BG Официален вестник на Европейския съюз C 307/4

Окончателен доклад на служителя по изслушването (1)

Дело COMP/38.589 — Стабилизатори за топлина

2010/C 307/04

Това дело по конкуренция касае картелно споразумение между производители на две категории стабилизатори за топлина, използвани при производството на продукти от ПВХ: калаени стабилизатори и ESBO/естери.

Проектът на решение поражда следните бележки:

Изложение на възражения

Разследването на Комисията започна въз основа на заявление за имунитет през ноември 2002 г. Комисията проведе инспекции на място. Освен кандидата за имунитет, по това дело има четири кандидата за снизходителност.

Комисията нотифицира изложението на възражения („ИВ“) на 18 март 2009 г. на 15 предприятия или групи от предприятия („Страните“) (2).

В ИВ Комисията стига до предварителното заключение, че Страните са участвали в единично и продължително нарушение на член 81, параграф 1 от Договора за ЕО и член 53, параграф 1 от Споразумението за ЕИП спрямо калаените стабилизатори в продължение на 13 години между 1987 г. и 2000 г. и спрямо ESBO/естерите в продължение на 9 години между 1991 г. и 2000 г.

Срок за отговор на ИВ

На Страните първоначално беше даден срок до 14 май 2009 г. да отговорят на ИВ. 13 Страни подадоха обосновани искания за удължение на срока. За всички тях удължих срока. Три страни отново поискаха удължение по уважителни причини, което аз удовлетворих. Всички Страни отговориха навреме с изключение на една.

Достъп до преписката

На Страните беше предоставен достъп до преписката на CD ROM. Страните също така получиха достъп в помещенията на Комисията до устните и писмените изявления за снизходителност.

Baerlocher поиска допълнителен достъп до преписката. В отговора си частично удовлетворих тяхното искане и разреших допълнителен достъп до някои устни изявления. Целта беше, да се позволи на Baerlocher да проверят потенциални несъвпадения между различни версии на документите. Друга част от искането им беше отхвърлена въз основа на това, че въпросните документи бяха предмет на искане за правна професионална тайна („ППТ“), по което тогава беше в процес на отсъждане от Съда на Европейските общности. Няколко страни на различни етапи от процедурата поискаха достъп до отговорите на други страни. Отхвърлих тези искания, като се позовах на Известието за достъп до преписката и приложимата съдебна практика (3).

Устно изслушване

Устното изслушване беше проведено през юни 2009 г. Присъстваха всички Страни с изключение на една.

Основни въпроси, свързани с правата на защита, повдигнати от Страните

В писмените и устните коментари от Страните бяха повдигнати редица въпроси, свързани с правата на защита. Техните твърдения са свързани главно с нарушаване на задължението за информиране, прекалено дългата продължителност на производството, както и непровеждането на изчерпателно разследване.

Права на адресатите да бъдат информирани относно разследването

AC Treuhand, Elementis, Chemson, GEA и Faci твърдят, че правата им на защита са били нарушени, защото не са били информирани навреме за разследването срещу тях. Вследствие на това AC Treuhand и Elementis поискаха от Комисията да прекрати разследванията срещу тях, а Chemson и Gea поискаха разследване на ChemTrade Roth. Faci не отправи конкретно искане.

i) AC Treuhand

За първи път AC Treuhand беше информирано за статута му на потенциален адресат на ИВ по делото Стабилизатори на топлина през февруари 2009 г., т.е. 1 ½ година след първото искане на информация и 6 месеца след съдебното решение на Първоинстанционния съд („ПИС“), определящо прецедента за задължението за информиране на Комисията спрямо AC Treuhand от делото Органични пероксиди (4). Това стана въпреки няколкото искания на AC Treuhand до ГД „Конкуренция“ както преди, така и след съдебното решение на ПИС за разяснение относно ролята му в производството.

От гледна точка на стандартите, определени от ПИС, Комисията би следвало да е информирала AC Treuhand за неговия статут във времето на първото искане за информация от октомври 2007 г. Фактът, че такова задължение е формулирано от съда едва през юли 2008 г., няма отношение, тъй като задължението обективно вече е съществувало преди съдебното решение. В допълнение, тъй като ИВ по делото Органични пероксиди е било изпратено на AC Treuhand през март 2003 г., статутът на AC Treuhand по настоящото дело би трябвало да е бил известен в ГД „Конкуренция“, когато ГД „Конкуренция“ е изпратила до консултантското дружество първото искане за информация. Съответно, това е довело до нарушение.

Може да бъде оставен открит въпросът дали задължението за информиране не е настъпило дори на по-ранна дата (5), тъй като AC Treuhand не показа, че закъснялото информиране е могло действително да наруши правата му на защита във въпросното производство.

