BG Официален вестник на Европейския съюз C 44/36

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Европейска година на психичното здраве — по-добра работа, по-добро качество на живот“ (становище по собствена инициатива)

2013/C 44/06

Докладчик: г-н Bernd SCHLÜTER

На 12 юли 2012 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността си, да изготви становище по собствена инициатива относно

„Европейска година на психичното здраве — по-добра работа, по-добро качество на живот“.

Специализирана секция „Заетост, социални въпроси и гражданство“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 23 ноември 2012 г.

На 485-ата си пленарна сесия, проведена на 12 и 13 декември 2012 г. (заседание от 13 декември 2012 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 74 гласа „за“, 1 глас „против“ и 2 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки:

1.1 Психичното здраве е съществен компонент на качеството на живот и доброто здраве на всички хора в ЕС. СЗО определя психичното здраве като „състояние на благоденствие, в която отделният индивид може да реализира способностите си, да устоява на обичайните стресови ситуации в живота, да работи продуктивно и плодотворно и е в състояние да дава принос за своята общност“ (1). Това не може да бъде отразено достатъчно добре с икономически показатели като БВП. Настоящата криза хвърли милиони хора в екзистенциален страх, в т.нар „криза на смисъла“ и безработица и повлия върху риска от самоубийство. Ето защо за житейското благоденствие на много хора осигуряването на психическа стабилност е далеч по-важно отколкото абстрактни финансови въпроси. На равнище индивид психичното здраве е предпоставка за това отделният човек да може да реализира своя интелектуален и емоционален потенциал. На равнище общество психичното здраве представлява ресурс за социалното сближаване, както и за по-добро социално благоденствие, а наред с това и за икономическо благоденствие.

1.2 Инициативата е насочена към укрепване на психичното здраве и повишаване на осведомеността на обществеността в цялостен смисъл. Наред с хроничните или острите ментални заболявания или увреждания се обхващат и ограничаващите състояния на потиснатост, които не са класифицирани като заболявания и е възможно да имат соматични причини или отражения. Тематиката за психичното здраве се състои от многобройни и разнообразни елементи, повлияни от медицински и социално-политически аспекти, а също и от житейски ситуации като напр. трудов живот, младост, старост и бедност.

1.3 Психичните нарушения могат да имат различни причини и последствия като например травми, обременяващи изживявания в детството, употреба на наркотици, претоварване, безработица, бездомност, изключване, включително във връзка с наследствено предразположение. Също толкова разнообразни са съответно и пътищата за намиране на решение и политиките, имащи отношение към проблемите. Върху тези причини често може да бъде повлияно и затова те трябва да получат подобаващо внимание в рамките на една приобщаваща политика и икономика. Социалната икономика, гражданското общество, както и нови подходи за социално предприемачество могат да играят ключова роля в това отношение. Превенцията, ранното откриване и лечението на психични заболявания следва да се извършват в многоаспектно (в психотерапевтични, медицински и социално-икономически аспекти). Психичните нарушения и заболявания трябва да бъдат по-широко застъпени в общото обучение на специалистите в здравните професии, възпитателите, учителите и ръководните кадри. Публично подпомаганата промоция на здравето в предприятията и модерната корпоративна култура могат да бъдат в подкрепа на хората с увреждания и да ограничат възникването на проблеми, свързани с трудовата дейност.

1.4 Основна роля играе укрепването на гражданските, доброволческите, семейните и професионалните мрежи и участието на засегнатите и на техните асоциации. Превенцията и изграждането на съзнание са задача на цялото общество. Чрез амбулантна помощ близо до местоживеенето и защитени жилища често могат да се избегнат ограничения в свободата и стационарно лечение. Европейските препоръки и добрите практики, свързани например с адекватно намаляване на стационарните психиатрични грижи и на употребата на лекарствени продукти, са особено важни в това отношение, за да се спомогне за изграждането на социални грижи по места и на други алтернативни форми на подкрепа. Освен това освободените по този начин средства за наука и изследвания могат да бъдат по-интензивно насочени към опазването на психичното здраве. Преструктурирания и определяне на нови приоритети са възможни дори и в държави членки с по-малък финансов потенциал.

