[pic] | ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ |

Брюксел, 10.3.2011

COM(2011) 114 окончателен

ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ

Доклад за 2011 г. за пречките пред търговията и инвестициите Сътрудничество със стратегическите партньори на ЕС за постигането на по-добър достъп до пазара: приоритети за действие с оглед премахването на пречките пред търговията

SEC(2011) 298 окончателeн

ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪВЕТ

Доклад за 2011 г. за пречките пред търговията и инвестициите Сътрудничество със стратегическите партньори на ЕС за постигането на по-добър достъп до пазара: приоритети за действие с оглед премахването на за пречките пред търговията

ВЪВЕДЕНИЕ

ЕС е най-големият пазар и първата дестинация на преки чуждестранни инвестиции в света, поради което осигуряването на глобална система за търговия, която е отворена и функционира в условията на честна и лоялна конкуренция, е в неотменен негов интерес. Този интерес ще се засилва в бъдеще, тъй като през 2015 г. се очаква 90 % от световния растеж да бъде генериран извън Европа. Европейската икономика трябва да се възползва от по-високите темпове на растеж, главно в Азия.

Ключово послание на новата търговска стратегия на ЕС[1] е, че, успоредно с преговорите по съставянето на план за действие, обновената търговска политика на Съюза трябва да възприеме по-енергичен подход в защита на европейските предприятия, за да гарантира, от една страна, че те не са лишавани от легитимни възможности за пазарен достъп, а от друга — че правата им се упражняват адекватно, така че да са осигурени равнопоставени условия на конкуренция. Комисията ще следва неотклонно и непоколебимо този план. Тя възнамерява и да продължи твърдо да се противопоставя на протекционизма. В съответствие със собствената си убеденост в изгодата от отворения характер на пазарите, независимо дали става въпрос за вътрешния пазар или за външните пазари, ЕС трябва да накара партньорите си да положат равни усилия в тази насока в дух на реципрочност и взаимна полза[2].

Основна цел на търговската политика на ЕС е да подпомага европейския бизнес в стремежа му за достъп до пазарите в третите държави. Усилията обаче трябва да бъдат удвоени. Добре е известно, че основното предизвикателство пред търговската политика не е свързано толкова с намаляването на стоковите митнически тарифи, а с преодоляването на нормативните пречки за постигането на по-широк пазарен достъп за услугите и инвестициите, по-стриктно упражняване и съблюдаване на правата на интелектуална собственост (ПИС), както и премахване на необоснованите препятствия пред устойчивото предлагане на суровини. В по-общ план е необходима търговия, която да спомага за устойчивото развитие, което означава отчитане на социалното измерение на пречките пред търговията. Според проведените проучвания, успешното завършване на програмата за двустранни и многостранни преговори би могло да даде тласък на брутния вътрешен продукт (БВП) на ЕС в размер на повече от половин процент[3]. Тази цифра би могла да бъде дори удвоена, ако ЕС успее да осъществи с основните си търговски партньори САЩ и Китай реален напредък по въпросите във връзка с нетарифните бариери (НТБ) и нормативните пречки[4]. Търговската политика може и трябва съществено да подпомага растежа и заетостта.

В тази връзка Стратегията за пазарен достъп[5] представлява ключов елемент от действията на ЕС за осигуряване на прилагането на търговските споразумения с цел те да водят до реална търговска изгода. Особено се набляга на изпреварващите действия чрез прибягването в частност до механизмите за ранно предупреждение, предвидени в споразуменията на Световната търговска организация (СТО) за техническите пречки ред търговията и санитарните и фитосанитарните мерки. Комисията е решена да продължи да усъвършенства новия си начин на сътрудничество с държавите-членки и бизнеса в опит да се преодолеят пречките на пазарите на третите държави, поставяйки, включително и на най-високо равнище, този въпрос в центъра на отношенията им с ЕС. Комисията смята, че въпросите във връзка с пазарния достъп следва да заемат съществен дял в провеждания в рамките на Европейския съвет дебат за задълбочаване на стратегическите икономически партньорства посредством залагането на приоритети, рационализирането на различните инструменти и по-ефективното координиране на посланията на ЕС с оглед по-голяма защита на неговите интереси. Моментът е подходящ и за обмисляне на приоритетите, тъй като Европейската служба за външна дейност започва да функционира.

Както бе първоначално заявено в стратегията „Европа 2020“[6], първият годишен доклад до Европейския съвет за пречките пред търговията на пазарите на третите държави е вече налице. Той предоставя възможност за съсредоточаване на вниманието върху необходимите общи усилия за преодоляването на възпрепятстващите пазарния достъп пречки. Тези усилия включват мерки, надхвърлящи границите на ЕС, както и провеждането на определена промишлена политика[7]. Действително, сред основните търговски партньори на ЕС се наблюдава повишен интерес към промишлената политика. Тя понякога включва практики като поддържането на т.нар. „национални шампиони“, което би могло да накърни интересите на ЕС.

