СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТА Парижкият протокол – план за овладяване на изменението на климата в периода след 2020 г. /* COM/2015/081 final */





Съдържание 1............ Резюме. 3 2............ Парижкият протокол. 5 3............ Осигуряване на амбициозни намаления на емисиите на парникови газове. 7 3.1......... Целта на ЕС за 2030 г. и планирания национално определен принос. 7 3.2......... Споделяне на глобалните усилия. 7 4............ Осигуряване на динамизъм чрез периодично преразглеждане на целите. 9 5............ Увеличаване на прозрачността и отчетността. 10 6............ Постигане на издръжливост срещу изменение на климата чрез адаптиране. 10 7............ Способстване за реализация и сътрудничество. 11 7.1......... Мобилизиране на публично и частно финансиране в областта на климата. 11 7.2......... Разширяване на дейностите за международно сътрудничество. 12 7.3......... Подпомагане на разработването и внедряването на технологии в областта на климата 13 7.4......... Изграждане на капацитет. 13 8............ Мобилизиране на други политики на ЕС.. 14 9............ Следващи стъпки. 16 1. Резюме Най-новите констатации на Междуправителствения комитет по изменението на климата (IPCC) показват, че ако не бъдат предприети спешни действия, изменението на климата ще предизвика тежки, широко разпространени и необратими въздействия върху всички хора и екосистеми в света. За да се ограничи увеличението на средната глобална температура (целта е това увеличение да е до 2 °C) са необходими значителни и устойчиви намаления на емисиите на парникови газове във всички страни. Този глобален преход към намалени емисии може да бъде постигнат и без да пострадат стопанският растеж и работната заетост, а дори може да създаде значителни възможности за съживяване на икономиките в Европа и в глобален мащаб. Действията за овладяване на изменението на климата водят и до значителни ползи за общественото благосъстояние. От друга страна, отлагането на този преход би увеличило цялостните разходи и би стеснило вариантите за ефективно намаляване на емисиите и за подготовка за въздействията на изменението на климата. Необходимо е всички страни да действат спешно и колективно. От 1994 г. насам Страните по Рамковата конвенция на ООН по изменението на климата (РКООНИК) вземат под внимание това предизвикателство, като в резултат над 90 страни, както развити, така и развиващи се, поеха ангажименти за ограничаване на своите емисии до 2020 г. Но тези ангажименти са недостатъчни за постигане на целта за ограничаване на температурното увеличение до 2 °C[1]. По тези причини в 2012 г. Страните по РКООНИК започнаха преговори за ново правно обвързващо споразумение, което да е валидно за всички Страни, и с което светът да поеме по пътя към постигане на целта за ограничаване на температурното увеличение до 2 °C. Предвижда се споразумението от 2015 г. да бъде финализирано в Париж през декември 2015 г. и да започне да се прилага от 2020 г. Благодарение на постигнатия напредък на неотдавнашната конференция по климата в Лима, сключването на солидно споразумение в Париж стана възможно. Особено важно е, че бе решено по какъв начин държавите да формулират и съобщят своите предложения за цели за намаления на емисиите значително преди началото на Парижката конференция. Също така, разработен бе пълен проектотекст на предстоящото споразумение от 2015 г., отразяващ позициите на всички Страни по всички въпроси, които са предмет на преговори. Още преди конференцията в Лима ЕС продължи да играе лидерска роля и да проявява решимост за глобално овладяване на изменението на климата. На Европейската среща на високо равнище, състояла се през октомври 2014 г., европейските ръководители се споразумяха ЕС да увеличи усилията си и да постигне до 2030 г. вътрешно намаление на емисиите си с поне 40 % в сравнение с 1990 г. Това бе последвано от съответни изявления от страна на Китай и САЩ. В Лима държавите — членки на ЕС поеха ангажименти за приблизително половината от първоначалната капитализация в размер на 10 млрд. долара на Зеления фонд за климата (GCF), предназначен за подпомагане на развиващите се страни. В рамките на ЕС бе приет нов инвестиционен план. Той ще отблокира през следващите три години (2015—17 г.) публични и частни инвестиции в реалната икономика в размер на поне 315 млрд. евро. Тези инвестиции ще подпомогнат модернизирането и по-нататъшното декарбонизиране на икономиката на ЕС. Настоящото съобщение е в отговор на взетите в Лима решения и представлява ключов елемент от реализацията на приоритетната цел на Европейската комисия за изграждане на устойчив енергиен съюз с насочена към бъдещето политика по изменението на климата, което е в съответствие с политическите указания на Председателя на Европейската комисия. Също така, настоящото съобщение подготвя ЕС за последния кръг преговори преди Парижката конференция, планирана за декември 2015 г. По-специално, настоящото съобщение: отразява решението, взето на Европейската среща на високо равнище през октомври 2014 г., съответно в предлаганата цел на ЕС за намаляване на емисиите — т.