BG Официален вестник на Европейския съюз C 133/16

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Актуално състояние на търговските отношения между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти“ (становище по собствена инициатива)

2013/C 133/03

Rapporteur: M. Igor ŠARMÍR

На 12 юли 2012 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, точка А от Реда и условията за прилагане на Правилника за дейността, да изготви становище по собствена инициатива относно:

„Актуално състояние на търговските отношения между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти“.

Специализирана секция „Земеделие, развитие на селските райони, околна среда“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 9 януари 2013 г.

На 487-ата си пленарна сесия, проведена на 13 и 14 февруари 2013 г. (заседание от 13 февруари 2013 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 79 гласа „за“, 6 гласа „против“ и 2 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 ЕИСК отбелязва, че във всички държави големите компании за продажба на дребно образуват олигопол. Според статистическите данни относно пазарните дялове шепа търговци на дребно навсякъде контролират по-голямата част от пазара. Според ЕИСК това олигополно положение предоставя на дружествата, които са негови членове, огромно влияние при водене на преговори с доставчиците, така че те имат възможност да налагат на последните търговски условия, които далеч не са балансирани.

1.2 ЕИСК отбелязва, че дружествата, които формират олигопола, се конкурират помежду си само по отношение на потребителите. Те водят борба помежду си, за да спечелят нови потребители, но по отношение на доставчиците конкуренция почти не се проявява. И въпреки че конкуренцията между дружествата по отношение на потребителите се фокусира преди всичко върху продажните цени, тя не отчита в достатъчна степен различните социални и екологични аспекти, характерни за качеството като цяло (1).

1.3 ЕИСК посочва, че липсва прозрачност в областта на ценообразуването и маржовете на различните оператори. В действителност поради отстъпките на големите дистрибутори, покупната цена, заплащана на доставчика, не отразява реалната му печалба, свързана с неговия продукт.

1.4 ЕИСК е убеден, че когато една договаряща страна може да налага своите условия на търговските си партньори, няма свобода на договаряне. Според ЕИСК злоупотребите и антиконкурентните практики, прилагани от големите дистрибутори по отношение на доставчиците на хранителни продукти, показва, че липсва истинска свобода на договаряне. Злоупотребите нанасят вреди не само на производителите, но и на потребителите (особено в дългосрочен план). По принцип мащабът на настоящите злоупотреби нанася вреда на обществения интерес и по-точно на икономическия интерес на държавите.

1.5 Според ЕИСК особено тревожни злоупотреби се извършват само в рамките на отношенията между големите дистрибутори и техните доставчици на хранителни продукти. Те не се прилагат нито от хранителната промишленост спрямо селскостопанските производители, нито от големите дистрибутори спрямо доставчиците на стоки, различни от хранителните продукти.

1.6 ЕИСК посочва, че в някои държави членки опитите на селскостопанските производители и на преработвателите да създадат групи от производители са били възпрепятствани от националните органи по конкуренцията, тъй като тежестта на тези групи е била оценена само въз основа на националното производство.

1.7 ЕИСК посочва неуспеха на пазара, тъй като нещата продължават да се влошават в една недостатъчно добре организирана система.

1.8 Според ЕИСК саморегулирането не е достатъчно противодействие срещу констатираните нарушения. Не „етичните кодекси“ ще възстановят баланса в тези търговски отношения. Самото естество на злоупотребите изисква и оправдава забраната им със закон.

1.9 ЕИСК призовава Европейската комисия да се заеме с темата за олигополите, да изследва истинската им сила и влияние, да определи до каква степен тяхното въздействие е сравнимо с това на монополите и след това да промени по подходящ начин принципите на регламентиране на конкуренцията.

1.10 ЕИСК отправя искане към Европейската комисия също да признае липсата на свобода на договаряне в отношенията между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти.

1.11 ЕИСК отправя искане към Европейската комисия да предложи решения, които да направят системата по-прозрачна. Най-добре би било отстъпките на големите дистрибутори да бъдат изтеглени „напред“, т.е. дружествата да бъдат задължени да включват цените на различните услуги, фактурирани на доставчиците, в покупната цена на продукта. Това би дало възможност да се види реално колко е получил доставчикът за своя продукт.