В настоящия доклад са анализирани пречките на пазарите на някои стратегически партньори, за които се смята, че имат огромно икономическо и/или системно въздействие върху европейския бизнес. Разгледани са и пречки като експортните ограничения, които в тесен смисъл не са пречки, възпрепятстващи пазарния достъп, но чийто отрицателен ефект върху европейските предприятия — и особено върху производителите в началото на веригата, които включват суровините в изнасяните крайни продукти, — е не по-малко съществен. Докладът ще спомогне за съсредоточаването на обсъжданията в рамките на Европейския съвет върху общите приоритети във връзка с пазарния достъп, реализирането на максималния потенциал на единната сила на ЕС, както и извличането на пряка полза за растежа и заетостта в Съюза.

СЪЩЕСТВЕНИ ПРЕЧКИ ПРИ ОТНОШЕНИЯТА НА ЕС СЪС СТРАТЕГИЧЕСКИТЕ ПАРТНЬОРИ

В доклада се обръща внимание на пречките на пазарите на някои стратегически партньори като Китай, Индия, Япония, Бразилия/Аржентина (групирането е в резултат на образуването на Меркосур), Русия и САЩ, които имат огромно икономическо и/или системно въздействие върху европейския бизнес През 2009 г. търговията с тези партньори е представлявала 45 % от търговията на ЕС със стоки и търговски услуги (при дял на САЩ 19 %, а на Китай — 10 %) и 41 % от преките чуждестранни инвестиции (ПЧИ) на Съюза[8] (делът само на САЩ е 35 %). Понастоящем ЕС провежда двустранни отношения в рамките на СТО само с двама от общо шест стратегически партньори, което прави необходимостта от засилен общ подход спрямо тези държави още по-належаща.

Разбира се, насочването на вниманието в настоящия доклад към тези стратегически партньори не означава, че Комисията подценява значението на пречките на останалите важни — често новоразвиващи се — пазари (на държавите от Асоциацията на югоизточните азиатски нации, от Съвета за сътрудничество в залива, от групата на Южните или Източните съседи, както и на държави като Мексико или Южна Африка, които също са стратегически партньори). Приложеният към настоящия доклад работен документ внася допълнителни подробности по извършената работа и планираните действия за преодоляване на пречките, установени в по-широк контекст, а именно — на 32 приоритетни експортни пазара.

Изборът на специфичните пречки се основава на неотдавна проведените съвместни оценки на ситуацията в седемте обхванати държави — проучване на основните пречки, проведено през 2009—2010 г. по искане на Съвета[9] и довело до открояването на 205 приоритетни пречки на 32 пазара, както и непрекъснато наблюдение на въведените в резултат на последната икономическа и финансова криза протекционистични механизми[10].

Китай

Китай е вторият по обем на търговията партньор на ЕС, а Съюзът е от своя страна негов първи търговски партньор. Страната е не само източник на потребителски стоки на ниски цени, а и на ключови входящи ресурси за преработвателната промишленост на ЕС. Независимо от значимия двустранен търговски дефицит, Китай е най-бързо растящият пазар за европейския износ на стоки и услуги и съществено направление за инвестициите. Въпреки кризата, през 2009 г. ЕС е изнесъл за Китай стоки на стойност 82 млрд. EUR, което е с 4 % повече в сравнение с 2008 г., а към края на октомври 2010 г. износът е отчел нарастване с 38 % на годишна основа. Общата стойност на износа през първите 11 месеца на 2010 г. в сравнение с първите 11 месеца на 2005 г. е нараснала над два пъти (121 %). Въпреки това равнището на износа на ЕС не отразява неговия потенциал: за да могат европейските износители и инвеститори да допринесат за феноменалния растеж на Китай и да бъдат пълноценни участници в него е необходимо достъпът до китайския пазар да бъде подобрен.

Десет години след присъединяването си към СТО, на Китай все още му предстои да подобри прилагането на ключовите принципи на организацията като недискриминация, прозрачност и национален режим. В стандартизацията и техническото регулиране, както и при услугите, инвестициите и обществените поръчки, са налице немалки пречки, възпрепятстващи пазарния достъп. Недостатъчното прилагане на ПИС и сложните процедури за сертифициране също продължават да са източник на сериозни тревоги. Съществува основно опасение, което все повече нараства, че Китай е въвел мерки за интервениране в промишлената политика с оглед заместване на вноса, насилствен технологичен трансфер и предоставяне на местните производители на преференциален достъп до суровините. Към тях спадат и различни форми на субсидиране на промишлеността като преференциални банкови кредити, предоставяне на земя, преференциални цени за входящите суровини (енергия) и експортни кредити.

