3.3 С този нов политически подход изглежда дните на въглищата са преброени, въпреки факта, че понастоящем повече от една четвърт от електричеството на ЕС се произвежда от 280 въглищни електроцентрали в 22 държави. Само шест държави не добиват електроенергия от въглища: Естония, Кипър, Латвия, Литва, Люксембург и Малта (4).

3.4 Въпреки че идеята за постепенното премахване на въглищата от енергийния микс изглежда като цяло се одобрява в онези държавите членки, където не съществува експлоатация на местните ресурси на въглища, същото не важи за въгледобивните региони в ЕС, където въгледобивният сектор осигурява пряко работни места на 240 000 работници. Заедно с работните места в промишлеността за производство на минно оборудване, другите работни места във веригата на доставките и непреките работни места, секторът поддържа близо един милион работни места, много от които в региони с малко други възможности за заетост (5).

3.5 Шест държави членки добиват антрацитни въглища: Германия, Испания, Обединеното кралство, Полша, Румъния и Чешката република. Десет държави членки добиват лигнитни въглища като конкурентно гориво за производство на електроенергия: България, Германия, Гърция, Испания, Полша, Словакия, Словения, Румъния, Унгария и Чешката република.

3.6 В тези страни местните ресурси от въглища и лигнит играят важна роля за сигурността на доставките и по този начин спомагат за постигане на енергийна сигурност в ЕС и намаляване на силната зависимост от вноса. Както се посочва в Европейската стратегия за енергийна сигурност (6), ЕС плаща за внос на енергия над 1 млрд. евро на ден. През 2013 г. общата сума възлиза на около 400 млрд. евро, т.е. над една пета от общия внос на ЕС. Налагаше да се внасят 90 % от суровия нефт, 66 % от природния газ, 42 % от твърдите горива и 40 % от ядреното гориво. В някои държави — членки на ЕС, с мащабен местен въгледобив, например в Германия и в Чешката република, около 50 % от електроенергията се генерира във въглищни електроцентрали. В Полша този дял надвишава 80 %.

3.7 Наред с употребата им в производството на електроенергия, въглищата имат много други приложения. Те се използват за производството на цимент и могат да бъдат преобразувани в течни горива. Други големи потребители на въглища са стоманодобивните предприятия, производителите на хартия, химическата и фармацевтичната промишленост и хранително-вкусовата промишленост.

3.8 Въглищата са също така основна съставка в производството на специализирани продукти като активен въглен, използван във филтри или карбонови влакна, с приложимост в аеронавтиката, гражданско строителство, военния сектор и т.н. Посредством промишлени процеси се произвеждат синтетични горива или основни химикали, необходими за промишлеността, като например метанол. От метанол могат да бъдат произведени широк спектър от нефтохимични продукти, които понастоящем се произвеждат от други изкопаеми горива.

3.9 За постигане на целта за устойчив енергиен съюз с ориентирана към бъдещето политика по въпросите на изменението на климата енергийните сектори в ЕС трябва да работят сериозно и интензивно за необходимия енергиен преход. Въгледобивната промишленост трябва да се съсредоточи върху по-ефективното и по-чистото използване на въглищата и разработването на алтернативни форми на тяхното използване. Затова ЕС би трябвало да предостави необходимите средства за научноизследователска и развойна дейност в химическото обработване на въглищата.

4. Мерки за по-малко вредно и по-ефикасно използване на въглищата

4.1 Дори ако в някакъв момент в бъдещето се очаква постепенното преустановяване на използването на въглища в ЕС, в някои държави и минни региони въглищата ще продължат да се използват в продължение на десетилетия. Съгласно Договора от Лисабон държавите членки имат право да използват собствените си ресурси и да определят микса на енергийните източници, знаейки, че не следва да има никакви субсидии за производството на енергия и като имат предвид всички задължения във връзка с изменението на климата. При все това въгледобивната промишленост трябва да отговори на протичащия енергиен преход — преминаването към нисковъглеродна икономика и по-специално целта за декарбонизация чрез използване на всички налични мерки и техники за по-малко вредно и по-ефикасно използване на въглищата. В това отношение заслужават да се споменат няколко полезни и доказали се инструмента: повишаване на ефективността, гъвкавост и комбинирано производство.