е. в неговия планиран национално определен принос (INDC), който предстои да бъде подаден в края на първото тримесечие на 2015 г.; съдържа предложение всички Страни по РКООНИК да подадат своите INDC значително преди началото на Парижката конференция. Китай, САЩ и останалите страни от Г-20, както и страните с високи и средни доходи следва да са в състояние да сторят това до края на първото тримесечие на 2015 г. Следва да бъде проявена по-голяма гъвкавост от най-слабо развитите страни (LDC); изразява визия за прозрачно и динамично правно обвързващо споразумение, съдържащо справедливи и амбициозни ангажименти от всички Страни, и базиращо се на променящите се глобални икономически и геополитически обстоятелства. Сумарно тези ангажименти — в съответствие с научните данни — следва да насочат света по пътя към намаляване на глобалните емисии до 2050 г. с поне 60 % спрямо равнищата от 2010 г. В случай че заявените в Париж цели се окажат недостатъчно амбициозни, това следва да бъде преодоляно чрез съставяне на работна програма, започваща от 2016 г., която в тясно сътрудничество със Зеления фонд за климата да послужи за идентифициране на допълнителни действия за намаляване на емисиите; съдържа предложение споразумението от 2015 г. да бъде под формата на протокол към РКООНИК. Големите икономики, по-специално ЕС, Китай и САЩ, следва да проявят политическо лидерство и да се присъединят към протокола възможно най-бързо. Протоколът следва да влезе в сила веднага след като бъде ратифициран от държави, чиито емисии общо възлизат на 80 % от текущите глобални емисии. В рамките на новия протокол следва чрез финансиране в областта на климата, разработване и трансфер на технологии и изграждане на капацитет да се насърчава всеобщото участие и да се улесни ефективното и ефикасно прилагане на стратегии за намаляване на емисиите, както и адаптиране към отрицателните въздействия на изменението на климата; изтъква позицията, че Международната организация за гражданско въздухоплаване (ICAO), Международната морска организация (IMO) и Монреалският протокол следва да предприемат преди края на 2016 г. действия за ефективно регулиране на емисиите от международния въздушен и морски транспорт, както и от производството и потреблението на флуорсъдържащи парникови газове; описва как други политики на ЕС, като например политиките в областите на търговията, на научните изследвания, на иновациите и технологичното сътрудничество, на икономическото сътрудничество и сътрудничеството за развитие, на намаляването на рисковете от бедствия и на околната среда, биха могли да засилят международната политика на ЕС в областта на климата; и, също така съобщението е допълнено от план за действие в областта на дипломацията за климата, разработен съвместно от Европейската служба за външна дейност и Комисията. Планът за действие е насочен към разширяване на въздействието на ЕС и изграждане на съюзи с амбициозни международни партньори в навечерието на Парижката конференция. Някои аспекти на настоящото съобщение са разгледани по-подробно в придружаващия го Работен документ на службите на Комисията. 2. Парижкият протокол За да може да се насърчи предприемането на колективни действия в съответствие с констатациите на Междуправителствения комитет по изменението на климата, Парижкият протокол трябва да осигури постигането на следните цели: да гарантира амбициозни намаления на емисиите чрез: o определяне на дългосрочна цел за намаляване до 2050 г. на емисиите с поне 60 % под равнищата от 2010 г.[2]; и o определяне в този контекст на ясни, конкретни, амбициозни и справедливи правно обвързващи ангажименти за намаляване на въздействието върху климата, които да насочат света по пътя към постигане на целта за ограничаване на температурното увеличение до 2 °C. Тези ангажименти трябва да са в съответствие с принципите на РКООНИК, прилагани в контекста на променящите се отговорности, възможности и различните национални условия; да осигурява динамизъм чрез възможност за глобален обзор, да се подновява на всеки пет години, да засилва амбициозността на ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата, които са в съответствие с най-новите научни данни; да засилва прозрачността и отчетността, за да може да се оценява дали са изпълнени целите за намаляване на емисиите и съответните ангажименти. Необходимо е да бъде въведен общ набор от правила и процедури за годишно докладване и редовно верифициране, както и да се въведат международни експертни прегледи на инвентаризациите на емисиите; да осигурява насърчаване на устойчиво развитие, което да е издръжливо на изменение на климата, чрез увеличаване на международното сътрудничество и поддържане на политики за намаляване на уязвимостта и за подобряване на капацитета на отделните страни за адаптиране към въздействията на изменението на климата; и да осигурява подпомагане на ефективно и ефикасно прилагане и сътрудничество чрез насърчителни политики, които да мобилизират значителни, прозрачни и предвидими публични и частни инвестиции в нискоемисионно и издръжливо на изменение на климата развитие. Тези цели следва да бъдат посочени в протокола. Също така, до 2017 г. следва да бъде подготвена техническа работна програма, в която да бъдат подробно определени правилата, процесите и институциите, необходими за постигането на тези цели. За да се присъедини към протокола, всяка Страна по Конвенцията трябва да поеме ангажимент за смекчаване на въздействието върху климата. Страните ще могат да участват във вземането на решения в рамките на протокола и да имат достъп до финансови и други ресурси в подкрепа на неговото прилагане. Ангажиментите по протокола, отнасящи се за смекчаване на въздействието върху климата, следва да бъдат правно обвързващи за всички Страни. Това ще даде възможно най-ясен сигнал към правителствата, пазарите и обществеността, че Страните се ангажират да се борят срещу изменението на климата, давайки: възможно най-силен израз на своята политическа воля да изпълнят своите ангажименти; необходимата предвидимост и сигурност за всички публични и частни действащи лица; и устойчивост в контекста на вътрешнополитическите промени. На тези държави, които поддържат становището че ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата не следва да са обвързващи на международно равнище, остава грижата да покажат как всички тези предимства могат да бъдат постигнати чрез алтернативен подход. От всички държави от Г-20, генериращи около 75 % от глобалните емисии, както и от другите страни с високи и средни доходи, се очаква да ратифицират протокола навреме и да го прилагат от 2020 г. нататък. ЕС, Китай и САЩ следва отправят особено важен сигнал за политическо лидерство и да зададат необходимия ритъм, като се присъединят към протокола във възможно най-скоро време. Протоколът следва да влезе в сила веднага след като бъдат депозирани ратификационните инструменти на държави, имащи общо емисии през 2015 г. в размер на 40 млрд. тона CO2-екв. Това количество емисии представлява около 80 % от настоящите глобални емисии. 