Най-съществените пречки за предприятията от ЕС са:

1) По отношение на суровините понастоящем Китай систематично прибягва до ограничаващи пазарния достъп мерки като експортни мита и квоти. През 2009 г. ефектът на тези ограничения върху вноса в ЕС на суровини от Китай е бил на стойност 1,2 млрд. EUR, което представлява 6 % от общия суровинен внос на ЕС. Промишлените суровини са съставлявали 59 % от този засегнат от китайските мерки внос. Посочените търговски пречки са особено проблематични в случай на отсъствие на друг източник на снабдяване в глобален план или на удобен суровинен заместител. Ясна илюстрация на проблема е скорошният проблем с търговията с редкоземни елементи . През 2009 г. съществуващите в Китай бариери по отношение на редкоземните елементи са засегнали 62 % от общия внос на такива елементи в ЕС[11]. Намаляването на китайските експортни квоти за редкоземни елементи доведе до оскъдно предлагане на пазара и рязко покачване на цените, което от своя страна се отрази съществено върху производствените разходи за приложенията, използващи тези елементи. Цените на редкоземните елементи се увеличиха до 500 пъти, като в резултат на последното намаляване на експортните квоти се очаква да нараснат още. Редкоземните елементи се използват в ЕС във все повече промишлени приложения надолу по веригата, сред които са каталитични преобразуватели за автомобили; печатни платки, оптични нишки и полупроводници (в сектора на ИКТ); лампи с луминофор; силни постоянни магнити (използвани например в електромобилите и вятърните турбини); високотехнологични стъкла и керамики. В тази връзка е очевидно, че залогът за настоящото и особено за бъдещото развитие на европейската икономика е висок.

2) Основна тревога по отношение на обществените поръчки и интелектуалната собственост буди политиката за насърчаване на местните иновации , чиято цел е да подкрепя китайските предприятия да се придвижат нагоре по веригата на създаване на стойност. Това е сериозен проблем за европейските дружества, които желаят да изнасят от ЕС в Китай или вече развиват дейност в страната. В миналото изискването на посочената политика към чуждестранните предприятия да регистрират ПИС в Китай съществено затрудни достъпа до китайските обществени поръчки в редица иновативни сектори, като се започне от чистите технологии и се стигне до телекомуникациите. В проектоправилата от заявителите се изисква и оповестяването на търговски чувствителна информация във връзка с иновациите и ПИС.

При последния икономически и търговски диалог на високо равнище обаче китайското правителство увери, че няма да дискриминира стоките и услугите въз основа на мястото, където е регистриран патентът, нито ще приема или поддържа в сила мерки, насочени към по-благоприятно третиране при процедурите за възлагане на обществени поръчки на определен произход на разработения интелектуален продукт или на собствеността върху него. Комисията приветства това изявление, но ще следи отблизо въвеждането на мерките, включително на равнище провинция, за да установи дали са налице равнопоставени условия на конкуренция между националните предприятия, предприятията с чуждо капиталово участие, установени в Китай, и чуждестранните предприятия.

В общ план рамката на китайските обществени поръчки продължава да бъде непълна и непрозрачна. За осигуряването на спазване на международните стандарти, както и на предсказуема среда за оферентите, са необходими задълбочени реформи. Средство за постигането на тези цели е приобщаването на Китай към СОП.

В по-широкия контекст на ПИС достъпът на чуждестранните дружества до китайската система за зачитане на ПИС е труден, особено за тези, които развиват дейност в творчески и иновативни сектори. Към тях се прилагат по-стриктни изисквания, което ги поставя в неизгодна позиция. Сложни и скъпоструващи са в частност изискванията за легализация и нотариална заверка на адвокатската правоспособност и доказателствата от чужбина, което не позволява на чуждестранните стопански субекти да се ползват от ефективна защита на правата си пред съдилищата и администрацията. Освен това е трудно да се получат на практика временни възбрани, а и присъдените обезщетения са често твърде малки.

3) Китай засилва въвеждането на изисквания за съблюдаване на специфичните китайски стандарти и сложните процедури за тестване и за сертифициране на третите страни . Тези практики често противоречат на международните стандарти и практики, поставяйки чуждестранните предприятия в неизгодно положение. Красноречив пример е секторът на информационните и комуникационните технологии (ИКТ), където общата усложненост и липсата на прозрачност на китайските нормативни практики и тези за оценка на съответствието замъгляват деловата среда и сериозно възпрепятстват пазарния достъп на чуждестранните предприятия и на тези с чуждо капиталово участие.