1.5 Събуждането на интерес у широката общественост и осведомяването ѝотносно тази тематика – напр. в детски градини и училища, предприятия, лекарски кабинети и специализирани заведения – би трябвало да бъде насърчавано в целия ЕС. Кампаниите за дестигматизиране и недискриминиращ език в медиите могат да намалят дискриминацията на хората с психични заболявания. Здравната ситуация има значителни отражения и върху икономиката. Те са по-скоро второстепенни в сравнение с тежките последствия за личността (2). Нужно е обаче по-често да се задава въпросът кои социални, политически и икономически интереси и структури изострят проблема и как посредством ефективно развитие на фокусираните върху индивида структури за здравно обслужване и с подкрепа за семействата като първо „училище“ в живота на човека може активно да бъде стимулирано приобщаването. Сериозният напредък на медицината, на професионалната и доброволната помощ, както и на бизнес моделите за здравна превенция трябва да получи по-голямо внимание и насърчаване.

2. Контекст

2.1 Най-широко разпространените заболявания в Европа са страховите разстройства, депресиите и патологичните зависимости. Според проучвания от 2010 г. 38 % от европейците страдат от психични заболявания (3). През 2005 г. те са били вече 27 % (4). Всяка година се самоубиват 58 000 души. До 2020 г. депресиите ще станат второто по честота заболяване в развитите страни (5). Така например в периода 2006–2009 г. дните на нетрудоспособност поради психични заболявания сред осигурените към една от големите здравни каси в Германия (6) са нараснали с 38 % при работещите и с 44 % при безработните. Броят на предписаните през този период „лекарствени средства за лечение на нервната система“ е нараснал с 33 %, като сред тях са напр. антидепресантите (7). И във Великобритания 44 % от работодателите отбелязват увеличаване на проблемите с психичното здраве и нарастване с 40 % на броя отсъствия вследствие на стрес (8).

2.2 Психичното здраве и благоденствие досега не са били във фокуса на тематична Европейска година. И до днес обаче са налице предразсъдъци, свързани с интелектуални и психосоциални увреждания, и стигматизиране на хората с такива увреждания – например в обществото или на работното място. В духа на приобщаващия и устойчив растеж стратегията „Европа 2020“ също изисква по-силно социално включване на тази група и съответно разработени програми на ЕС в здравната област. Освен това Конвенцията на ООН за хората с увреждания – първият международен инструмент в областта на правата на човека, към който ЕС се присъедини – предоставя ясен набор от права за хората с психосоциални увреждания. Правата, залегнали в тази конвенция, следва да бъдат спазвани и прилагани във всички имащи отношение към това европейски политики и действия. Ето защо една Европейска година на психичното здраве и благоденствие би представлявала възможност за привличане на подобаващо внимание към тези изисквания.

2.3 От средата на 90-те години на 20-и век психичното здраве е предмет на някои специализирани проекти в областта на европейската здравна политика и е представено в тях като основна ценност (9). През 2005 г. Комисията започна консултация на базата на своята Зелена книга относно психичното здраве (10).

2.4 ЕИСК потвърждава своето становище (11) относно Зелената книга и подчертава общественото и индивидуалното значение на психичното здраве като един от основополагащите елементи на понятието „здраве“. За Европейския съюз, който се възприема като общност на ценности, психичното здраве е важен източник на социално сближаване и на всеобщо участие. Това е изискване и на Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания, която със своята насоченост към правата на човека се стреми към осъществяване на участие и възприемане на личността в нейната цялост.

2.5 Комисията разглежда тази тематика и във връзка с икономиката, политиката за заетостта и здравната политика. Една от хоризонталните задачи на ЕС е осигуряването на високо равнище на закрила на човешкото здраве, както е посочено в член 168 от ДФЕС. Освен това една Европейска година на психичното здраве би била в изпълнение и на задачата на ЕС съгласно член 6 от ДФЕС – „да предприема действия за подкрепа, координиране или допълване на действията на държавите членки […] в тяхното европейско измерение […(за)] опазване и подобряване на човешкото здраве“.

2.6 Стратегията на ЕС за психичното здраве спомогна например за сключения през 2008 г. Европейски пакт за психично здраве и благоденствие (12). Заключенията на Съвета от юни 2011 г. също се позовават на този Европейски пакт (13).