4.2 Тъй като най-мащабното използване на въглища е свързано с производството на електроенергия, по-високата ефективност е важен инструмент за намаляване на замърсяващата употреба на въглища. С висока ефективност може да се произведе повече електроенергия от всеки тон въглища и емисиите на CO2 могат да бъдат намалени с 30 % или повече. Добри примери за въглищни електроцентрали с висока ефективност могат да бъдат откроени в Германия, в електроцентрали, работещи с оптимизирани системни технологии. Тези въглищни електроцентрали са също много гъвкави и могат да увеличат или намалят производството си бързо, като по този начин подкрепят интермитентните възобновяеми енергийни източници.

4.3 Когенерацията (комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия или КПТЕ) е ефективна и ефикасна форма за производство на енергия, което предоставя значителни ползи, както по отношение на енергетиката, така и на околната среда. Конвенционалните електроцентрали отделят отпадна топлина в околната среда. Централите за комбинирано производство улавят тази топлинна енергия и я използват, поради което използват горивото по-ефективно. Понастоящем ЕС генерира 11,7 % от своята електроенергия чрез комбинирано производство (7).

4.4 В средносрочен план съществува надежда, че улавянето и съхранението на въглероден диоксид (CCS) може да изиграе роля за декарбонизацията на икономиката. Съществуващите процеси трябва да бъдат подобрени в широк мащаб, инфраструктурата и складовете трябва да бъдат оптимизирани и конкурентоспособността на електроенергията от въглищни електроцентрали с CCS трябва да е ясна, преди да се предприемат някакви действия за поставяне на изискване за CCS. Следва да се извърши анализ на разходите и ползите и анализ на въздействието върху околната среда.

4.5 При разглеждане на ефикасното и по-малко замърсяващо използване на въглища следва да бъдат споменати алтернативни приложения на въглищата, например втечняване на въглища. Въглищата могат да бъдат превърнати в течни горива — бензин, дизел и гориво за реактивни двигатели или нефтохимични продукти. Технологиите се развиват, но трябва да бъдат взети предвид инвестиционните и оперативните разходи.

5. Европейските въгледобивни региони и тяхното бъдеще

5.1 Ситуацията в европейските въгледобивни региони

5.1.1 Въгледобивните региони са традиционни индустриални райони, където индустриализацията се свързва с експлоатацията на местните минерални ресурси. Следователно регионите са исторически свързани с традиционните сектори на икономика, като основна роля имат тежката металургията, химическата промишленост и енергийният сектор. През последните години тези сектори и предприятията, работещи в тях, са изложени на бързи промени във външната среда (условия на пазара, конкуренция, клиенти, технологии) и фундаментални вътрешни промени (промени в собствеността, целите на собствениците и устойчивостта на капитала).

5.1.2 В допълнение към основните промени, в някои традиционни производства се наблюдава стагнация, оттегляне от региона или дори постепенно прекратяване на дейността. В някои региони европейските въглища не бяха в състояние да се конкурират с вносните въглища или други изкопаеми енергийни източници, което доведе до драстично намаление на въгледобива. Например преди 100 години Обединеното кралство произвежда около 300 милиона тона въглища годишно и осигурява работни места на над един милион миньори. Деиндустриализацията причини загуба на работни места и въпреки това предприятията за добив на въглища останаха някои от най-големите работодатели в редица региони. Постепенното преустановяване или пълното прекратяване на дейността на дружествата, използващи въглища, следователно има сериозни последици за съответните региони. Тази ситуация оказва огромно въздействие върху малки и средни предприятия, свързани с дейността на миннодобивните предприятия.