1.12 ЕИСК отправя искане към Европейската комисия да даде ясни инструкции на националните органи по конкуренцията, за да могат при оценката на възможностите на групите от производители за водене на преговори да вземат под внимание съответния пазар, а именно всички хранителни продукти от една и съща категория, предлагани на пазара на съответната държава, а не само тези, които са били произведени в държавата.

1.13 ЕИСК настоятелно призовава Европейската комисия да изостави идеята за саморегулиране и да предложи задължителен правен текст, за да се подобри положението във веригата на селскостопанските и хранителните продукти, като се насърчава конкуренция без нарушения. Концепцията за регламентиране не трябва да се основава на защитата на конкуренцията, а следва да даде възможност на държавата, чийто икономически интерес е застрашен, да участва като ищец в административните и съдебните производства.

1.14 И накрая, ЕИСК счита, че е необходимо да се създадат закони в смисъла на „корпоративен избор“, надхвърлящи обикновената пазарна логика, за да се премахне тенденцията към концентрация на все по-силни големи дистрибутори и да се насърчат другите форми на търговия, като дребните независими търговци, кварталните пазари или преките продажби от производителя на потребителя. Във връзка с това ЕИСК призовава Комисията да отдели особено внимание на по-късите вериги в документите, които подготвя в областта на борбата с разхищението на храни.

2. Обосновка

2.1 Промяна във възприемането на големите дистрибутори

Темата за търговските отношения между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти предизвиква все повече интерес и дори безпокойство. Преди десет години обаче тази тема беше табу не само за органите и институциите на ЕС, но и за повечето журналисти (2) въпреки факта, че още през 1992 г. във Франция са правени опити за създаване на законодателство в тази област и че през 1999 г. и 2000 г. Комисията по конкуренцията в Обединеното кралство направи разследване относно злоупотребите на големите дистрибутори по отношение на доставчиците на хранителни продукти и стигна до извода, че супермаркетите злоупотребяват с покупателната си сила (това понятие отразява главно способността на купувача да получи по-изгодни условия за купуване, което не би било възможно на един напълно конкурентен пазар (3)). Големите дистрибутори по принцип се считаха за общественополезно за всички явление и тяхното развитие беше смятано дори за проява на икономическо благоденствие на държавата. Властите и медиите обръщаха внимание най-вече на безспорно положителните им аспекти, преди всичко на възможността за потребителите да купуват почти всичко на едно и също място и на изгодна цена, както и на предлаганите улеснения (например, достатъчно места за паркиране) и собствените услуги. От около пет години насам ситуацията коренно се промени и европейските институции публикуваха множество критични документи, посветени на тази тема.

2.2 Олигополната позиция на големите дистрибутори

2.2.1 Преди около тридесет години големите вериги за търговия на дребно започнаха да се развиват бързо и това развитие беше тясно свързано с процеса на глобализация. В действителност повечето от големите търговски дружества, които понастоящем контролират пазара на дребно, са мултинационални. Те могат да се възползват много по-добре от новите условия, произтичащи от глобализацията, отколкото малките и средните предприятия (МСП).

2.2.2 Бързото разрастване на мултинационалните дружества (в това число на големите вериги за търговия на дребно) често става за сметка на МСП. В много области шепа големи транснационални дружества контролират основната част от съответния пазар. Освен за веригите за търговия на дребно, това се отнася например за фармацевтичната и хранителната промишленост, компаниите за семена (4), нефтопреработвателните компании, банковия сектор и др. Тези мултинационални дружества не са монополи; в повечето случаи на същия пазар те трябва да се изправят срещу конкуренцията на други мултинационални дружества, дори МСП, и поради това не се счита, че имат господстващо положение (5).

2.2.3 Големите европейски дружества за търговия на дребно участват активно в завладяването на световния пазар. Британската компания Tesco, френските вериги за търговия на дребно Auchan и Carrefour, германските и австрийските мултинационални дружества Kaufland, Lidl, Metro или Billa, както и нидерландското дружество Ahold присъстват в много държави.

2.2.4 В резултат на всичко това шепа големи вериги за търговия на дребно контролират ефективно пазара на хранителни стоки на дребно в различни държави. Например в Германия четири дружества контролират 85 % от пазара, в Обединеното кралство също четири дружества контролират 76 %, в Австрия трима дистрибутори – 82 %, във Франция, както и в Нидерландия пет дружества контролират 65 % и т.н. (6) Това положение отразява факта, че от една страна, според официалното определение никой от търговците на дребно няма господстващо положение, но че от друга страна, от три до пет търговски дружества контролират основната част от пазара и са олигопол.