Според съда, само фактът, че даден правен субект не е получил навреме такава информация не може да води до отмяна на оспорваното решение. По-скоро е необходимо също да се установи дали допуснатата от Комисията нередност е могла действително да наруши правата на защита на предприятието във въпросната процедура (6).

В този смисъл AC Treuhand изтъкна три аргумента: първо, то посочи излизането в пенсия на 31 август 2002 г. на служител, който е свидетел. Второ, то посочи факта, че спомените на това лице за фактите са избледнели. Трето, то подчерта изтичането на 10-годишното задължение по швейцарското законодателство за съхранение на фирмени документи (Aufbewahrungspflicht). Първият аргумент може да бъде отхвърлен, тъй като пенсионирането на служителя е станало дори преди Комисията да получи заявлението за имунитет от Chemtura. Така пенсионирането също би било факт дори ако AC Treuhand е било надлежно информирано за разследването от Комисията. Вторият и третият аргумент изглеждат по-скоро абстрактни и неточни, защото AC Treuhand не посочи характера и обхвата на информацията или детайлите, необходими за неговата защита, които служителят би могъл да е запомнил или които биха могли да бъдат намерени в архивите на AC Treuhand. В този контекст може също така да е полезно да се отбележи, че след като е било уведомено за ИВ по делото Органични пероксиди през 2003 г., AC Treuhand е, или е могло с голяма сигурност да съзнава, че е обект на проучване от страна на Комисията. Поради това заключението ми е, че правата на AC Treuhand на защита не са били нарушени.

ii) Elementis

Комисията надлежно информира Elementis за предполагаемите обвинения в първото си искане за информация, изпратено през май 2008 г. Може да бъде оставен открит въпросът дали вече не е трябвало да е информирано по-рано, тъй като аргументите на Elementis в подкрепа на твърдението, че правата му на защита са били нарушени не отговарят на необходимия стандарт. Elementis отбеляза, че един свидетел е починал на 24 януари 2008 г. В допълнение, то твърди, че е било невъзможно да открие и да се свърже с няколко свидетели, упоменати в ИВ или считани за имащи отношение по някакъв друг начин. Накрая то поддържаше становището, че е било трудно да открие документални свидетелства и че паметта на наличните свидетели е избледняла.

Твърдението на Elementis, че не е могло да интервюира редица свидетели е странно, защото най-малко двама от свидетелите, които то изброява, са дали свидетелства пред друга страна по това дело. Освен това Elementis описа само в общи линии въпросите, по които свидетелите е трябвало да предоставят допълнителна информация. Напълно открит остана въпросът, обаче, как техните свидетелства биха помогнали на Elementis в защитата му срещу твърдяното нарушение, което е правно изискване.

iii) Faci

Комисията също така правилно информира Faci за статута му, когато изпрати първото си искане за информация през октомври 2007 г. Faci твърди, че ако е било информирано през 2003 г. или поне преди 2007 г. би могло да прецени дали да подаде или не заявление за снизходителност. След като съответният персонал е напуснал дружеството, то не е било повече в състояние да направи такава преценка.

Подаденото от Faci не потвърждава нито нарушаването на задължение за информиране, нито нарушаването на правата му на защита и поради това трябва да бъде отхвърлено.

Задължение за разследване

Както GEA, така и Chemson твърдят, че Комисията е имала — и все още има — задължението да разследва ChemTrade Roth. И двете дружества в отговора си на ИВ свързват правото да бъдат информирани за своя статут със задължението на Комисията да проведе изчерпателно разследване.

GEA и Chemson са се оттеглили от съответните дейности в периода на твърдяното нарушение. GEA е продала търговската си дейност, свързана с ESBO през май 2000 г. В допълнение то се освободи от търговската дейност от бившите дружества майки, която е пряко свързана с твърдените дейности (Dynamit Nobel AG и Chemetall GmbH). Chemson е продало (посредством мениджърско изкупуване) всички съответни активи и документи, свързани с търговската му дейност с ESBO на ChemTrade Roth през 2002 г. Chemson твърди, че оттогава не е имал достъп до документални свидетелства и свидетели във връзка с търговската дейност с ESBO. По отношение на задължението на Комисията за информиране, трябва да се отбележи, че тя надлежно е уведомила Chemson и GEA за вероятните обвинения в исканията за информация, изпратени съответно през октомври 2007 г. и юли 2008 г. Независимо от това Chemson отбеляза особеността на този случай. То твърдеше, че не може да се изключи, и че дори е много вероятно, че ако търговската дейност на Chemson с ESBO е била продадена чрез продажбата на дялове вместо чрез мениджърско изкупуване, тогава ChemTrade Roth би било предмет на мерки за разследване от страна на Комисията.