5.1.3 В много страни въгледобивните региони се характеризират с равнища на безработица, по-високи от средното за страната, както и с дългосрочна безработица. Следователно за освободените работници ще бъде трудно да намерят нови възможности за работа. Така нарастват бедността, стагнацията и влошаването на жизнения стандарт, както и броят на социално изключените зони и хора.

5.1.4 Основният проблем, причинен от повишаването на равнищата на безработица, е небалансираното предлагане и търсене на пазара на труда. С други думи, за разлика от високото равнище на безработица, търсенето на работници е много ясно, но се търсят умения, които отговарят на изискванията на пазара на труда. Образователният профил на бивши миньори, с преобладаващо ръчни умения, не е напълно съвместим с потребностите на трудовия пазар по отношение на професионалния аспект (квалификации) и личния аспект (мотивация). Когато голям брой миньори губят работата си при закриването на дадена мина, много голяма част от работните места изчезват почти от днес за утре и това може да създаде силно местно сътресение.

5.1.5 Работниците, които извършват добива, също показват много по-малко развит предприемачески дух и слаба склонност за предприемане на нова стопанска дейност. Липсата им на ентусиазъм за независима стопанска дейност се дължи на дълготрайното влияние, упражнявано спрямо тях от големи и влиятелни миннодобивни дружества, които са насърчавали културата на наети сред служителите си, включително нежеланието за поемане на рискове. При все това, тази тенденция се наблюдава и в по-общ план. Дори студентите биха предпочели да бъдат наети след дипломирането.

5.1.6 Положението често се утежнява от недостатъчните перспективи за работа и професионално развитие, по-неблагоприятни условия за упражняването на независима стопанска дейност, ниски показатели за жизнеспособност и незадоволителни резултати в областта на иновациите, с които е свързана по-слабата ролята на науката, научноизследователската и развойната дейност. Публичният капацитет за НИРД не е развит навсякъде в достатъчна степен и трансферът на знания и приложенията в сферата на бизнеса не функционира много добре. Също поради тези причини икономическата трансформация е по-сложна и по-трудна и не е успешна във всички случаи.

5.2 Проблеми на преструктурирането в миннодобивните региони

5.2.1 В страните производителки на въглища в ЕС преструктурирането често се осъществяват в отговор на кризи, без подходящ политически ангажименти. Това доведе до драматични последици за качеството на живот на хората в миннодобивните общности. Всяко намаление на добива на въглища има потенциала да създаде повече безработица, особено в миннодобивните региони, които преживяват дългосрочен, структурен спад. Много бивши минни работници и работници от предприятия, свързани с миннодобива, са изправени пред дългосрочна и често трайна безработица, както и обедняване.

5.2.2 За съжаление, с малки изключения, досега съответните европейски и национални органи следваха „политика на щрауса“ от гледна точка на очакваното въздействие на политиките в областта на климата върху въгледобивната промишленост, като избягваха всякакво участие в съответния граждански и социален диалог с гражданите и работниците от минните общности. Спомените от предходни преструктурирания, които бяха проведени въз основа на популистки политически обещания, които в крайна сметка не се материализираха в конкретни мерки за икономическо съживяване на тези общности, дори сега се отразяват в повишена степен на недоверие от страна на работниците към способността на властите да се справят ефективно с индустриалните процеси на преструктуриране.

5.2.3 В същото време на европейско и национално равнище се наблюдава ниско равнище на съпричастност и липса на истинско разбиране на проблемите, пред които са изправени миннодобивните региони. Налице е тенденция към прекалена политизация на дебата за бъдещето на минното дело в контекста на политиките в областта на изменението на климата, особено във въгледобивните региони, в които добивът на въглища не се нуждае от държавна помощ, но също така и в миннодобивни региони, в които въгледобивната промишленост вече преживява болезнен процес на преструктуриране, политиците избягват темата, тъй като преходните мерки към нов профил на региона не осигуряват незабавен избирателен капитал, те са непопулярни и са нужни десетилетия, за да се демонстрират резултати.