4) При инвестициите настоящите потоци свидетелстват за значителен неизползван потенциал. Инвестираните от страна на европейските предприятия 5 млрд. EUR през 2009 г. представляват по-малко от 3 % от общите изходящи инвестиции. В момента деловият климат в Китай страда от липсата на прозрачност и предказуемост. Освен това правилата по-специално в сектора на електроенергията (квалификационни изисквания, ограничен достъп до концесионни проекти и изисквания за сглобяване) ограничават достъпа на енергийните предприятия от ЕС до пазара в страната, като това се отнася особено за сектора на възобновяемите енергии.

Също така, както става ясно от т.нар. „инвестиционен каталог“, редица значими сектори или остават затворени за чуждестранните инвестиции в Китай, или достъпът до тях е ограничен от изисквания за съвместни предприятия, ограничения върху собствения капитал, броя на установявания и т.н. Чрез комбинираното въздействие на различните мерки Китай използва инвестиционния си режим като средство за на стимулиране на икономическия си растеж, в частност като облагодетелства местните предприятия посредством трансфер на технологии и знания и умения. Това е сериозен проблем за европейските дружества, които желаят да инвестират в Китай. Предстоящото преразглеждане на инвестиционния каталог е добра възможност за излъчване на ясно послание до китайските власти за необходимостта от действително отворен и недискриминационен инвестиционен климат в страната.

Индия

Индия е както важен търговски партньор на ЕС, така и нарастваща икономическа сила. С годишен ръст между 8 % и 10 % тя е сред най-бързо развиващите се икономики в света. За периода 1990—2005 доходът на глава от населението се е увеличил над два пъти. Успоредно с това, едва за четири години (между 2003 г. и 2009 г.) търговията между ЕС и Индия е нараснала с 31 %, надхвърляйки през 2009 г. 53 млрд. EUR, а инвестициите на ЕС в страната са се увеличили над четири пъти, достигайки през 2009 г. 3,1 млрд. EUR.

Индийският търговски режим и правна среда остават обаче сравнително рестриктивни[12]. Освен високите тарифни бариери Индия налага и редица нетарифни бариери под формата на количествени ограничения, лицензиране на вноса, сложно задължително тестване (на автомобилните гуми например) и сертифициране на широка гама продукти, както и сложни и тромави митнически формалности. По отношение на интелектуалната собственост бе отчетен известен напредък при инфраструктурата за зачитане на ПИС, въпреки че все още съществува значителна недоверчивост към мерките, които Индия предприема за борба с подправянето и пиратството. Освен това индийската нормативна уредба в областта на обществените поръчки е все още непълна, като за осигуряването на спазване на международните стандарти и създаването на предсказуема среда за оферентите са необходими задълбочени реформи.

В резултат на това понастоящем търговията между ЕС и Индия далеч не отразява пълния си потенциал. Широкообхватното и амбициозно споразумение за свободна търговия с Индия, което е в процес на договаряне, би могло да се нареди сред най-важните, сключвани в тази област от ЕС. Търговско споразумение от този мащаб би могло да генерира съществена полза и за двете икономики, която според консервативните очаквания се изчислява в рамките на 9 — 19 млрд. EUR.

Източник на горчиви чувства при търговските взаимоотношения с Индия са следните пречки, които трябва да бъдат премахнати:

1) Бяха предложени сложни лицензионни изисквания във връзка с новите разпоредби за сигурност, които, ако бъдат стриктно приложени, ще засегнат достъпа на европейските телекомуникационни дружества до възлагането на търговски телекомуникационни поръчки. В разпоредбите се съдържат изисквания за предварително разрешаване на достъп и трансфер на технологии, както и задължението за замяна на чуждестранните инженери с индийски. Подобни изисквания нямат аналог в международната практика и биха могли да навредят на инвестициите в Индия. През 2009 г. изнесеното от ЕС за Индия телекомуникационно оборудване бе на стойност 1 млрд. EUR.

2) Друга невралгична област са наскоро въведените от Индия мерки за ограничаване износа на памук . Между 2004 г. и 2009 г. вносът на ЕС на памук е нараснал със 17 %. Експортните ограничения в Индия обхващат няколко изделия от памук[13]. Въпреки че общият внос в ЕС на тези продукти е намалял с 48 % през петгодишния периoд, наскоро приетите мерки за тях са от значение, тъй като през 2009 г. те са съставлявали 23 % от него. Освен това, в качеството си на втори производител (20 % от общото производство) и единствен нетен износител на памук в света, Индия съществено влияе върху световното предлагане на памук и съответно — върху цените, като политиката ѝ допълнително завихря световната възходяща ценова спирала, в резултат на което европейската промишленост е изправена пред високи цени и недостиг на предлагане, тъй като Индия е основният източник на ЕС за внос на изделия от памук.

3) Освен това инвестиционната политика на Индия продължава да ограничава чуждестранните инвестиции. Редица важни икономически сектори като търговията на дребно с наличието на множество търговски марки остава затворена за чуждестранните инвестиции, а за контролирането на потоците чужд капитал и максимизирането на ползата за местните предприятия чрез трансфер на технологии и знания и умения бяха приети множество мерки.