В съответствие с установената съдебна практика, в правомощията на Комисията е да реши дали определена информация е необходима, за да може да осветли дадено нарушение на правилата по конкуренция (7). По въпросния случай, не изглежда че разследването на ChemTrade е било абсолютно необходимо, за да бъдат получени достатъчно уличаващи доказателства за съществуването на картела.

По отношение на оправдаващите доказателства обаче ситуацията е по-малко ясна. От една страна би могло да се спори дали адресатите на ИВ са изрично задължени да посочат оправдаващи доказателства и GEA, както и Chemson не са предоставили нищо, което да показва каква полезна информация би могла да се получи при разследване на ChemTrade Roth. Освен това, адресатите могат да включат клаузи в споразуменията си за прехвърляне, които да осигурят продължаващ достъп до информация и/или за вътрешно преместване на задължение за плащане на глоби за картелни нарушения. От друга страна също така е вярно, че Комисията е длъжна да проведе обективно разследване, което по принцип би включвало ChemTrade Roth. Накрая Chemson и GEA може би щяха да бъдат в по-добра ситуация, ако разследването не беше прекратено през 2003 г. или ако Комисията беше информирала тези адресати по-рано за разследването.

Във всеки случай, изпращането на искане за информация, или изненадващ обиск в помещенията на ChemTrade Roth, т.е. след устното изслушване не изглеждат обещаващи. За тези мерки не би било реалистично да се очаква да доведат до резултати, които да поправят предишния пропуск, тъй като е много вероятно съответните документи (ако такива са съществували) да не се пазят повече. Освен това, интервюирането на бивши представители на продадената търговска дейност биха били възможни единствено с тяхно съгласие.

В допълнение, достъпът до документите вече е бил загубен през 2002 г., т.е. преди откриването на делото. Поради това всяка разследваща мярка, насочена срещу ChemTrade Roth, би представлявала само опит да се замени загубеният достъп до спомените на бивши представители (което е могло да бъде осигурено на договорна основа).

При тези обстоятелства не виждам задължение Комисията да разследва ChemTrade Roth, както беше поискано от Chemson и GEA и в никакъв случай нарушаване на правата им на защита.

Продължителност на производството

Общо 9 от 15 Страни заявиха, че правата им на защита са нарушени поради продължителността на производството (8). Наистина, предварителното разследване продължи повече от шест години. Погледнато изолирано, това може да изглежда твърде дълго.

Съдилищата са постановили, че трябва да се предприемат действия в рамките на разумен период на административно производство (9). Този принцип изцяло се прилага към разследването (10).

Въпреки това, по време на този период делото беше замразено за повече от четири години, поради производството Akzo/Ackros. По време на инспекцията на Ackros, представители на дружеството твърдяха, че някои документи са обхванати от ППТ. През април 2003 г. Akzo и Ackros започнаха съдебно производство, за да се потвърдят исканията им за ППТ. За периода на съдебното производство, разследването на Комисията беше прекратено. Четири години по-късно през септември 2007 г. ПИС отхвърли исковете на жалбоподателите като отчасти недопустими и отчасти неоснователни (11).

ГД „Конкуренция“ трябваше да изчака решението на ПИС, за да може да оцени добавената стойност от заявленията за снизходителност (12). Тази оценка зависеше от това дали даден доказателствен материал може да се използва като документ от инспекцията, или не. Въпросният документ наистина е важен доказателствен материал, на който се основават ИВ и решението.

Следователно, продължителността на производството не е била безпричинно голяма. Правата на защита на 9-те Страни не са били нарушени.

Проектът на решение

В проекта на решение Комисията основно запазва възраженията си; въпреки това има някои промени в сравнение с ИВ:

— Комисията оттегля възраженията срещу Akzo Nobel Chemicals International BV и Addichem SA,

— въпреки че признава, че Arkema се е оттеглило от картела на стабилизаторите в периода от 1 април 1996 г. до 8 септември 1997 г., Комисията счита, че Arkema е отговорно за първия период на участието си (от 16 март 1994 г. до 31 март 1996 г.) въз основа на това, че по-късно отново се присъединило към същия картел (от 9 септември 1997 г. до 21 март 2000 г.). Въпреки това, използвайки правото си на самостоятелно решение, Комисията не налага глоба на Arkema за първия период на нарушение. Комисията счита, че споразуменията по отношение на калаените стабилизатори и ESBO/естерите представляват две отделни нарушения,