3. Осигуряване на амбициозни намаления на емисиите на парникови газове 3.1. Целта на ЕС за 2030 г. и планирания национално определен принос Усилията на ЕС в областта на климатичната и енергийната политика дават резултати. За периода от 1990 г. до 2013 г. емисиите на ЕС намаляха с 19 %, като в същото време БВП на ЕС се увеличи със 45 %. Тази тенденция ще бъде допълнително засилена от рамката на ЕС в областта на климата и енергетиката за периода до 2030 г., приета от ръководителите на ЕС през октомври 2014 г. В нея е определена обвързваща и отнасяща се за цялата икономика цел за намаляване на емисиите, която обхваща всички стопански сектори и всички източници на емисии, включително селското стопанство, горското стопанство и другите видове земеползване, и е с размер 40 % вътрешно намаление на емисиите до 2030 г. в сравнение с 1990 г. Тази цел е амбициозна и справедлива и е в съответствие с разходоефективния път към постигане до 2050 г. на минимум 80 % вътрешни намаления на емисиите[3]. ЕС вече е предприел значителни стъпки с цел да стане най-ефективната по отношение на емисиите икономика в света. Целта за 2030 г. ще доведе до допълнително снижаване на интензитета на емисиите с още 50 %. Одобреният неотдавна инвестиционен план на ЕС ще доведе до отблокиране на значително частно финансиране за модернизиране и по-нататъшно декарбонизиране на икономиката на ЕС. В настоящия момент не би имало смисъл да се предложи по-висока цел, придружена с условие. Ако резултатът от преговорите се окаже благоприятен за приемане на по-амбициозна цел, ЕС следва да е открит за преговори за използване на международни кредити за намалени емисии, с които да се допълнят вътрешните намаления, стига да бъде изцяло осигурена тяхната екологосъобразност и да се избегне двойното отчитане. 3.2. Споделяне на глобалните усилия Емисиите на ЕС представляват 9 % от глобалните емисии и този дял е с тенденция да намалява. През ноември 2014 г. двете страни с най-големи емисии — Китай (25 % от глобалните емисии и САЩ (11 %) – последваха ЕС и също съобщиха свои индикативни цели за периода след 2020 г. Сумарно, тези цели биха обхванали близо половината от глобалните емисии. За да може протоколът да бъде ефективен и да способства за глобална равнопоставеност е необходимо той да има следните характеристики: · Широк географски обхват. За да се постигне нужното покритие на емисиите, необходимо е всички Страни, освен най-слабо развитите, да подадат своите планирани национално определени приноси (INDC) възможно най-рано през 2015 г. Всички страни от Г-20, както и страните с високи и средни доходи, следва да могат да сторят това до края на първото тримесечие на 2015 г. Тези INDC следва да бъдат подадени в съответствие с договорените в Лима информационни изисквания. В таблица 1 е посочена целта за минимум 40 % вътрешно намаление на емисиите, която бе приета от ръководителите на ЕС през октомври 2014 г. под формата на INDC, в съответствие с договорените в Лима информационни изисквания, имащи за цел осигуряване на прозрачни, количествено изразими и сравними цели. Тази таблица дава един опростен образец, който може да послужи на тези Страни, които все още формулират своя INDC. Най-слабо развитите страни биха могли на доброволна основа да подадат INDC, обобщаващи политиките и мерките и включващи оценка на намаленията на емисиите. Всички останали Страни трябва по всяко време да поддържат ангажимент за смекчаване на въздействието върху климата. Тези ангажименти трябва да бъдат изброени по азбучния ред на страните в приложение към протокола. · Цялостно обхващане на всички сектори и емисии. Ангажиментите на Страните трябва да създават силни стимули за всички действащи лица за по-нататъшно намаляване и ограничаване на глобалните емисии. Протоколът следва да включва изисквания за намаляване на емисиите във всички сектори, включително в селското стопанство, горското стопанство и другите видове земеползване, международния въздушен и морски транспорт и флуорсъдържащите газове. Международната организация за гражданско въздухоплаване (ICAO), Международната морска организация (IMO) и Монреалският протокол следва да предприемат преди края на 2016 г. действия за ефективно регулиране на емисиите съответно от международния въздушен и морски транспорт и от производството и потреблението на флуорсъдържащи парникови газове; · Възможно най-висока степен на амбициозност. Значително преди началото на Парижката конференция всяка Страна по Конвенцията трябва да избере вида на своя ангажимент за смекчаване на въздействието върху климата и да определи своята степен на амбициозност и обхват, в контекста на променящите се отговорности и възможности, както и на различните национални обстоятелства. Необходимо е държавите с най-големи отговорности и възможности да поемат най-амбициозните ангажименти за смекчаване на въздействието върху климата. Съответният INDC на всяка Страна по Конвенцията трябва да предвижда значителен напредък в степента на амбициозност за смекчаване на въздействието върху климата, както и в размера на съответния обхват, в сравнение с нейния настоящ ангажимент. Той следва да покаже сближаване във времето към ниски равнища на цялостните емисии и на специфичните емисии на глава от населението, както и на интензитета на емисиите. · Солидни