2.7 Организираните в рамките на стратегията на ЕС тематични конференции не бяха достатъчно пригодни, за да повишат осведомеността на по-широката общественост и да въведат в ежедневието на гражданите темите за психичното здраве. Това би могло да се постигне със съответна Европейска година. Тогава с тази тема биха се занимали публични органи на всички равнища, както и участници от гражданското общество в своите разнообразни роли на експерти, мултипликатори или социални предприятия. Концепцията на Европейската година на психичното здраве трябва преди всичко да бъде в съзвучие с Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания (КПХУ). Хората с психични заболявания или увреждания следва да бъдат признати като равноправни субекти на правото и да могат изцяло да упражняват своята правоспособност и дееспособност във всички аспекти на живота (вж. член 12 от КПХУ).

2.8 Много хора с интелектуално увреждане често не получават необходимите според професионалните и етичните критерии форми на лечение, рехабилитация и на помощ за социално приобщаване, въпреки че медицината и социалните служби постигнаха голям напредък в това отношение. Психичното здраве често не е приоритет на здравната политика. Особено при трудни във финансово отношение бюджетни ситуации и по време на кризи, вместо да се изграждат структури за помощ, често се стига до намаляване или до повишаване на цените на необходимите услуги и възможности за лечение. Вместо това именно при икономическа криза са необходими инвестиции в приобщаване и образование и в социалната икономика. Най-вече в кризисни времена държавата не бива да се оттегля от социалния сектор. Особено при обострени състояния записването в списъци на чакащи и дългите разстояния са контрапродуктивни. Стационарните грижи и ограниченията на свободата би трябвало да бъдат намалени до необходимия минимум в полза на близките до местоживеенето амбулаторни грижи, места за срещи и консултации, и възможности за медицински грижи. Автономността на засегнатите следва да бъде укрепвана чрез законово гарантирани права на услуги и чрез схеми, които не заместват самостоятелното вземане на решения от тяхна страна, а им помагат при намирането на решения, включително по отношение на нуждата от грижи и лечение, за да не трябва в крайна сметка да се ограничава тяхната дееспособност. Подреждането в категории заболявания, едностранното вкарване в механизмите на психиатрията, предписването на психотропни лекарствени средства и упражняването на принуда следва системно да бъдат преразглеждани, като се подчиняват на върховенството на закона и правата на човека. Участието в живота на обществото, смислените занимания и структурирането на деня трябва да бъдат част от философията на всички видове институции и домове. Необходимо е по-деликатно и внимателно да се анализира въздействието на психотропни лекарствени средства върху способността за участие в живота на обществото и върху заболеваемостта. Достъпността на помощта не бива да се ограничава с фрагментация на структурите за помощ и бюрократични или продължителни процедури за кандидатстване. Интервенцията при кризисни състояния и превенцията на самоубийствата се нуждаят от леснодостъпни и професионално компетентни услуги. Необходимо е навсякъде в Европа да се въведат известни в цялата съответна страна телефони за спешни повиквания и други съответно специализирани възможности за интервенция.

2.9 Същевременно винаги следва да се държи сметка и за взаимното усилване на въздействието на социално-икономическите житейски ситуации, безработицата и свързаните със заболяването трудности. Освен това има хора, които се нуждаят от ресурси и подкрепа, за да могат да живеят добре с психично заболяване. Това означава, че насърчаването на възможностите за участие и укрепването на правния статус на хората, страдащи от хронично психично заболяване или от интелектуално увреждане, трябва да се вземат предвид при определянето на тематиката на една Европейска година.

2.10 Помощта за хората с интелектуални увреждания би следвало да отчита техните светогледни, религиозни, душевни и духовни потребности и характеристики.

2.11 Социалните фактори имат немалко значение за запазването на психичното здраве. При това централна роля играе добрата работа като задача, придаваща смисъл и идентичност. Но ежедневните житейски и професионални обстоятелства отчасти вече се определят не от стабилни културни традиции и демократични решения, приемани на местно равнище, а от централизирани икономически насоки и структури. Ето защо е необходимо икономическата и структурната политика да взема предвид и психичното здраве на хората и целите за достойни и приобщаващи жилищни пространства и условия на труд.