4) В заключение може да се спомене, че санитарните и фитосанитарните изисквания пред вноса , които без научна обосновка са по-стриктни от международните стандарти, възпрепятстват износа на ЕС в различни области и главно на пилешко и свинско месо, плодове, зеленчуци и дървен материал.

Япония

Япония е високо развита икономика и сред основните търговци и инвеститори в света, поради което тя вече е важен търговски партньор на ЕС, въпреки че все още крие значителни потенциални търговски възможности. Страната е седмият по големина експортен пазар за ЕС с дял от почти 4 % от износа му на стоки и услуги през 2009 г. Между 2005 г. и 2009 г. обаче износът на ЕС на продукти за Япония е намалявал годишно средно с близо 6 %. Фактът, че японският износ е със запазено високо равнище на излишък донякъде се дължи на продължаващите проблеми на чуждестранните предприятия с достъпа до японския пазар.

Въпреки че тарифите в Япония обикновено са ниски, нормативните пречки пред търговията със стоки и услуги, както и бариерите пред инвестициите и обществените поръчки, остават високи, поради което японският пазар често се възприема от предприятията на ЕС като по-труднодостъпен в сравнение с други пазари[14]. През 2010 година обаче, при обсъжданията в т.нар. Група на високо равнище, създадена от срещата на върха между ЕС и Япония през април 2010 г., бе потвърден ангажиментът за изграждане на по-тесни икономически връзки между ЕС и Япония. ЕС ясно посочи, че най-важното самостоятелно условие за постигането на по-тясна икономическа интеграция между Съюза и Япония е способността на страната да докаже, че нормативните пречки могат да бъдат премахнати.

В тази връзка следните съществени пречки са добър лакмус за волята на Япония да подобри пазарния достъп в услуга на взаимния интерес.

1) Един първи пример са огромните пречки, които пазарът на обшествени поръчки поставя пред предприятията на ЕС, въпреки че Япония е страна по Споразумението за обществените поръчки (СОП) на СТО. Япония се ангажира да отвори за партньорите си по СОП (и следователно — за предприятията от ЕС) пазар на обществени поръчки на стойност 22 млрд. EUR. През 2007 г. това представляваше едва 4 % от целия японски пазар на обществени поръчки и 0,5 % от нейния БВП. За разлика от това японските дружества имаха достъп до пазар на обществени поръчки на стойност 312 млрд. EUR (или 2,5 % от БВП на ЕС). Сред причините за проблема са ограничения за достъп до обществените поръчки, възлагани от предприятията за железопътен и градски транспорт, прекомерни прагове за обществени договори за строителство, както и липсата на достатъчно голям обхват от страна на местните възлагащи органи.

2) Въвеждането на нови медицински устройства на японския пазар също е затруднено, тъй като в нормативната рамка на Япония не е предвидена достатъчна степен на признаване на международните стандарти, а са налице и тромави процедури за одобрение, в резултат на което едва половината от използваните в ЕС и САЩ медицински устройства са налице в Япония.

3) Европейските застрахователни дружества многократно изявяваха дълбоката си загриженост по отношение на сектора на финансовите услуги , посочвайки преференциалното третиране на японските пощи от страна на регулаторния орган на страната. Новото законодателство, изготвено от японското правителство, вместо да създаде равнопоставени условия на конкуренция между частните японски дружества и чуждестранните, ще увеличи дискриминацията срещу вторите.

Меркосур: Бразилия и Аржентина

Бразилия е 10-ият търговски партньор на ЕС (по данни от 2009 г.). Износът на стоки и услуги за ЕС надхвърля 21 млрд. EUR, като от своя страна ЕС е най-големият търговски партньор на страната с дял от близо една четвърт в общата му търговия. Бразилия е и най-големият самостоятелен износител на селскостопански продукти за ЕС с дял от една осма в общия селскостопански внос на Съюза. ЕС е най-големият чуждестранен инвеститор в Бразилия. Въпреки това бразилският пазар е относително строго защитен — средната митническа тарифа е 12 %, а съществуват и съществени нетарифни пречки, възпрепятстващи дейността на търговсците и инвеститорите.

Аржентина също е важен търговски партньор на ЕС, като от своя страна ЕС е най-големият чуждестранен инвеститор в страната с дял от близо една четвърт от ПЧИ. Както се посочва в редица мониторингови доклади на международните организации и Комисията[15], действията на аржентинската търговска политика по време на икономическата криза бяха особено проблематични, като от 2008 г. насам бяха въведени значителен брой нови протекционистични мерки.

Като част от Меркосур Бразилия и Аржентина понастоящем договарят с ЕС споразумение за асоцииране, в което ще се съдържа споразумение за свободна търговия.