ангажименти за смекчаване на изменението на климата. Възможно най-солидният вид ангажимент е възприемането на обхващащи цялата икономика цели, изразени като абсолютни количества, в съчетание с емисионни бюджети. Те имат редица предимства, включително сигурност, прозрачност, гъвкавост, и ако бъдат прилагани широкообхватно — намаляване на риска от изместване на емисии на парникови газове (carbon leakage). В съответствие с идеята за напредък във времето, всички държави, които вече имат подобни цели, следва да ги поддържат и увеличават спрямо минала базова година или референтен период. Страните от Г-20 и другите страни с високи доходи, които нямат цели по протокола за абсолютни количества за периода, започващ от 2020 г., следва да поемат ангажимент да възприемат такива цели най-късно за периода, започващ от 2025 г. Що се отнася до страните с бързоразвиващи се икономики и страните със средни доходи (emerging economies and middle-income countries), те се насърчават да сторят това възможно най-бързо и не по-късно от 2030 г. 4. Осигуряване на динамизъм чрез периодично преразглеждане на целите В протокола следва да бъде определен процес, приложим към всички Страни, за периодично преразглеждане и засилване на ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата, който да е в съответствие с дългосрочната цел на протокола. Ако колективните усилия на Страните се окажат недостатъчни за постигане на необходимия ефект, този процес следва да насърчава Страните да повишават степента на амбициозност на вече поетите ангажименти и да формулират достатъчно амбициозни ангажименти за следващите целеви периоди. Започвайки от 2020 г., преразглеждането следва да се извършва на всеки пет години и да способства за прозрачност, яснота и разбиране на ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата, в контекста на техния принос за целта за ограничаване на температурното увеличение до 2 °C. При преразглежданията всички държави следва да бъдат поканени да обяснят постигнатия напредък по своите цели за смекчаване на въздействието върху климата, както и защо смятат, че техните действия са били в съответствие с равноправието и амбициозността. Процесът на преразглеждане следва да е в съответствие с науката, да се основава на обективни данни и да се насочва от съображения във връзка с променящите се отговорности, възможности и различните национални обстоятелства. Той трябва да е прост, ефективен, и да не води до дублиране с други процеси. Разпоредбите във връзка с цикъла на преразглеждане следва да бъдат подобрявани във времето, за да не се излиза от пътя към ограничаване на температурното увеличение до 2 °C. Необходимо е протоколът и придружаващите го решения на Конференцията на Страните (COP) да дадат възможност за динамична мобилизация на финансиране, трансфер на технологии и изграждане на капацитет в областта на климата на отговарящите на съответните условия Страни, особено на тези с най-малки възможности. Това следва да включва процеси за периодично оценяване и подобряване на адекватността и ефективността на средствата за реализация, мобилизирани от Зеления фонд за климата (GCF), Глобалния екологичен фонд (GEF) и други съответни институции. В Париж следва да бъде осигурена също и подкрепа за Страните да извършват периодично преразглеждане и укрепване във времето на своите подходи за адаптиране към изменението на климата. 5. Увеличаване на прозрачността и отчетността В протокола трябва да бъдат определени ключовите елементи на система за прозрачност и отчетност, приложима за всички Страни. Това трябва да включва солидни правила за мониторинг, докладване, верификация и отчитане, както и процес, който да държи всяка Страна отговорна за изпълнение на нейните ангажименти. Тази система е от съществено значение за осигуряването на увереност, че всяка Страна изпълнява своите ангажименти и е поела по пътя на постигане на своята цел. Също така, тази система ще има решаваща роля за изграждане на доверие, насърчаване на амбицията и осигуряване на предвидимост и правна сигурност. Страните следва да подадат, най-късно в момента на ратификацията, своите най-нови инвентаризации на годишните емисии, започващи от 2010 г. и обхващащи периода до 2015 г. Тази система трябва да е подходяща в дългосрочен план. При все че тя трябва да е достатъчно гъвкава, за да дава възможност за различни видове ангажименти, национални възможности и обстоятелства, тази гъвкавост не следва да подкопава прозрачността, отчетността и амбицията. Следва да се провеждат периодични прегледи от екипи от независими експерти. В новия протокол следва да се реорганизират нетните трансфери на намаления на емисии между държавите, решили да свържат своите вътрешни въглеродни пазари, и това трябва да се взема под внимание при оценяването на спазването на ангажиментите. И накрая, с протокола следва да се създаде орган, който да улеснява неговото прилагане и да взема отношение по въпроси, повдигнати във връзка със спазването на изискванията при прилагането на ангажиментите на която и да е от Страните. Този орган следва да се занимава с ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата, включително за мониторинг, докладване, верификация и отчитане. Органът следва да е експертен и неполитически, като неговият мандат следва да бъде определен в протокола. 