2.12 В многовариантното, медийно и потребителско общество модерният човек среща нови възможности, но е изложен и на нови стресови фактори. Във връзка с това образователните системи например често не са в състояние да отговорят на спешната необходимост от висококачествено етично, когнитивно и социално образование. То обаче би могло да спомогне за постигане на нужната самостоятелност и на психично равновесие. Социалните връзки стават все по-слаби и така се стига до загуба на външни ресурси като приятели, семейство, колеги. Защото честата смяна на местоработата, а с това и на местоживеенето, безработицата, както и намаляващата ангажираност с лични връзки не допринасят за изграждането на социални мрежи в непосредствена близост до дома. Толкова по-важно е задължителното участие на засегнатите и на техните сдружения в изграждането на структурите за помощ и на мрежите.

2.13 Там, където е нарушено равновесието между лична отговорност и социална сигурност, нараства опасността от психични заболявания. Това засяга например т.нар. стимули за трудова активност, които не могат да подействат поради липсата на работни места или поради структурно обусловена липса на перспективи за начинаещи предприемачи. Често в тясна връзка помежду си са също бездомността и интелектуалните увреждания, така че помощта за страдащите от тях трябва да е съобразена едновременно с двата вида проблеми. Родители в нестабилни трудови отношения и техните деца са изложени на множествено натоварване вследствие на несигурност, бедност, изисквания, свързани с възпитанието, липса на време и семеен стрес. Формите на подпомагане трябва да бъдат съответно многообразни и да съдържат например възможности за помощ при възпитанието и за семейни почивки. Високият държавен дълг и икономическите трудности, както и орязването на социалната сигурност и високата безработица значително увеличават риска от депресии, страхови състояния и обсесивно-компулсивни разстройства. През първата половина на 2011 г. в 11 държави – членки на ЕС процентът на самоубийствата е нараснал с над 10 %. Подходящи инвестиции в социална сигурност и социални услуги чувствително биха подобрили тази ситуация (14).

3. Психичното здраве в специфични сфери на живота

3.1 Трудов живот

3.1.1 Прекъсвания в трудовите правоотношения, чести преструктурирания, необходимостта работниците да бъдат постоянно на разположение, кратките срокове, работното свръхнатоварване, все по-високите изисквания за гъвкавост и мобилност често дават отражение върху психичното здраве (15). Статистическите данни за нетрудоспособността в Нидерландия показват, че през 2010 г. проблемите с психичното здраве са били основната причина за продължителни отсъствия по болест (приблизително 55 дни). По оценки на HSE (16) във Великобритания в периода 2009-2010 г. близо 9,8 милиона трудодни са изгубени поради стрес на работното място, а всяко лице, страдащо от такъв стрес, е било средно 22,6 дни в отпуск по болест. През 2010–2011 г. са изгубени 10,8 милиона трудодни (17). Когато семейството, грижата за близки роднини и времето за внасящи равновесие културни, спортни и духовни занимания не могат да бъдат съчетани с професионалния живот, възникват допълнителни опасности. Някои държави въведоха отпуск за гледане на нуждаещи се от грижа близки роднини и правото на временно освобождаване от служебните задължения. Често се налага предприятията да се занимават и с проблеми, които не са възникнали във връзка с тяхната дейност. Необходимо е по-интензивно да се насърчават с публични средства образцови бизнес модели за здравна превенция, за приобщаване, за подходящи временни решения със заетост на непълно работно време, за подкрепа на работното място, за допълнително обучение на мениджърите и работниците. Новаторските форми на корпоративна култура могат също така да подобрят качеството на труда и на продуктите. Проактивното управление на риска от стрес, основаващо се на премахването и намаляването на стресовия фактор, би следвало да бъдe неразделна част от една последователна стратегия за превенция, съгласно разпоредбите на Договора, на Рамкова директива 89/391/ЕИО за прилагане на мерки за подобряване на безопасността и здравето на работниците на работното място и на Рамковото споразумение за стреса на работното място, сключено между европейските социални партньори през 2004 г. Несигурността, свързана с въпроси на труда и съществуването, както и свръхмощните структурни принуди на пазара на труда представляват допълнителни опасности. Трябва решително да се поставят граници на надпреварата да се иска възможно по-висока трудова ефективност и на състезанието да се предлагат все по-лоши условия на труд. На губещите на пазара на труда често се вменява лична вина, каквато те нямат. Изискването на работодателите за необходима и приемлива гъвкавост на работника е равнопоставено на изискването на работника за гъвкавост в полза на семейството, грижите и индивидуалните проблемни ситуации (задължение за полагане на грижа от страна на работодателя и „поставяне на личността в центъра на вниманието“). Хората с психични заболявания са изложени на по-голям риск да изгубят работата си или да станат нетрудоспособни поради заболяването си. В това отношение съществена роля играят и обществените предразсъдъци: вследствие на тях се стига до загуби на работна сила, общи ресурси и добавена стойност.