В тази вртзка основните търговски пречки, които трябва да бъдат преодолени с оглед улесняването и при двете държави на пазарния достъп, са:

1) В Бразилия ограниченията пред лоялния достъп на чуждестранните дружества до разрастващия се пазар на обществени поръчки се увеличават: с наскоро приет закон се въведе 25 %-ен преференциален марж за местните продукти и услуги ; също така за стоките и услугите, смятани за стратегически за страната, доставчиците могат да бъдат само национални. Това вече се отрази неблагоприятно на европейските доставчици на ИКТ. Поради размера (през 2007 г. е оценяван на около 133 млрд. EUR) и огромния потенциал на бразилския пазар на обществени поръчки тази бариера е от съществено значение, още повече, че логиката зад мярката изглежда се вписва в по-широкообхватна промишлена политика.

2) Както в Бразилия, така и в Аржентина , съществуват ограничения пред морския транспорт , които непосредствено засягат предприятията на ЕС. Споразуменията между Бразилия и Аржентина за споделяне на превоза на товари ограничават възможностите за спедиторските дружества от ЕС да развиват международна търговска дейност между двете държави. Размерът и нарастването както на вътрешните за Меркосур търговски потоци, така и на тези между Меркосур и ЕС, а също така и вероятното им увеличаване в резултат на евентуално споразумение за свободна търговия между Меркосур и ЕС, придават особено значение на този въпрос за дружествата от ЕС.

3) Бразилия и Аржентина възпрепятстват търговията и посредством различни мерки за ограничаване на износа на суровини . Обхванатите са както селскостопанските продукти , така и необработените животински кожи, включително тези в мокро състояние (т.нар. „wet-blue“). При селскостопанските продукти за някои от тях като соевите зърна експортните такси, които Аржентина налага, достигат 35 %. Съчетани с тежки износни процедури като „експортни регистри“ например за говеждото месо и зърнените храни, тези мерки имат съществено неблагоприятно въздействие върху европейските производители надолу по веригата и в крайна сметка рефлектират върху потребителите. Особен случай представляват необработените животински кожи (включително wet-blue), където Бразилия и Аржентина са сред водещите световни производители. Кожената промишленост на ЕС е силно зависима от доставките от Бразилия и Аржентина. През 2009 г. вносът на ЕС от Бразилия на говежди и други необработени кожи (включително wet-blue) с ограничения върху тях е достигнал 87 млн. EUR (12 % от общия внос на ЕС), а при Аржентина вносът на продукти с рестрикции е бил на стойност 81,2 млн. EUR (10 % от общия внос на ЕС). Налагането на износни такси върху необработените животински кожи поставя кожената промишленост на ЕС в неблагоприятна конкурентна позиция, тъй като тези мита съставляват значителна част от разходите за производството на кожени изделия. Следва да се отбележи, че успоредно с въвеждането на износни ограничения Бразилия и Аржентина развиват собственото си производството на кожени изделия. Благодарение на лесния достъп до евтини суровини (за разлика от чуждестранните си конкуренти), тези сектори понастоящем са изключително конкурентоспособни в международен план.

4) Накрая следва да се отбележи значителното търговско ограничение, наложено от Аржентина в отговор на икономическата и финансовата криза, а именно разширяването на системата за неавтоматично лицензиране към широка гама продукти. Първоначално с акцент върху текстилните изделия, обувките и играчките, системата обхваща все повече продукти като автомобилните гуми, железните тръби, машините и съоръженията, механичните уреди (асансьори, машини за събиране на реколтата), основните метали и изделия от тях, както и резервните части за автоимобили. Загубите за европейските износители се изчисляват на най-малко 45 млн. EUR. Освен това съществуват признаци, че обхватът на неавтоматичното лицензиране може да бъде разширен още повече. Изпъкваща характеристика на тези мерки са често „доброволните“ ограничения върху вносителите с цел балансирането на вноса им с вътрешното производство. Следвайки същата логика аржентинското правителство прие мерки и за ограничаване на вноса на някои храни , сред които са неофициално насърчаване на супермаркетите да не продават повече такива изделия и отлагане издаването на т.нар. „сертификат за свободно обращение“.

Русия

Русия е сред ключовите търговски партньори на ЕС. До средата на 2008 г., когато в отговор на икономическата и финансовата криза Русия въведе едностранни мерки за ограничаване на търговията с оглед защита на националното си производство, двустранните търговски потоци бележеха значителен ръст. Тези протекционистични мерки сериозно засегнаха търговските взаимоотношения между ЕС и Русия. През 2009 г. износът на стоки от ЕС за Русия възлезе на 65,6 млрд. EUR (в сравнение с 89,1 млрд. EUR през 2007 г.), а вносът от Русия — на 115 млрд. EUR (в сравнение със 144,5 млрд. EUR през 2007 г.). При търговските услуги износът на ЕС през 2009 г. достигна 18,3 млрд. EUR, а изходящите ПЧИ на ЕС през 2008 г. — 26,3 млрд. EUR. Държавните предприятия продължават да играят голяма роля в руската икономика.