6. Постигане на издръжливост срещу изменение на климата чрез адаптиране Смекчаването на въздействието върху климата е от съществено значение, но също толкова важно е да бъдат насърчени индивидуални и съвместни действия за подготовка и адаптиране към отрицателните въздействия на изменението на климата. Ключова в това отношение е ролята на сектора на земеползването за постигането на устойчивост на осигуряването на храна, както и на други екологични, социални и стопански ползи. Стратегията на ЕС за адаптиране, допълваща съответните стратегии на държавите членки, е насочена към една по-издръжлива спрямо климата Европа. Основаващото се на екосистемите адаптиране може да намали рисковете от наводнения и почвена ерозия, както и да подобри качеството на водите и въздуха. В контекста на постигане на издръжливо срещу изменение на климата устойчиво развитие на всички Страни, протоколът следва да укрепи ангажиментите на всички Страни да продължават да формулират, планират и реализират мерки за улесняване на адаптирането и съответно да ги докладват в своите национални съобщения. Протоколът следва да продължи да улеснява помощта за тези региони и държави, които са особено уязвими от отрицателните ефекти на изменението на климата, включително чрез предоставяне на финансова и техническа помощ и изграждане на капацитет. По този начин протоколът ще осигури допълнителна видимост на дейностите и помощта за адаптиране и ще засили разпоредбите за мониторинг и докладване на РКООНИК. Също така, това ще даде възможност за по-добро разбиране на ефективността на мерките, изпълнявани за улесняване на адекватно адаптиране, описани в националните доклади и в друга съответна информация, с оглед осигуряване на информация, необходима за допълнителни дейности, които да се предприемат от Страните. Заедно с приемането на протокола, съответни допълнителни решения на Конференцията на Страните следва да засилят прилагането на разпоредбите по Рамката за адаптиране от Канкун и Работната програма от Найроби. 7. Способстване за реализация и сътрудничество 7.1. Мобилизиране на публично и частно финансиране в областта на климата За преобразуването на икономиките в нискоемисионни и издръжливи на изменение на климата икономики ще е необходимо да се постигнат широкомащабни изменения в инвестиционната практика. Протоколът следва да способства за инвестициите в програми и политики за ниски емисии и издръжливост спрямо измененията на климата. Всички държави следва да се ангажират в подобряване на своите условия, способстващи за привличането на благоприятни за климата инвестиции. В съответствие със Съобщението на Европейската комисия, озаглавено „Глобално партньорство за изкореняване на бедността и устойчиво развитие след 2015 г.“, всички ресурси следва ефективно да се използват за постигането на различни международно съгласувани цели за устойчиво развитие и в областта на климата. Държавите, които имат такива възможности, следва да мобилизират финансова подкрепа за отговарящите на условията Страни по протокола. Необходимо е да се разшири във времето базата на финансовата помощ, тъй като възможностите на Страните се променят. Всички Страни следва да осигурят яснота по въздействията върху климата на финансовите потоци, които не попадат в рамките на финансирането в областта на климата. Финансирането на действия в областта на климата следва да продължи да отразява ангажиментите на националните правителства, създаването на благоприятстваща предприемачеството среда и инвестиционните стратегии в периода след 2020 г. Количеството на финансирането, което е необходимо да бъде мобилизирано за действия в областта на климата, ще зависи също от амбициозността и качеството на предложените INDC, последващите инвестиционни планове и националните процеси на планиране на адаптация. На настоящия етап, тъй като все още не са напълно известни INDC и националните процеси на планиране на адаптация, е много рано да се предвидят мащабът и видът на финансирането в областта на климата в периода след 2020 г. Публичното финансиране в областта на климата ще продължи да играе важна роля в мобилизирането на ресурси след 2020 г. В протокола следва да бъде също отразено и важното значение на частното финансиране като ключов източник за увеличаване на финансирането в областта на климата. Освен това, в протокола следва да бъде изяснена ролята на Зеления фонд за климата (GCF) и на Глобалния екологичен фонд (GEF) за подпомагане на реализацията на съответните дейности. Следва да бъдат дадени уверения на най-бедните страни, както и на страните, които са най-уязвими от изменения на климата, че те ще продължат да получават приоритетна помощ. Това може да бъде най-добре постигнато ако финансовата рамка на протокола е в пълно съответствие с Процеса на финансиране за развитие (Financing for Development process) и с Програмата за развитие (Development agenda) за периода след 2015 г. С протокола следва да се насърчи формулирането и реализацията на солидни благоприятстващи условия за прехода към нискоемисионни и издръжливи на изменение на климата икономики, включително: амбициозни национални политики в областта на климата; ефективно управление, включително инвестиционни рамки, ценови стимули и финансови инструменти, благоприятстващи нискоемисионни и устойчиви на изменение на климата инвестиции; и предоставяне на информация как да се вземат мерки по отношение на изменението на климата. Централна роля в това ще играят отчитането на цената на емисиите (carbon pricing) и инвестиционните политики на публичните банки за развитие. Поставянето на централно място на свързаните с климата съображения във всички политики, стратегии за развитие и инвестиции е от съществено значение за да могат да се използват полезни взаимодействия между развитието, смекчаването на въздействието върху климата и финансирането за адаптиране. 