2.2.5 Без съмнение членовете на тези олигополи се конкурират помежду си, но единствено по отношение на потребителите. По отношение на доставчиците тази конкуренция почти не се забелязва, по-специално що се отнася до МСП. За разлика от доставчиците, които са много повече на брой, купувачите (търговците на дребно) имат трудности при избора. С други думи, ако доставчиците искат да доставят своите продукти, те трябва да направят големи усилия и много отстъпки, докато купувачите избират онези, които са най-„гъвкави“ по отношение на условията им.

2.2.5.1 Все пак, основателната претенция на производителя да получи справедлива част от добавената стойност в рамките на коректно и лоялно търговско взаимоотношение с дистрибуторите изисква също така той да обръща внимание на сигналите за очакванията на потребителя, които те му предават. Той ще бъде в по-силна позиция за преговаряне, ако е съумял да обнови и да адаптира концепцията и представянето на своя продукт към търсенето.

2.3 Злоупотреби

2.3.1 Ето защо, благодарение на своята покупателна сила, големите вериги за търговия на дребно са в състояние да диктуват договорните условия, чието естество често дава основание да се говори за злоупотреба с покупателната сила. Тези договорни условия се наричат и „злоупотреби“ или „нелоялни практики“ и на няколко пъти беше изготвян неизчерпателен списък на подобни практики. Освен постоянния натиск върху покупните цени (към понижаване), забавените плащания или прекалено дългите срокове за плащане, чрез злоупотреби големите дистрибутори напълно промениха класическия модел на сътрудничество между доставчици и купувачи. Казано по-просто, обикновено договарящите страни се споразумяваха относно обема и цената на стоката, която трябва да се достави, и относно други необходими условия, след което доставчикът доставяше стоката, а купувачът я заплащаше. С идването на големите дистрибутори този модел беше коренно променен. Днес доставчиците, на които се заплаща все по-малко за техните продукти, са принудени да плащат все повече или да се съгласяват на други форми на компенсиране в замяна на услугите на купувача. Така онези, които би трябвало да получават пари, получават фактури! Следва да се отбележи, че големите дистрибутори успяха да наложат този нов модел, който по принцип днес е общоприет, и никой, като се започне с компетентните власти, не се учудва от това.

2.3.2 По принцип може да се каже, че най-често срещаните злоупотреби се отнасят за два аспекта на отношенията между доставчика и купувача (7). Първият се състои в прехвърлянето от купувача на доставчика на търговските разходи, а именно разходите за промоция и маркетинг, разходите за оборудване на магазините, за дистрибуцията и за управлението на отделните магазини. Търговците на дребно постигат тази цел чрез различни „плащания“, налагани на доставчиците, като например такси за включване в каталози или рекламни брошури. Вторият аспект се състои в това, че дистрибуторът прехвърля на доставчика разходите, свързани с бизнес риска, което на практика води до последваща промяна на договорената покупна цена в зависимост от продажбите на съответната стока на крайните потребители, така че разликите по отношение на желаното равнище на продажба да се поемат от доставчика. Втората цел се постига чрез сложна система за определяне на нетната крайна цена (различни видове бонуси). Тези два механизма деформират простата търговска формула, според която производствените разходи се понасят от производителя, а търговските – от търговеца.

2.3.3 Този нов модел на отношения между търговците на дребно и доставчиците беше въведен под претекст, че е необходимо по-тясно търговско сътрудничество поради изострянето на конкуренцията на пазара на дребно. Според разсъжденията на големите дистрибутори, увеличаването на продажбите на продуктите на доставчиците би следвало да бъде в техен интерес и поради тази причина е съвсем нормално те да участват финансово в търговските разходи. Въпреки че далеч не всички споделят тази гледна точка, доставчиците трябва да я приемат. Големите дистрибутори обаче не спират дотук и с това разширено търговско сътрудничество се злоупотребява по още по-скандален начин. Или реално предоставените услуги се фактурират на много по-висока цена, или купувачите фактурират чисто фиктивни услуги. Последната практика се нарича „неоснователно фактуриране“, тъй като определено е лишена от възвръщаемост. Достатъчно е да се спомене например „плащане за стабилно сътрудничество“, „плащане за издаване на фактура“, „плащане за осребряване на фактура“ или пък „участие в разходите, свързани с празника на предприятието“. Колкото и невероятно да изглежда, така оформени фактури действително са били изпращани от търговците на техните доставчици на хранителни продукти.