5.2.4 Тъй като е налице ясна връзка между постепенното извеждане от употреба на въглищата и политиката в областта на изменението на климата, част от европейската политика, която се занимава с прилагането на целите в областта на климата, трябва да има за цел да се подпомогнат онези региони, които страдат от структурни промени, т.е. въгледобивни региони.

5.2.5 Често възникват ситуации, при които местните власти не разполагат с необходимия финансов и административен капацитет, за да предприемат проекти и да ги управляват в съответствие със специфичните изисквания на Европейската комисия и националните органи, поради което европейските фондове дават доста ограничени резултати по отношение на възможностите и качеството на живот на хората във въгледобивни общности.

5.3 Условия, възможности и мерки за преструктуриране на въгледобивни региони

5.3.1 „Справедлив преход“ (8) за миннодобивните общности може да бъде осигурен, ако националните и европейските власти могат да изготвят навременен, целеви план от мерки, за да се гарантират достойно заплащане и сигурност на работните места за засегнатите работници; да се улесни обучението, развитието на умения и преразпределението на работните места с достойни алтернативни за работа; да се зачитат правата на човека и да се гарантират мерки за социална закрила, включително пенсии, в подкрепа на хората по време на прехода; да се осигурят инвестиции в обновлението на общностите, включително затваряне на мини и дейности за повторно използване на мините, или строителството и услугите, свързано с енергийния преход.

5.3.2 Следователно тези региони ще се нуждаят от спешна финансова и научна подкрепа, не само за да се развият в посока на нов икономически и социален модел, но и за да управляват, в рамките на разумен срок, множеството опасности за човешкото здраве и околната среда във връзка с настоящи и предишни миннодобивни дейности. Във връзка с това органите и властите на държавите членки за геоложко проучване, които отговарят за закриването и възстановяването на мини трябва да си сътрудничат, за да събират и съхраняват минерали и данни от мините и да набележат основните рискове, свързани с предишни миннодобивни дейности, закриването и възстановяването на мини.

5.3.3 Бъдещето на регионите, които понастоящем са зависими от използването на въглища, и бъдещите условия на живот в тези региони трябва да бъдат включени в предварително планиране, обхващащо две поколения, т.е. 25—50 години. Не бива да се позволява постепенното преустановяване на използването на въглища за енергийни цели в тези региони да доведе до тяхната стагнация. С оглед на техния икономически и социален потенциал, тези региони трябва да бъдат включени в изпълнението на политиката на ЕС в областта на енергетиката и климата. Устойчивото развитие на тези региони трябва да бъде постигнато чрез гарантиране на политически, граждански и социален диалог, чрез който да се достигне до планове за преход на национално равнище, на равнището на промишлеността и предприятията.

5.3.4 Намаляването на привлекателността за нови чуждестранни и местни инвеститори би трябвало също да бъде преустановено; в допълнение към неподходящия набор от умения на работната сила, привлекателността е неразривно свързана с липсата на подходящи и добре подготвени райони за стопанска дейности и на големи стратегически индустриални зони.

5.3.5 Следователно ситуацията не е лесна за бивши миньори във въгледобивни региони. Компетентни представители на въгледобивни региони би трябвало да се обръщат към националните им правителства и заедно да извършат подготовка за преструктурирането и развитието на въгледобивните региони доста по-рано преди всяко планирано ограничаване или прекратяване на въгледобива.

5.3.6 Регионалните власти, правителствата на държавите членки и институциите на ЕС трябва да се ангажират с енергийния преход и свързаното с него преструктуриране на въгледобивните региони.

5.3.7 Въпреки това въгледобивните региони разполагат със значителен потенциал както за преструктуриране, така и за развитие. Следва да бъде изготвен набор от мерки за развитие, включващ насърчаването на НИРД в иновативна среда и обхващащ традиционните сектори, които са оцелели във въгледобивните региони, както и нови бързо развиващи се сектори.