— Комисията стига до заключението, че не може да бъде държана отговорна за никакви нарушения на процедурата, по-специално за неинформиране на потенциални адресати на ИВ, че се провежда разследване и че е преустановено. По отношение на AC Treuhand, Комисията счита, че при конкретните обстоятелства по делото, AC Treuhand е могло да стигне до заключението, че е възможен обект на разследването. Комисията стига до заключението, че е действала с старателно и добросъвестно през цялата процедура,

— при определянето на глобата на Arkema Комисията взима предвид три предишни решения, свързани с рецидивизъм (вместо две предишни решения, упоменати в ИВ). Комисията изпрати на Arkema писмо с изложение на фактите на 20 октомври 2009 г., информирайки го за този пропуск в ИВ и даде възможност на Arkema да внесе коментари по него,

— Комисията стига до заключението, че производството е продължило значително дълго, и това оправдава намаляване на глобата. Намалението, обаче, не се прилага към Akcros и групата дружества Akzo, тъй като искът им за отменяне, предявен пред ПИС във връзка с исканията за ППТ беше от основно значение за забавянето по настоящото дело.

Моето виждане е, че проектът на решение разглежда само възраженията, по отношение на които на Страните е била дадена възможността да изразят своите възгледи.

Заключение

С оглед на горните констатации считам, че правото да бъдат изслушани е било спазено по отношение на всички Страни от производството по това дело.

Брюксел, 5 ноември 2009 година. Michael ALBERS

(1) Съгласно членове 15 и 16 от Решение 2001/462/ЕО, ЕОВСна Комисията от 23 май 2001 г. относно мандата на служителите по изслушването в някои производства по конкуренция — ОВ L 162, 19.6.2001 г., стр. 21.

(2) i) Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Chemicals International BV и тяхното дружество майка, Akzo Nobel N.V. („Akzo“); ii) Ackros Chemicals Ltd („Ackros“); iii) Elementis plc, Elementis Holdings Ltd, Elementis UK Ltd, Elementis Services Ltd („Elementis“); iv) Elf Aquitaine SA („Elf“); v) CECA SA и неговото дружество майка Arkema France SA („Arkema“); vi) Baerlocher GmbH, Baerlocher Italia SpA, Baerlocher UK Ltd и тяхното дружество майка MRF Michael Rosenthal GmbH („Baerlocher“); vii) GEA Group AG („GEA“); viii) Chemson GmbH и Chemson Polymer-Additive AG („Chemson“); ix) Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH („ACW“); x) Addichem SA („Addichem“); xi) Chemtura Vinyl Additives GmbH и неговото дружество майка Chemtura Corporation („Chemtura“); xii) Ciba Lampertheim GmbH и неговото дружество майка Ciba Holding AG („Ciba“); xiii) Faci SpA („Faci“); xiv) Reagens SpA („Reagens“); и xv) AC Treuhand AG („AC Treuhand“).

(3) Например, вж. дело C-204/00 Aalborg Portland A/S [2004] ECR-I-123, парагр. 70: „не съществува общ, абстрактен принцип, че дадена страна във всички случаи трябва да има възможността да получи копия от всички документи, взети предвид в случая на други лица.“

(4) Дело T-99/04, AC Treuhand срещу Комисията, параграф 56. Вж. също чл. 6, параграф 3, буква а) от Жалба № 13972/88 до ЕСПЧ Imbrioscia срещу Switzerland, съдебно решение от 24 ноември 1993 г., параграф 36.

(5) Твърдението на AC Treuhand е, че би трябвало да бъде информирано след като Комисията е приключила оценката си на заявленията за снизходителност, т.е. приблизително в средата на 2003 г.

(6) Дело T-99/04, AC Treuhand срещу Комисията, параграф 58. Вж. също съединени дела C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P и C-219/00 P, Aalborg Portland и други срещу Комисията [2004] ECR I-123 и Дело C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied срещу Комисията [2006] ECR I-8725.

(7) Дело C-94/00, Roquette Frères срещу Комисията [2002] ECR I-9011, параграф 78.

(8) AC Treuhand, ACW, Akzo subsidiaries, Arkema, Baerlocher, Chemson, Elementis, GEA, Reagens.

(9) Съединени дела C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-250/99 P до C-252/99 P и C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij et al. срещу Комисията [2000] ECR I-8375, параграф 179; вж. също Дело C-167/04 P, JCB Service срещу Commission [2006] ECR I-8935, параграф 60.

(10) Дело C-113/04 P, Technische Unie BV срещу Комисията, [2006] ECR I-8831, параграф 54 et seq.

(11) Дело T 112/05, Akzo Nobel и други срещу Комисията, [2007] ECR II-05049.

(12) Точка 26 от известието за снизходителност от 2002 г.