2.3.3.1 Френските депутати откриха над 500 основания, които централните отдели за закупуване са представяли, за да извличат допълнителни ползи от своите доставчици (8).

2.3.3.2 Според Конфедерацията на производителите на храни и напитки (FoodDrinkEurope) и Асоциацията на европейските марки (AIM), през 2009 г. 84 % от европейските доставчици на големите дистрибутори са били жертва на неспазване на договорните условия; 77 % от тях са били заплашени с изключване от пазара, ако не предоставят на супермаркетите неоправдани предимства; 63 % са понесли намаляване на фактурираните им цени без основателна търговска причина; 60 % са били принуждавани да извършват плащания без реално да са получили нищо насреща.

2.3.4 Фактурирането от големите дистрибутори за доставчиците им, което представлява „отстъпките“, прави системата на цените абсолютно непрозрачна. По този начин нито доставчикът, нито който и да е външен наблюдател може да научи истинската покупна цена. Търговските практики, основани на техниката за „двоен марж на печалба“, създават сериозни проблеми за потребителите и доставчиците (9). Би следвало да бъде наложена по-прозрачна система.

2.4 Липса на реална свобода на договаряне

2.4.1 Доставчиците приемат тази много неизгодна за тях система, тъй като нямат избор. За да продават своите продукти, те не могат да минат без големите дистрибутори и поради това продължават да подписват договори за продажба, тъй като това сътрудничество им гарантира поне минимален марж на печалба. В действителност злоупотребите, извършвани от различните дистрибутори, са почти едни и същи и затова не може да се каже дали е по-добре да се сътрудничи с дадена верига от супермаркети, отколкото с друга. Търговските отношения са белязани от атмосфера на страх (от отписване на продукти), което се признава дори в официални документи (10).

2.4.2 Прилагането на нелоялни договорни условия обикновено се смята за неетично. Като се вземат предвид обаче посочените по-горе практики, това определение изглежда неподходящо. В ситуация, когато търговските условия се диктуват от по-силната страна и другата страна няма реална възможност да ги отхвърли, по-подходящо би било да се говори за шантаж или за рекет. При тези обстоятелства е също така неуместно да се говори за свобода на договаряне, на която често се позовават търговците на дребно и компетентните власти. Така, както не може да се говори за свобода на договаряне в отношенията между естествените монополи (доставчици на електроенергия, газ и др.), от една страна, и потребителите от друга, подвеждащо е по този начин да се наричат и отношенията между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти.

2.5 Последици от злоупотребите и откриване на жертвите им

2.5.1 Практиката на злоупотреби от страна на големите дистрибутори оказва отрицателно въздействие не само върху доставчиците, но и върху потребителите. По тази причина доставчиците, по-специално дребните и средните производители, често са поставени в много трудно икономическо положение, което може да доведе до ликвидация на предприятието, което понякога наистина се случва. Големите предприятия от хранително-вкусовата промишленост се справят много по-добре в подобна ситуация, тъй като с големи обеми на доставки могат да компенсират по-малка печалба от своите продукти. Освен това тези мултинационални предприятия от хранително-вкусовата промишленост разполагат са и в доста силна позиция за преговаряне: големите дистрибутори не искат да минат без техните продукти и следователно не могат да се отнасят с тях, както с МСП. В резултат на това във Франция например доставките на двадесетина големи мултинационални групи осигуряват 70 до 80 % от оборота на супер- и хипермаркетите (11).

2.5.2 Що се отнася до потребителите, които според компетентните органи най-много се възползват от тази система, действителността за тях не е толкова розова, колкото се опитват да я представят. Има много основания да се мисли, че практиката на злоупотреби по отношение на доставчиците се отразява отрицателно и върху потребителите. От една страна те не винаги се възползват от невисоката покупна цена (12), а от друга страна изборът става по-ограничен, иновациите са по-малко на брой, понижава се качеството на много от хранителните продукти и в крайна сметка цената на дребно също се повишава (13).