5.3.8 Съществуващата енергийна инфраструктура и квалифицираните човешки ресурси от въгледобивните региони трябва бъдат използвани изцяло, и в това отношение, наред с мерките, които ще бъдат подкрепени, следва да бъдат насърчавани публичните и частните инвестиции. Необходимо е съществуващите дружества и други участници на пазара да инвестират мащабно в нови производствени съоръжения, включително в съоръжения за производство на енергия от възобновяеми източници.

5.3.9 Проучвания за осъществимост биха могли да демонстрират, че някои въгледобивни региони не само имат огромен потенциал за производството на слънчева, вятърна или геотермална енергия, но и че по-лесно отговарят на други условия, изисквани за извършването на инвестиции и разработването на технологии за екологична енергия: лесен достъп до земи за нови производствени съоръжения, човешки ресурси с квалификация или с готовност да се преквалифицират, местни публични власти, които са запознати с предизвикателствата на енергийния сектор, и местни общности, свикнали с реализирането на промишлени проекти.

5.3.10 Сегашните миннодобивни предприятия притежават или имат договор за концесия на значителни площи земя и/или стотици километри от подземни галерии, които могат да бъдат използвани в енергийния преход. Освен това повечето минни обекти имат надеждна връзка с регионалните и националните мрежи за пренос на енергия.

5.3.11 С цел да се привлекат допълнителни инвестиции от частния сектор, на който е отредена ключова роля, в европейските структурни и иновационни (ЕСИ) фондове са заделени най-малко 27 млрд. евро специално за инвестиции за постигането на нисковъглеродна икономика, включително енергийна ефективност. Минимум 12 %, 15 % или 20 % от националните средства, предоставяни от Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), трябва да бъдат инвестирани по съответен начин в подкрепа на прехода към нисковъглеродна икономика във всички сектори в по-слабо развити региони, региони в преход и по-силно развити региони на ЕС. Ако Кохезионният фонд (КФ) се използва за подобни инвестиции, делът нараства до 15 % за по-слабо развитите региони (9).

5.3.12 Европейските фондове могат частично да подпомагат миньорски общности в усилията им за икономическа диверсификация и енергиен преход, но голяма част от инвестициите за икономическо развитие трябва да се предоставят от публични фондове на съответните държави членки или чрез привличане на нови частни инвестиции.

5.3.13 Горните аспекти трябва да бъдат взети под внимание при изготвянето на мерки за подпомагане на въгледобивните региони в този неизбежен процес на енергиен преход и икономическа диверсификация, и социалните партньори, гражданското общество и като цяло хората от тези региони трябва да бъдат привлечени в определянето на нови пътища за развитие на своите общности.

5.3.14 Един „План за подкрепа по време на прехода на общностите и регионите, зависими от производството на въглища“ би трябвало да насърчава регионите към промени, стимулиране на иновативното развитие, поддържане на тяхната способност за привличане на инвестиции и създаване на възможности за заетост и достоен живот.

5.3.15 „Планът“ може да бъде разработен от консултативна група в сътрудничество с Европейската комисия и Европейския парламент. Членовете на тази консултативна група би трябвало да бъдат представители на миннодобивни региони, синдикатите, НПО, сферата на научноизследователската и развойната дейност и въгледобивната промишленост.

5.3.16 Планът в подкрепа на общностите и регионите, зависими от производството на въглища, би трябвало да се основава на три стълба: — политически, граждански и социални диалог, — икономически, социални и екологични инвестиции, — инвестиции в образование, обучение, научноизследователска и развойна дейност, иновации и култура.

5.4 Очаквано развитие в миннодобивните региони

5.4.1 В бъдеще европейските въгледобивни региони ще се развиват в двете посоки. В някои въгледобивни региони може да се очаква бързо или дори рязко прекратяване на добива на въглища, докато в други производството може да продължи няколко десетилетия.