7.2. Разширяване на дейностите за международно сътрудничество Дейностите в областта на климата могат значително да бъдат ускорени и разширени от споделянето на информация за опита при съставянето на политики и насърчаването на добра практика. В последните години ЕС прояви проактивност в двустранни и многостранни инициативи с такава цел, напр. посредством двустранен политически диалог за търговията с емисии; стартирането на инициативи за устойчиво развитие в енергийната област, допринасящи за развитието на нисковъглеродни икономики; или чрез насърчаване на разработването и практическата реализация на политики за адаптиране посредством Световния алианс за борба с изменението на климата, в който понастоящем участват 38 уязвими развиващи се страни и осем региона в Африка, Азия, Карибския басейн и Тихия океан. С протокола следва да се насърчи провеждането на по-системен обмен на опит в рамките на географските области и между тях, чрез който да се обедини техническа компетентност от различни участници, включително от специализирани организации, частния сектор, академични институции, областни и общински администрации. В протокола следва да се предвиди признаване на значими инициативи, които способстват за реализиране и за допълване на националните усилия за намаляване на емисиите и за адаптиране към отрицателните въздействия на изменението на климата. На Парижката конференция следва също да се вземе решение за продължаване в 2016 г. на работната програма за идентифициране на допълнителни действия за смекчаване на въздействията върху климата, в тясно сътрудничество със Зеления фонд за климата (GCF) и други финансови институции. Това ще е от особена важност ако се окаже, че сумарната степен на амбициозност на ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата е недостатъчна за постигане на намаленията на емисиите, необходими за реализация на целта за ограничаване на температурното повишение до 2 °C. 7.3. Подпомагане на разработването и внедряването на технологии в областта на климата Разработването и внедряването на технологии в областта на климата следва да играе съществена роля при изпълнението на целите във връзка с климата, както и за създаване на работна заетост и за устойчив икономически растеж. Съчетанието на финансиране на изследователска работа, мерки за пазарно проникване, образователни програми, финансиране и политики за налагане на цена на емисиите създава благоприятна среда за реализацията на широк спектър от технологии. Това включва технологии за издръжливост на екстремни климатични въздействия, за породени от климата ползи (climate services) и системи за управление на водите, както и за производство на енергия, промишлени процеси, транспорт, селско стопанство и намаляване на обезлесяването. Страните избират най-подходящите за себе си технологични варианти, често с помощта на оценки на технологичните потребности и на Центъра и мрежата за климатични технологии (CTCN). Реализацията на иновации, включително с необходимото увеличение на трансфера на технологии, зависи от доброволното сътрудничество с действащи лица от частния сектор за разработването, финансирането и внедряването на технологии. Важно е да се запазят съществуващите правила за интелектуална собственост. В протокола следва да бъде призната ролята, която вече се изпълнява от Изпълнителния комитет по технологиите (Technology Executive Committee) и от Центъра и мрежата за климатични технологии (CTCN), в комбинация с прилагането на реформиран процес за оценка на технологичните потребности. 7.4. Изграждане на капацитет Изграждането на капацитет следва да бъде съставен елемент на подкрепата за всички свързани с протокола дейности, включително планирането на адаптиране, задълженията за докладване, инвентаризациите на емисиите, трансфера на технологии и проектите за смекчаване на въздействието върху климата. Поради това за изграждането на капацитет следва да способстват институциите, отговарящи за помощните дейности в тези области, и то трябва да бъде съобразено с нуждите на съответната държава. Би могло да бъдат засилени съществуващите в Конвенцията разпоредби, при все че подходящото място за обсъждане на този въпрос ще е Дърбанският форум по изграждане на капацитет. ЕС активно включва изграждането на капацитет в своята помощ за развиващите се страни за дейности в областта на климата, включително във връзка с ангажиментите за смекчаване на въздействието върху климата. На Парижката конференция следва да бъде постигнато съгласие да бъдат подпомагани държавите, нуждаещи се от помощ за съставяне на инвентаризации на емисиите, на системи за мониторинг, докладване и верификация, както и за разработване на стратегии за нискоемисионно и издръжливо на климата развитие, посредством подходящи насърчителни структури. 8. Мобилизиране на други политики на ЕС В предстоящите месеци ЕС ще активизира своята климатична дипломация в процеса на подготовка на Парижката конференция. Външните министри на ЕС приеха план за действие в областта на дипломацията за климата, разработен съвместно от Европейската служба за външна дейност и Комисията. Той включва следните действия: повдигането на въпроса за изменението на климата като стратегически приоритет при политическите диалози, включително срещите на страните от Г-7 и Г-20, както и в Общото събрание на ООН; подпомагане чрез политиката на ЕС за сътрудничеството за развитие на нискоемисионното и издръжливо по отношение на климата и бедствията развитие; и свързване на изменението на климата с неговите потенциални дългосрочни последици, включително и с предизвикателства в областта на сигурността. Също така, и други политики на ЕС могат активно да подпомагат целите на ЕС в процеса на международните преговори и прилагането на протокола в партньорските страни. Те могат да послужат за подпомагане на партньорските страни в подготвителната фаза на протокола, както и по-късно при неговото прилагане. Такива политики са: Политиката за икономическо сътрудничество и сътрудничество за развитие. ЕС и неговите държави членки са вече сред водещите донори на официална помощ за развитие и на финансиране в областта на климата за развиващите се страни. През 2013 г. ЕС е предоставила над 9,5 млрд. евро финансиране в областта на климата. ЕС следва да продължи да поставя целите по климата