2.5.2.1 Големите дистрибутори оказват също и силно социално въздействие, тъй като функционирането им разруши някои табута в социалния живот. Например неделята вече не е толкова „свещена“, колкото преди, тъй като хипер- и супермаркетите са отворени всеки ден от седмицата, дори 24 часа в денонощието, с всички последствия, свързани с условията на труд.

2.5.3 Явлението „големи дистрибутори“ засяга много други области извън сектора на храните. Жертви на злоупотребите обаче са преди всичко производителите на хранителни продукти. Причините за това несъмнено са много, като една от тях със сигурност е съществуването на по-голям избор на пазари за производителите на нехранителни продукти. Редом с големите магазини за търговия на дребно, производителите на дрехи, на различни домакински уреди, книги или спортно оборудване разполагат с мрежи от специализирани магазини. Следователно има основание вниманието да се насочи специално към отношенията между големите дистрибутори и доставчиците на хранителни продукти.

2.5.4 Описаните злоупотреби се срещат много по-рядко в отношенията между селскостопанските производители и хранителната промишленост, където предприятията от този сектор разполагат и с голяма покупателна способност. Въпреки че от една страна преговорите относно изкупната цена често са много трудни, от друга страна дружествата от хранителния сектор обикновено не изискват от доставчиците си на суровини принос към купуването на нова линия за бутилиране, за разлика от големите дистрибутори, които системно изискват от своите доставчици плащане, свързано с модернизирането на съществуващи или с откриването на нови магазини.

2.5.5 Накратко, преобладаващата част от посочените злоупотреби съществуват само в рамките на отношенията между супермаркетите и доставчиците на хранителни продукти. Поради тези практики обаче и поради мащаба на прилагането им те имат и трета жертва: икономическият интерес на държавата. Всъщност невъзможността част от доставчиците да изпълнят изискванията на големите дистрибутори и произтичащите от това икономически трудности допринасят за упадъка на целия сектор на селското стопанство и хранителната промишленост в много държави. Така някои държави, които сами задоволяваха нуждите си от храни, загубиха своята продоволствена сигурност, което днес е особено опасно.

2.6 Възможни решения

2.6.1 От известно време злоупотребите на големите дистрибутори по отношение на техните доставчици са обект на все по-конкретна критика от страна на властите на различните държави членки, както и на европейските институции. Първият много критичен документ беше приет от Европейския икономически и социален комитет през 2005 г. (14). Но истински дебат по този въпрос предизвика най-вече Писмената декларация на членовете на Европейския парламент (15), подписана през януари 2008 г. от повечето депутати. Декларацията беше последвана от няколко документа и проучвания, публикувани от Комисията, Парламента и ЕИСК (16).

2.6.1.1 Европейската мрежа по конкуренцията, която обединява Европейската комисия и националните органи по конкуренцията на 27-те държави, публикува доклад след съобщението на Комисията относно по-добре функционираща верига на предлагането на храни. В съобщението се призоваваше за общ подход на органите по конкуренцията в рамките на Европейската мрежа по конкуренцията, за по-добро разкриване на характерните за пазарите на хранителни продукти проблеми и за бързо съгласуване на бъдещите действия. Комисията създаде форум на високо равнище за по-добре функционираща верига за предлагането на храни, който се опира на работата на няколко форума на експерти, един от които е свързан с практиките на договаряне между предприятията („business to business“), на който е възложено определянето на най-подходящия метод за избягване на нелоялните практики. След споразумението на всички оператори от веригата на производство на селскостопански продукти относно основните принципи, форумът беше упълномощен да намери консенсус относно прилагането им. Досега страните не са постигнали удовлетворителен компромис в рамките на доброволен кодекс.

2.6.2 Положението стана политически деликатно и властите бяха настоятелно призовани да реагират. Регулирането единствено чрез механизмите на пазара обаче се провали и днес рядко се счита като оптимално решение, тъй като през последните десетилетия, характерни с нерегламентирана система на търговски отношения, проблемите продължиха да се усложняват. Сред възможните решения се отправя призив за регламентиране, саморегулиране или създаване на групи от производители и преработватели, чиято мощ може да уравновеси покупателната способност на големите дистрибутори.