5.4.2 В първия случай прекратяването може да бъде резултат от икономическата и пазарната ситуация, която е сложна, особено в европейската въгледобивна промишленост, която се конкурира с много ниските цени на внос на въглища. Това прави нещата много трудни, дори за онези мини, които доскоро са били рентабилни. В някои региони правителството или дружествата могат да вземат решение за закриването на мини в съответствие с Договора от Лисабон и правото на държавите — членки на ЕС, да вземат решения относно своите енергийни миксове.

5.4.3 За тези региони ще бъде от полза бързо да се установи социална програма, основана на най-добрите практики от различни въгледобивни държави в ЕС, които имат опит с преустановяването на използването на въглища, или които се подготвят за такова преустановяване. В това отношение германският опит може да бъде полезен: в Германия добивът на антрацитни въглища по план ще бъде преустановен през 2018 г. Съществуват много други бивши въгледобивни региони, например Обединеното кралство, Франция, Нидерландия и Белгия, всички разполагащи с ценен опит.

5.4.4 В региони, където добивът на въглища се очаква да продължи в дългосрочен план, е важно да се постави акцент най-вече върху ефикасното и по-безвредно използване на тези въглища. При използването на въглища за производството на електроенергия намаляването на емисиите ще продължи да бъде приоритет. ЕС разполага с инструментите за това: преразгледаната схемата за търговия с емисии, която изисква постигането на нулеви въглеродни емисии до 2058 г., Директивата относно емисиите от промишлеността и новият справочен документ за най-добри налични техники (НДНТ) за големи горивни инсталации, който е почти готов.

5.4.5 В стратегията за въгледобивните региони с дългосрочно бъдеще научноизследователската и развойната дейност ще играят много важна роля: допълнителното увеличаване на ефективността на електроцентралите ще доведе до по-големи намаления на емисиите и по-ниско потребление на гориво. По-голямата гъвкавост на електроцентралите може да спомогне да се подкрепят интермитентните възобновяеми енергийни източници. В допълнение към чистите въглищни технологии или използването и съхранението на CO2 следва да бъдат взети предвид алтернативни приложения на въглищата.

5.4.6 При все това, дори в регионите с дългосрочни перспективи за въгледобив, приоритетът трябва да бъде подготовката за края на въгледобива и преструктурирането на въгледобивните региони.

Брюксел, 25 юни 2016 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Georges DASSIS

(1) През 2015 г. страните от Г-7 се договориха, че през настоящия век е необходима пълна декарбонизация на световната икономика и следователно „трансформация на енергийните сектори до 2050 г.“.

(2) Договорът за създаване на Европейската общност за въглища и стомана е подписан в Париж през 1951 г. и обедини Франция, Германия, Италия и страните от Бенелюкс в общност, с цел да се организира свободното движение на въглища и стомана и свободният достъп до източници на производство. Този договор е в основата на институциите такива, каквито ги познаваме днес.

(3) http://www.env-health.org/resources/press-releases/article/eur8-5-billion-in-health-costs.

(4) Доклад на Грийнпийс „End of an Era: Why every European country needs a coal phase-out plan“ (Краят на една ера: защо всяка европейска държава се нуждае от план за преустановяването на използването на въглищата).

(5) Euracoal (2013 г.) Coal industry across Europe (Въгледобивната промишленост в Европа), стр. 20.

(6) COM(2014) 0330 final, 28 май 2014 г.

(7) Данни на Евростат за 2013 г., публикувани през 2015 г.

(8) ETUC Frontlines Briefing, октомври 2015 г., Climate justice: Paris and Beyond (Справедливост във връзка с изменението на климата: Париж и след това).

(9) Европейска стратегия за енергийна сигурност, COM(2014) 0330 final, 28.5.2014 г., глава 3, стр. 7.