на видно място в своята политика за икономическо сътрудничество и сътрудничество за развитие. За тази цел вече е прието решение, че 20 % от предоставяната от ЕС помощ за развитие през периода 2014—20 г. ще бъде във връзка с климата, което съответства на сума от 14 млрд. евро. Държавите членки също следва да определят ясни цели за включване на финансиране в областта на климата. Също така, ЕС и неговите държави членки следва да засилят координацията на глобалното финансиране в областта на климата, с оглед да увеличат въздействието и да подобрят ефективността на постиганите резултати. Политиката за научни изследвания, технологично развитие и иновации. ЕС ще използва по-добре възможностите, породени от факта, че неговата рамкова програма за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“ е изцяло отворена за участието на трети страни и предоставя финансова помощ за слабо развитите страни. ЕС ще осигури по-голяма осведоменост за своя ангажимент да инвестира по тази програма поне 28 млрд. евро за дейности, свързани с климата. Съответна пропорционална част от тези средства ще даде възможност за широко международно сътрудничество, което да осигури достъп на климатичните технологии до пазара, да послужи за обучение на научни работници и предприемачи и да допринесе за реализиране на целите на климатичната дипломация. Търговска политика. В своите двустранни търговски споразумения ЕС и неговите партньори по споразуменията за свободна търговия се ангажират да насърчават постигането на целите в областта на климата и да прилагат РКООНИК, включително чрез редовно провеждане на структурирани диалози и сътрудничество по климатичните и търговски въпроси. В рамките на специалния насърчителен режим GSP+ към Общата схема за тарифни преференции, ЕС дава възможност за по-голям пазарен достъп на тези развиващи се страни, които са ратифицирали и ефективно прилагат международните конвенции, включително и в областта на климата. В рамките на Световната търговска организация ЕС работи със своите търговски партньори за сключването преди края на 2015 г. на значимо международно споразумение за либерализация на търговията на стоки и услуги от значение за околната среда, с оглед да се увеличи разпространението и пазарното проникване на благоприятни за климата технологии. Политика в областта на околната среда. Изпълнението на ангажиментите на ЕС по Глобалния стратегически план за биоразнообразие, поети със Стратегията за биоразнообразие на ЕС, ще има критично значение за овладяване на изменението на климата, като в същото време ще създава социални, икономически и културни съпътстващи ползи. Ограничаване на рисковете от бедствия. Сътрудничеството на ЕС в областта на управлението на риска от бедствия[4], което включва разработване на национални оценки на риска, разглеждащи също и климатичните въздействия, както и на подобрени способности за управление на риска, допринася за засилване на адаптирането към измененията на климата. 9. Следващи стъпки Необходимо е ЕС да извърши следното: да подаде своя INDC до края на първото тримесечие на 2015 г.; да насърчи държавите с големи икономики да поемат водеща роля чрез навременно подаване на амбициозни INDC, по-специално чрез контакти в рамките на Форума на големите икономики, Г-20 и Г-7; да насърчава и подкрепя, както е уместно, подготвянето на INDC от колкото е възможно повече Страни по Конвенцията; да превърне популяризирането на амбициозните глобални действия в областта на климата в централен приоритетен въпрос на своите дипломатически отношения и диалог с партньорските страни; да насърчава, в рамките на РКООНИК и при други многостранни и двустранни дискусии, приемането на протокол, който да е амбициозен, прозрачен и динамичен, в съответствие с посоченото по-горе; да демонстрира и осигурява стабилност и предсказуемост на финансовата помощ, предоставяна колективно от ЕС на неговите международни партньори за целите на нискоемисионно и издръжливо по отношение на климата развитие; да оказва натиск за бърза либерализация на търговията със стоки, имащи значение за околната среда, преди края на 2015 г.; да осигурява съответствие на действията в областта на климата с преговорите в рамките на ООН за Целите за устойчиво развитие и Финансирането на устойчивото развитие в периода след 2015 г., както и на Рамката за намаляване на риска от бедствия в периода след 2015 г.; и да осигури ратифициране на втория период на поети ангажименти по Протокола от Киото преди края на 2015 г. от ЕС и неговите държави членки, както и от достатъчно на брой Страни по протокола, за да може той да влезе в сила. Комисията ще организира международна конференция, която да способства за подобряване на взаимното разбирателство по отношение на амплитудата на планираните национално определени приноси (INDC) и адекватността на тяхната сумарна амбициозност, както и за улесняване на открития обмен на мнения преди Парижката конференция. Тази конференция ще има за цел да събере представители на партньорските страни, ключови експерти от академични институции, мозъчни тръстове и международни организации и ще се проведе през ноември 2015 г. До средата на 2015 г. Комисията ще започне да представя пред Европейския парламент и Съвета законодателни предложения за изпълнението на Рамката в областта на енергетиката и климата за периода до 2030 г. Комисията ще продължи да поставя целите по климата на видно място в своята политика за икономическо сътрудничество и сътрудничество за развитие; да поема инициативи за по-тясно сътрудничество с държавите членки за осигуряването на финансиране на благоприятстващо климата развитие; и да оползотворява по-добре отворения характер на своите програми за научни изследвания и иновации за целите за подпомагане на нейните международни партньори и за оказване на помощ при подготовката им за