3.1.1.1 Квотите в полза на хората с увреждания например, прилагани понастоящем в някои страни, съвсем не са достатъчни като инструменти. Нужна е по-скоро настъпателна политика за професионално приобщаване в помощ на голям брой изолирани в момента хора и за доброто на цялото общество.

3.1.2 По-открито отношение към темата може да се постигне посредством съставени на паритетен принцип и публично подпомагани консултативни и помирителни органи. Необходимо е да има вътрешни за предприятието или външни органи, които да представляват интересите на хората с увреждания и интелектуални затруднения в трудовия живот. Освен това рисковете би следвало да се ограничат и чрез адекватна защита срещу уволнение, законова закрила на труда, подпомагане при безработица, здравен мениджмънт в предприятията, подпомаган с публично финансиране, планове за трудова реинтеграция, активна политика по отношение на пазара на труда и активна семейна политика. В интерес на работодателите и особено на МСП следва да бъде гарантирано, че ще се запази конкурентоспособността, ще се избягва бюрокрацията, а публичните структури за подпомагане ще бъдат надеждни. Благотворителните доброволчески организации и дружества с нестопанска цел, както и други организации на гражданското общество могат да играят важна роля за политическата и практическата подкрепа на засегнати лица, на предприятия и на служби по труда (18).

3.2 Деца и младежи

3.2.1 Психичните заболявания в детската и юношеската възраст трудно могат да бъдат статистически обхванати. Това се дължи отчасти и на факта, че често е твърде трудно да се направи разлика между болест и поведенчески смущения, между нуждите от консултиране, от възпитателни мерки или от лечение. Това означава, че диференцирането между посочените нужди обикновено е почти невъзможно; преходите са по-скоро плавни. Така например Германската камара на психотерапевтите отбелязва годишно превалиране между 9,7 % (психично болни) и 21,9 % (акцентуирани) (19). По отношение на депресиите се констатира растящ риск от първично заболяване, както и намаляване на възрастта на първичното заболяване. Експертите наблюдават при децата и младежите нарастващ брой на страхови и поведенчески разстройства и силно увеличение на употребата на психотропни лекарствени средства.

3.2.2 Същевременно детските заведения и училищата отбелязват увеличение на дела на децата и младежите, които напр. отпадат от училище (14,4 % в целия ЕС), показват поведенчески отклонения, имат затруднения в концентрацията и проявяват агресивност. Често са налице смесени проблемни ситуации, придружени например с психични увреждания, липса на съпротивителни сили срещу предлагането на потребителски продукти (20) и проблеми с пристрастяване към медии, компютри и др., както и с общо изоставане в развитието. Обезпокоителна е нарастващата употреба на антидепресанти, метилфенидат и подобни на него лекарствени продукти още в детска или юношеска възраст. Спешно необходимо е във връзка с това да се изготвят статистики за целия ЕС и да се разработят алтернативи.