2.6.3 Етичните кодекси са сред така наречените „меки“ решения. Става дума за доброволен ангажимент за въздържане от използване на въпросните практики. Саморегулирането беше прието в Обединеното кралство, Испания и Белгия. Резултатите не са нито задоволителни, нито убедителни. Освен че липсва положителен опит със саморегулирането, етичните кодекси поставят и философски въпрос. Всъщност за коя етика става дума при мултинационално дружество? Тази на ръководителите или на самото дружество? Истинските собственици на мултинационалните дружества са акционерите, които често са анонимни и за които притежаването на акции е само чисто финансова инвестиция. Що се отнася до поведението на предприятията и евентуалното извършване на злоупотреби, те не носят лична отговорност. Ето защо при големите дистрибутори етиката трудно може да се разглежда като подходяща референция.

2.6.4 Европейската комисия, както и други институции настоятелно препоръчват на селскостопанските производители и на малките и средните предприятия да се групират, за да увеличат своето влияние при водене на преговори по време на бизнес срещи с купувачите от супермаркетите. В някои държави членки обаче, където предприятията се групираха по този начин, тази инициатива беше възпрепятствана от националните органи по конкуренцията под претекст, че се създава „картелно споразумение“. Всъщност, според местните власти, пазарният дял, контролиран от тези групи производители, е прекалено голям; те обаче вземат под внимание само местното производство, а не продуктите от други страни. Поради трудно разбираеми причини при определянето на пазарния дял, доминиран от един оператор, тези власти не са свикнали да вземат под внимание всички продукти, предлагани на националния пазар.

2.6.5 По отношение на регулирането, в някои държави членки бяха направени повече или по-малко смели опити. Отделни държави забраниха използването на някои практики (например забраната за продажба на дъмпинг е в сила в половината от държавите членки); други приеха конкретно секторно законодателство, какъвто е случаят в Унгария, Италия, Чешката република, Румъния, Словакия и Полша или промениха своите стандарти, например в Латвия и Франция. През последните години бяха приети закони относно санкционирането на злоупотреби от страна на големите дистрибутори, по-специално от някои посткомунистически държави от Централна и Източна Европа. Причината за това вероятно е фактът, че положението в този регион е особено тревожно. Между другото, за разлика от Западна Европа, големите вериги за търговия на дребно в тези държави са почти изцяло в ръцете на чуждестранни дружества, които имат привилегировани контакти с доставчиците от своите държави на произход или от държавите, където са били установени преди това. В резултат на това хранително-вкусовият отрасъл на региона е в упадък.

2.6.6 Вярно е, че прилагането на тези закони не е убедително, по-специално защото доставчиците, които са жертва на злоупотреби, не се оплакват, тъй като се страхуват за оцеляването си. Въпреки това тези закони все пак са по-подходящ отговор, отколкото етичните кодекси. От една страна защото злоупотребите не само противоречат на етиката, но са несъвместими и с елементарните представи за справедливост. Независимо от проблемите, свързани с прилагането, само този аргумент е достатъчен да доведе до забраняването им от закона. От друга страна, поради това, че законодателната система във Франция вече донесе известни положителни резултати (17).

2.6.7 Комисията признава наличието на проблеми, но предпочита саморегулирането и критикува фрагментираността на европейското правно пространство. В действителност приетите от различните държави закони не са напълно съвместими помежду си. И все пак единственият начин да се преодолее тази фрагментираност е приемането на задължително европейско законодателство. ЕИСК препоръчва настоятелно на Европейската комисия да предприеме необходимите действия в тази насока. Поради тези съображения от практическо естество изглежда подходящо евентуално европейско законодателство да не се базира на концепцията за защита на конкуренцията, която би наложила на доставчиците в качеството им на потърпевши да отидат на съд срещу дружествата на големите дистрибутори. Подобно на френската концепция държавата, чийто икономически интерес също е засегнат, е тази, която трябва да влезе в ролята на ищец. Това би дало възможност да се избегнат добре известните проблеми, свързани със страха на доставчиците да подават жалби.

2.6.7.1 С тези правила би трябвало да се наложат писмени договори, които да могат да бъдат обявени за нищожни, ако в тях не се посочват срокът, количеството и характеристиките на продавания продукт, цената и условията за доставка и плащане. Последното следва да се извършва в срок от 30 дни за нетрайните продукти и 60 дни за останалите, като в противен случай се налага глоба. Би следвало преди всичко да се забрани: — пряко или непряко налагане на условия за покупка, за продажба или други видове задължителни договорни условия, както и условия, които не влизат в договора и действат със задна дата; — прилагане на различни условия за еквивалентни услуги; — подчиняване на сключването и изпълнението на договорите, както и продължителността и ритмичността на търговските отношения на извършването на услуги, които нямат никаква връзка с предмета на договора и въпросното търговско отношение; — получаване на неуместни едностранни услуги, които са неоправдани по отношение на естеството или съдържанието на търговските отношения; — възприемане на друго нелоялно поведение с оглед на търговското отношение като цяло.