изпълнение на ангажиментите по новия протокол. Комисията приканва Европейския парламент и Съвета да утвърдят предложения подход във възможно най-скоро време. Таблица 1: Предлагания от ЕС планиран национално определен принос Ангажиментът Вид || Абсолютно намаление спрямо емисиите от базовата година. Обхванати отрасли || Всички икономически отрасли. Обхванати газове || Всички парникови газове, които не се контролират с Монреалския протокол: Въглероден диоксид (CO2) · Метан (CH4) · Диазотен оксид (N2O) · Флуоровъглеводороди (HFCs) · Перфлуоровъглероди (PFCs) · Серен хексафлуорид (SF6) · Азотен трифлуорид (NF3) Базова година || 1990 г. Период || 2021—2030 г. включително. Степен на намаление || Постигане на поне 40 % намаление на вътрешните емисии на ЕС през 2030 г. Процент на обхванатите емисии || 100 %. Включване на емисиите от селското стопанство, горското стопанство и другите видове земеползване. || Да. Нетен принос на международните пазарни механизми. || Без да се отчита принос от международни кредити за намалени емисии. Процес на планиране || Европейския съвет от 23 и 24 октомври 2014 г., който одобри Рамката за политиките в областта на климата и енергетиката в периода до 2030 г. (EUCO 169/14). Предстои Европейската комисия да подготви законодателни предложения за прилагане на Рамката за периода до 2030 г. (Работна програма на Комисията за 2015 г.), включително в областта на земеползването, промените в земеползването и горското стопанство. Справедливост и амбициозност || Настоящият ангажимент е в съответствие с политиките на ЕС за постигане на преход към нискоемисионна икономика и създава голяма вероятност за постигане на целта за ограничаване на температурното увеличение до 2°C. Той насочва ЕС по разходоефективен път към постигане в дългосрочен план на 80 % намаление на емисиите, в съответствие с оценката на IPCC за намаленията на емисиите, които е необходимо да бъдат постигнати от групата на развитите страни, за да могат до 2050 г. те да намалят емисиите си с 80—95 % в сравнение с равнищата от 1990 г. ЕС вече е преминал през върховия период на своите емисии. Съгласно базата данни EDGAR, върховите емисии на 28-те държави членки на ЕС са били през 1979 г. и са възлизали на 6,4 млрд. тона CO2-екв. годишно. Ключови условни приемания Използвана измерителна система || 100-годишен потенциал за глобално затопляне, в съответствие с IPCC's 4th Assessment Report (Четвъртия оценителен доклад на Междуправителствения комитет по изменението на климата). Методики за оценяване на емисиите || IPCC Guidelines 2006 (Указания на Междуправителствения комитет по изменението на климата) Подход за отчитане за селското стопанство, горското стопанство и другите видове земеползване || Всеобхватна рамка за отчитане, с подход на база дейност или на база земя, за емисиите и поглъщанията от земеползването, промените в земеползването и горското стопанство, въз основа на: (i) правилата, приети съгласно Решение 2 на Седмата среща на Страните (2/CMP.7), приложимите решения на Конференции на страните (COP decisions) и вътрешното законодателство на ЕС (Решение 529/2013/EС); и (ii) настоящото равнище на екологичен интегритет. Обхванати отрасли Категории сектори/източници || · Енергетика o Изгаряне на горива § Енергийна промишленост § Преработвателна промишленост и строителство § Транспорт § Други сектори § Други o Случайни емисии от горива § От твърди горива § От нефт и природен газ, както и други емисии от енергопроизводството o Пренос и съхранение на СО2 · Промишлени процеси и използване на продукти o Производство на продукти от нерудни минерални суровини o Химическа промишленост o Металургия o Използване на неенергийни продукти от горива и разтворители o Електронна промишленост o Използване на продукти като заместители на озоноразрушаващи вещества o Производство и използване на други продукти o Други · Селско стопанство o Ентерична ферментация o Стопанисване на естествени торове o Отглеждане на ориз o Земеделски почви o Предписано изгаряне на савани o Изгаряне на селскостопански остатъци o Внасяне на варовик в почвите o Използване на карбамид o Други въглеродсъдържащи торове o Други · Отпадъци o Депониране на твърди отпадъци. o Биологично третиране на твърди отпадъци o Инсинерация и открито изгаряне на отпадъци o Пречистване и заустване на отпадъчни води o Други · Земеползване, промени в земеползването и горско стопанство, съгласно посоченото в Решение 529/2013/ЕС o Залесяване, възстановяване на гори o Обезлесяване o Управление на горите o Управление на обработваеми земи o Управление на пасища o Или еквивалентни отчитания на база земеползване, с прилагане на категориите за докладване на РКООНИК o Други категории/дейности, избрани от ЕС и неговите държави членки в качеството им на страни по Протокола от Киото и неговото Изменение от Доха. [1] United Nations Environment Programme - "The emissions gap report 2014. A UNEP synthesis report" (Програма на ООН за околната среда, доклад „Недостигът на намаление на емисии в 2014 г. Обобщен доклад на UNEP“) [2] Това е еквивалентно на дългосрочната цел на ЕС (посочена отново от Съвета по околната среда в неговите заключения от 28 октомври 2014 г.) за намаляване до 2050 г. на емисиите наполовина в сравнение с равнищата от 1990 г. [3] COM(2011) 112 окончателен: Пътна карта за постигане до 2050 г. на конкурентоспособна икономика с ниска въглеродна интензивност [4] Член 5 и член 6 от Решение 1313/2013 на Европейския парламент и на Съвета относно Механизъм за гражданска защита на Съюза. Приложение: Справочна информация за емисионните профили на ЕС и на страните с най-големи емисии в света ЕС намалява емисиите си на парникови газове и същевременно има икономически растеж: Източници: Европейската агенция за околната среда, ГД „Икономически и финансови въпроси“ (база данни AMECO), Евростат