3.2.3 Растящото чувство за несигурност у децата и младежите, както и у родителите им е проблем, който детската и юношеската психиатрия не може да разреши, още по-малко пък може да го разреши сама. Предоставянето на помощ от най-ранна детска възраст и подкрепата за семействата в тяхната основна роля са също толкова важни, както и осигуряването на специализирани знания в детските заведения, училищата и при детските лекари. Във връзка с това няма полза всяко поведенческо отклонение да се определя като психично отклонение или заболяване и комплексни индивидуални и обществени проблеми да се превръщат в проблем само на медицинската професия (21). Фактори, които следва да се взимат предвид при превантивния подход, могат да бъдат индивидуализирането, различният достъп до образование, безработицата, бедността, социалното изключване, личното чувство на срам и пренатоварването на родителите, както и образователни системи, основани на засилваща се конкуренция от най-ранна детска възраст и ограничаващи възможностите за онези, които не са в състояние да бъдат сред първенците в надпреварата. Тук е необходима обща отговорност от страна на всички обществени сили: динамична жизнена среда, подходящи подходи към обучението на младите хора, добре оборудвани училища и детски заведения, редовно некомерсиално предлагане на занимания за свободното време, младежки групи, дружества и възможности за културни прояви на младите хора и гъста мрежа от професионални, интердисциплинарни грижи като например консултации във връзка с възпитанието и възможности за неформално обучение. На употребата на наркотици следва да се противодейства последователно чрез ранно откриване, превенция, консултиране и лечение, както и чрез контрол на каналите за снабдяване с тях. Инвестициите в тази област предотвратяват неизчислими вреди за личността и обществото. Включването в образование, труд и други видове смислени занимания трябва да бъде законово гарантирано за подрастващите и младежите. Във всички тези области специална политическа и практическа роля имат благотворителните доброволчески организации и дружества за социални грижи с нестопанска цел и други организации на гражданското общество.

3.3 Възрастни хора (22)

3.3.1 Нарасналата и все по-нарастваща продължителност на живота се смята за едно от меродавните обяснения за увеличаването на броя на психичните заболявания въобще. Защото в по-напреднала възраст нараства мултиморбидността от соматични заболявания, съпроводена с повишен риск от депресии. Също и някои обусловени от възрастта заболявания като напр. болестта на Алцхаймер или болестта на Паркинсон често предизвикват депресия като съпътстващо заболяване. Динамичната и предразполагаща към съпричастност жизнена среда, достъпните и амбулантни социални услуги, възможностите за участие в доброволчески дейности, участието под подходяща форма в професионалния и живот и бизнеса и съответната ориентация на институциите за предоставяне на грижи са съществени фактори за избягване на изпадането в изолация и за здравна превенция. В пространствата за социални контакти, в службите за предоставяне на грижи и у лекарите следва да бъде изградена достатъчна геронтопсихиатрична компетентност. Моделите на „най-добри практики“, особено по отношение на хората, страдащи от деменция, заслужават засилено внимание на европейско равнище.

3.3.2 Възрастните хора обикновено получават медицински грижи от общопрактикуващи семейни лекари, които недостатъчно често ги насочват с направление към специалисти по невропсихиатрия. Но точно при деменцията и депресиите е важно ранното диагностициране, което показва нуждата от мултидисциплинарен подход към предоставяните грижи: в повечето неспециализирани домове за възрастни хора липсва редовна грижа от специалист – психиатър. Същото се отнася и за други служби за възрастни хора, напр. консултативни центрове. От напредъка на медицината и особено на геронтологията и на осигуряването на технически помощни средства трябва да могат по подходящ начин да се ползват всички засегнати.

3.3.3 Тези особености на детската и юношеската психиатрия, както и на геронтопсихиатрията трябва в по-голяма степен да бъдат взимани предвид в обучението както по общомедицински, така и по общопсихиатрични и психотерапевтични дисциплини.

4. Политика на дестигматизиране

4.1 През Европейската година на психичното здраве от основно значение би бил подход, основаващ се на правата на човека. Медицинските и психосоциалните услуги трябва да подкрепят съответния човек и да увеличават неговия потенциал за самопомощ в посока къма по-голяма самостоятелност. При това в центъра на вниманието следва да стоят достойнството и правосубектността на индивида, от които да се водят лицата, грижещи се за конкретния човек по време на неговата криза. Освен това специалистите от различни видове служби се нуждаят от изграждане на капацитет, за да разширяват своите познания за проблемите, свързани с психичното здраве и с психосоциалните увреждания.