Брюксел, 13 февруари 2013 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Staffan NILSSON

(1) Становище на ЕИСК „Селскостопанският модел на Общността: качество на производството и информиране на потребителите като елементи на конкурентоспособността“, ОВ C 18, 19.1.2011 г., стр. 5-10.

(2) Един от малцината експерти, които тогава се осмеляваха публично да разобличават злоупотребите на големите дистрибутори, беше Christian Jacquiau, автор на книгата „Зад кулисите на големите вериги за търговия на дребно“ и на статия, публикувана в Le Monde diplomatique (декември 2002 г.), озаглавена „Рекет по френски в големите вериги за търговия на дребно“.

(3) Consumers International, The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers? („Връзката между супермаркетите и доставчиците: какви са последиците за потребителите?“), 2012 г., стр. 2.

(4) През 2009 г. 80 % от световния пазар на семена се контролираше само от десетина дружества, докато 25 години преди това селекцията и продажбата на семена се извършваше от стотици предприятия. Същото се отнася и за селскостопанските химикали.

(5) British Institute of International and Comparative Law (Британски институт по международно и сравнително право), Models of Enforcement in Europe for Relations in the Food Supply Chain („Модели на приложение в Европа за взаимоотношенията в рамките на веригата за предлагане на храни“), 23 април 2012 г., стр. 4.

(6) Consumers International, The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers? („Връзката между супермаркетите и доставчиците: какви са последиците за потребителите?“), 2012 г., стр 5.

(7) British Institute of International and Comparative Law (Британски институт по международно и сравнително право), Models of Enforcement in Europe for Relations in the Food Supply Chain („Модели на приложение в Европа за взаимоотношенията в рамките на веригата за предлагане на храни“), 23 април 2012 г., стр. 4.

(8) Christian Jacquiau, Racket dans la grande distribution à la française („Рекет по френски на големите вериги за търговия на дребно“), Le Monde diplomatique, декември 2002 г., стр. 4 и 5.

(9) Становище на ЕИСК относно „По-добре функционираща верига на предлагането на храни в Европа“, ОВ C 48, 15.2.2011 г., стр. 145-149.

(10) Например Доклад на Комисията COM(2010)355 final „Към по-ефективен и справедлив вътрешен пазар за търговия и дистрибуция до 2020 г.“, стр. 8 или British Institute of International and Comparative Law, Models of Enforcement in Europe for Relations in the Food Supply Chain, 23 април 2012 г., стр. 3.

(11) Sgheri Marie-Sandrine, „Машината са смилане на МСП“, Le Point, Paris, бр. 1957 от 18 март 2010 г., стр. 88-89.

(12) Например по време на кризата в млечния сектор през 2009 г. супермаркетите в продължение на месеци продаваха на потребителите млякото на същата цена, както преди, въпреки значителния спад на изкупната цена за производителите.

(13) Consumers International, The relationship between supermarkets and suppliers: What are the implications for consumers? („Връзката между супермаркетите и доставчиците: какви са последиците за потребителите?“), 2012 г., стр 12 и становище на ЕИСК, ОВ C 255, 14.10.2005 г., стр. 48.

(14) Становище на ЕИСК „Веригата за търговия на дребно и последиците за земеделците и потребителите“, ОВ C 255, 14.10.2005 г., стр. 44-49.

(15) Писмена декларация № 0088/2007 г. за разследване и премахване на злоупотребата с власт от страна на големите супермаркети, които осъществяват дейността си в Европейския съюз.

(16) Становище на ЕИСК „По-добре функционираща верига на предлагането на храни в Европа”, ОВ C 48, 15.2.2011 г., стр. 145-149.

(17) Според френската Главна дирекция по въпросите на конкуренцията, потреблението и борбата с измамите (DGCCRF) броят на отстъпките върху фактурите на големите магазини за търговия на дребно са намалели до приемливо равнище.