Отрицателното въздействие на редица неотдавна наложени от Русия протекционистични политики върху износа на ЕС е продължено чрез утвърждаването на временните тарифни увеличения в рамките на влязлата в сила от 1 януари 2010 г. Обща външна тарифа на митническия съюз с Казахстан и Беларус[16]. Неотдавна Русия ускори процеса на присъединяването си към СТО, като възнамерява да го завърши до края на годината, в резултат на което тези увеличени мита ще трябва да бъдат отново намалени и приравнени към договорените с членовете на СТО равнища.

През последните години Русия прилага високи износни мита по отношение на редица стоки, които са важни за вносителите от ЕС: дърво, скрап от черни и цветни метали. Поради размера на руското предлагане подобни политики имат значителен ефект върху европейските предприятия. През 2009 г. вносът в ЕС на такива промишлени суровини от Русия, предмет на бариери, достигна близо 3 млрд. EUR. В контекста на присъединяването на Русия към СТО, което би стабилизирало условията за развиване на делова дейнст в и със Русия, наскоро бе постигнато двустранно споразумение за уреждане на останалите неразререшени въпроси като износните мита върху дървото и дискриминационните железопътни такси.

От основен интерес за бизнеса на ЕС са следните търговски бариери:

1) Първостепенна загриженост на износителите от ЕС и особено на малките предприятия продължават да бъдат скъпоструващите и тромави митнически процедури , включително самоволно остойностяване и прибягване до минимални цени. Създаването на митническия съюз между Русия, Казахстан и Беларус изостри проблемите в тази област.

2) Опасенията за недостатъчно зачитане на ПИС също са сериозен пункт от преговорите с Русия. В страната степента на пиратство е значителна. Продажбата и иапозлването на подправени стоки е широко разпространено както на уличните пазари, така и в търговската мрежа на дребно. Освен това конкурентоспособността на ЕС е заплашена от систематичното нарушаване на патентите, търговските тайни и знанията и уменията в иновативните сектори. Влизането в сила от 1 януари 2010 г. на митническия съюз между Русия, Казахстан и Беларус породи значителен риск от допълнително отслабване на зачитането на защитата на търговските марки. Рискът е свързан с неадекватния режим във връзка с ПИС в Казахстан, чийто пропускливи граници позволяват влизането на подправени стоки и незаконен паралелен внос от азаиатските държави, главно Китай.

3) Руската инвестиционна политика, насочена към защитата и насърчаване развитието на националните предприятия, е друг източник на сериозни опасения. Сред мерките за инвестициите в областта на търговията са изисквания за местно съдържание, продажба на вътрешния пазар, постигане на определени износни резултати, както и за технологичен трансфер. Най-скорошен пример за тази политика е „инициативата за локализиране“, чиято цел е да се насърчават чуждестранните предприятия от редица сектори, включително автомобилостроене, електроника и фармация, да произвеждат в Русия. Освен това руският закон за чуждестранните инвестиции в стратегическите сектори налага много нисък праг за предварително одобрение на чуждите енергийни инвестиции в Русия, което значително затруднява инвестициите на ЕС в руския енергиен пазар нагоре по веригата.

4) На последно място, но не по значение, са проблемите във връзка със санитарните и фитосанитарните изисквания , които продължават да възпрепятстват износа на ЕС в Русия. Повечето от руските санитарни и фитосанитарни изисквания се съответстват на международните стандарти и не са научно обосновани. Икономическата стойност на потенциално засегнатия от тези пречки внос е значителна: през 2009 г. износът на селскостопански продукти за Русия е съставлявал около 10 % от общия износ на ЕС за страната на стойност близо 7 млрд. EUR. Това превръща Русия в първостепенен износен пазар за селскостопанските стоки, поради което ограниченията в този сектор представляват непосредствен риск за предприятията, които развиват дейност в него.

Съединени американски щати

САЩ е несъмнено основният търговски и инвестиционен партньор на ЕС. През 2009 г. износът на стоки и търговски услуги възлезе на 322 млрд. EUR (20,6 % от общия износ на ЕС), а вносът на стоки и услуги — на 281,9 млрд. EUR (17,6 % от общия внос на ЕС). ЕС и САЩ се радват на най-интегрираните икономически взаимоотношения в света: равнището на взаимни инвестиционни наличности (1 044,1 млрд. EUR от страна на САЩ в ЕС и 1 134 млрд. EUR от страна на ЕС в САЩ през 2009 г.) и инвестиционни потоци (75,1 млрд. EUR от ЕС към САЩ и 97,8 млрд. EUR от САЩ към ЕС през 2009 г.) е без аналог.