4.2 Хората, преживяващи душевна криза, често не размишляват върху своите заболявания, тъй като те са обществено стигматизирани. Затова в голяма степен допринасят и медиите. Представата, свързвана с дадено заболяване, често е такава, че предизвиква у широката общественост страхове, отрицателни нагласи и води до отхвърляне на разумни предложения за лечение. Наложителна е необходимостта от общоевропейски кампании за дестигматизиране. Те следва да бъдат дългосрочно ориентирани и съсредоточени върху превенцията. В тези кампании трябва да се включат и хора, работещи във всички области, които имат отношение към проблематиката (правосъдие, полиция, публични служби и др.), за да се подобрят експертните и професионалните предпоставки за работа с психично болни лица. При организирането и финансирането на помощта също трябва в максимална степен да се избягва стигматизиране. Най-вече е необходимо цялото население да получи възможност да повишава уменията си за справяне с живота. Основен елемент на тази политика трябва да бъде насърчаването на срещите и обмена между засегнатите и хора, които нямат опит с психиатрични проблеми.

4.3 В областта на заетостта също по възможност не трябва да се създават отделни светове, в които засегнатите да бъдат поставяни без оглед на желанието и правото им на избор. Преди всичко е необходимо засегнатият човек да може сам да реши дали да полага подпомаган труд в специализирано заведение или в обща трудова среда. Защото в много случаи шансовете за възстановяване на трудоспособността могат да се увеличат посредством помощ за участие в трудовия живот („подпомагана заетост“) (23). По принцип за полагането на труд следва да се заплаща възнаграждение, което да е договорено от социалните партньори. „Джобни пари“, които да покриват само основните нужди, не са уместни за хора с психични заболявания или увреждания. Един относително успешен модел за постепенното реинтегриране е т.нар. Хамбургски модел (24).

4.4 В ЕС се констатират следните конкретни нарушения на правата на човека по отношение на хора с психични увреждания: непропорционални ограничения на свободата и принудително лечение, като при последното липсва информирано съгласие от страна на засегнатите лица, а освен това често липсват възможности за предявяване на правата им по съдебен ред. Важни са програмите за деинституционализация, близките до местоживеенето служби за предоставяне на амбулантни грижи, небюрократичният достъп до помощ, сключването на договорености за лечение в съответствие с правата на човека, и политика на дестигматизиране, включваща и засегнатите, които като експерти познават своята житейска ситуация.

4.5 Необходимо е преразглеждане на стратегията на ЕС за психичното здраве. Според ЕИСК преди всичко е нужно да се проучи в каква степен хората с психично заболяване са изключени от участие в обществото като цяло и от пазара на труда в частност. Във връзка с това трябва също да се проучи как посредством превенция и/или добри грижи могат да се предотвратят нетрудоспособност или намаляване на трудоспособността. На второ място се поставя въпросът как напр. използваният в медицината, медиите и обществото език затруднява или възпрепятства приобщаването.

4.6 Настоящата инициатива увеличава възможностите по-широки кръгове от обществеността да се запознаят с тематиката, свързана с психичното здраве. Така ще се повлияе върху определянето на тематичните приоритети в политическия дневен ред и ще се създаде благоприятен климат за насърчаване на иновативни идеи за благоденствието на всички.

4.7 За да се насърчи Европейската година на психичното здраве, е необходимо освен самия ЕИСК да бъдат включени преди всичко основните заинтересовани от гражданското общество, включително групите и сдруженията, които имат опит в психиатрията, както и другите участници от здравеопазването, а освен това и имащите отношение към проблематиката генерални дирекции на Комисията, членовете на Европейския парламент и Комитетът на регионите. На национално равнище трябва да се включат заинтересованите министерства, както и членовете на националните парламенти. При изготвянето на специализираните политики като цяло следва в по-голяма степен да бъдат привличани за участие и самите засегнати.

4.8 За да се постигне осезаемо въздействие на инициативата също и на равнището на държавите членки, успоредно трябва да се използва „Рамката за действие за психично здраве“ и да се изработи обща референтна рамка за мерки относно психичното здраве в здравните системи и в социалната политика, както и във важни области на живота като училището и работното място. Като инструмент за взаимно обогатяване със знания би трябвало да се прилагат партньорски проверки както при отворения метод на координация (ОМК). Тези действия следва да намерят израз в правни разпоредби, финансови разпоредби като тези за ЕСФ и в правата на засегнатите болни и предприятия. Трябва да се проучи дали една постоянна обсерватория би спомогнала за непрекъснатост в работата по тази тема. Необходимо е докладите на ЕС относно здравето да съдържат повече европейски данни за интелектуалните затруднения и увреждания и най-вече за вида оказвана помощ и броя на случаите, лекувани стационарно в психиатриите, както и за употребата на психотропни лекарствени средства. Необходимо е с течение на времето потенциални съюзници от различните области на обществения живот да бъдат спечелени за постоянна подкрепа. Инициативата и самата Европейска година на психичното здраве не бива да имат само ограничено по време въздействие. Напротив, те трябва да породят трайна и устойчива чувствителност за тази тема и осезаемо въздействие за засегнатите хора.

Брюксел, 13 декември 2012 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Staffan NILSSON

(1) http://www.who.int/mediacentre/factsheets/fs220/en/ (последно влизане на 4.10.2012 г.)

(2) COM(2005) 484 final.

(3) „The size and burden of mental disorders and other disorders of the brain in Europe 2010” (Размер и тежест на психичните разстройства и на менталните увреждания), H.U. Wittchen и др., European Neuropsychopharmacology (2011 г.) 21, стр. 655-679.

(4) http://www.psychiatrie-psychotherapie.de/archives/14 (последно влизане на 15.8.2012 г.).

(5) Вж. бележка № 1.

(6) Gesundheitsreport 2010 (Доклад относно здравето за 2010 г.), Techniker Krankenkasse, Германия.

(7) Вж. бележка № 6.

(8) Catherine Kilfedder, British Telecom, изслушване в ЕИСК, 30.10.2012 г.

(9) „Action for Mental Health. Activities co-funded from European Community Public Health Programmes 1997–2004“ (Подобряване на психичното здраве. Дейности, съфинансирани от програмите на ЕО за обществено здравеопазване 1997–2004 г.).

(10) Вж. бележка № 1.

(11) COM(2005) 484 final.

(12) Европейски пакт за психичното здраве и благоденствие, Брюксел, 12 и 13 юни 2008 г.

(13) 309-о заседание на Съвета по заетост, социална политика, здравеопазване и потребителски въпроси (EPSCO), 6.6.2011 г.

(14) Съобщение за пресата „Последици от кризата на еврото: свръхзадлъжнялост и психични заболявания“, Пресслужба на ЕП, 25.6.2012 г.

(15) Gesundheitsreport 2011 (Доклад относно здравето за 2011 г.), Betriebskrankenkassen (BKK), Германия.

(16) Health and Safety Executive (Служба по здраве и безопасност на Обединеното кралство), http://www.hse.gov.uk/

(17) Европейска агенция за безопасност и здраве при работа, Билбао, Испания.

(18) ОВ C 351, 15.11.2012 г., стр. 45–51.

(19) Вж. данни на Федералната камара на психотерапевтите, Германия, http://www.bptk.de/presse/zahlen-fakten.html (последно влизане на 15.8.2012 г.).

(20) ОВ C 351, 15.11.2012 г., стр. 6–11.

(21) Работна група по психиатрия на AOLG (Колегиум на висшите здравни органи на федералните провинции) – Доклад до конференцията на здравните министри на федералните провинции в Германия за 2012 г. от 15.3.2012 г., стр. 20.

(22) ОВ C 51, 17.2.2011 г., стр. 55–58.

(23) Становище на Дружествата от контактната група по психиатрия относно Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания, Фрайбург/Берлин/Щутгарт, 15.5.2012 г.

(24) Член 74 от том V на германския Социален кодекс, както и член 28 от том IХ на германския Социален кодекс (за хора с увреждания или за хора, конкретно застрашени от увреждане). Работникът съгласува с лекар план за интеграция, който съответства на степента на излекуване на работника. Медицинското удостоверение съдържа плана за реинтеграция и, ако е възможно, прогноза за момента, към който може да се очаква възстановяване на трудоспособността. От самото начало на прилагането на тази мярка се изисква одобрение от страна на работодателя и на здравната каса. Работникът продължава да получава обезщетение за болест от своята здравна каса или преходно обезщетение от пенсионната осигуровка.