Все още обаче огромният потенциал на трансатлантическите връзки не се реализира. Ключът за отприщването му е преодоляването на нетарифните пречки, тъй като средните тарифи са ниски (под 3 %). Най-сериозният проблем е разликата в стандартите и нормативната уредба от двете страни на Атлантика. Залогът е значителен. Според неотдавна проведено проучване премахването само на половината от действащите нетарифни пречки и нормативни различия между ЕС и САЩ ще увеличи ръста на БВП на ЕС със 122 млрд. EUR годишно[17].

На фона на тези толкова широкообхватни и дълбоко вкоренени връзки, с приоритет следва да се разгледат следните бариери, прилагани от САЩ:

1) Буди учудване фактът колко малко отворен е пазарът на обществени поръчки в САЩ за тръжните участници от ЕС. Това се дължи частично на ангажиментите, поети от САЩ в рамките на СОП, чийто обхват е съвсем ограничен и покрива едва 3,2 % (или 34 млрд. EUR в стойностно изражение) от пазара на обществени поръчки в страната. За разлика от САЩ ЕС е поел ангажимент да отвори около 15 % от пазарите си на обществени поръчки за останалите страни по СОП. Новите дискриминационни разпоредби в закона за икономическо възстановяване и реинвестиране (American Economic Recovery and Reinvestment Act) и сходното законодателство в контекста на инициативата „ Buy American “ допълнително ограничиха реалния достъп до пазара на обществени поръчки в САЩ в областите извън ангажиментите по СОП. Тези разпоредби създадоха допълнителна несигурност за чуждестранните стопански субекти на пазарите на САЩ, отнемайки им фактически правото на достъп до някои търгове в области като строителството. Допълнителен изключително неблагоприятен ефект от тези мерки беше и въвеждането на подобни мерки в други държави. Друг пример на възпиращи практики в САЩ е забраната за правителствени покупки от т.нар. „преобърнати дружества“ („inverted companies“) — първоначално учредени по правото на САЩ дружества, които впоследствие са приели данъчната юрисдикция на друга държава.

2) Друга хоризонтална пречка с потенциално съществено икономическо и практическо значение за износа на ЕС към САЩ са разпоредбите за „ 100 %-ово сканиране “. Целта на това законодателство е да се засили сигурността чрез предотвратяване на потенциални терористични заплахи за международната морска търговия с контейнерни товари, като от 1 юли 2012 г. се извършва 100 %-ово сканиране (предварително сканиране на всички контейнери преди пристигането им в пристанищата на САЩ) на всички контейнери с дестинация САЩ. Вероятна последица от него би могла да бъде сериозно възпрепятстване на търговията между ЕС и САЩ. Въпреки постигнатия напредък в рамките на Трансатлантическия икономически съвет за признаване от САЩ на понятието „признат стопански субект”, ЕС ще трябва да продължи да следи отблизо развитието по този въпрос.

НАЙ-СЪЩЕСТВЕНИТЕ ПРЕЧКИ: ХОРИЗОНТАЛЕН АНАЛИЗ НА ОБЩИТЕ ТЕНДЕНЦИИ И ПРИОРИТЕТИ

Посочените в раздел 2 пречки обхващат основните проблеми, срещани от европейските предприятия при стремежа им да получат достъп до пазарите на стратегическите партньори на ЕС. Някои от тях се срещат на много места. Следният анализ на някои общи характеристики може да послужи за установяването на най-добрия начин за преодоляването на проблемите и в частност — на възможностите за постигането на мултипликационен ефект и на пътищата за засилване и динамизиране на бъдещата стратегия за премахване на пречките.

Обществени поръчки

Пазарите на обществени поръчки все още са почти непропускливи за чуждестранни участници, както ясно се вижда от очертаните проблеми в САЩ, Китай, Япония и Бразилия. Тези пазари обаче са много съществени от търговска гледна точка. Неизползваният потенциал е огромен. През 2007 г. възложените обществени поръчки са достигнали около 16 % от БВП на ЕС, 11 % в САЩ и 18 % в Япония. Данните за държавите с бързо развиваща се икономика са оскъдни. Смята се, че през 2007 г. пазарите на обществени поръчки в Индия и Меркосур (Бразилия и Аржентина), взети заедно, са били от порядъка на 212 млрд. EUR. Стойността може да изглежда малка в абсолютно изражение, но в бъдеще се очаква тези пазари да се развият бурно и да се превърнат в значими инвестиционни възможности в сектори, в които икономиката на ЕС е високо конкурентоспособна.

Обществените поръчки обаче са вероятно най-големият сегмент на търговия, който продължава да е сравнително защитен от обхвата на поетите в международен план задължения. Едва 14 държави са подписали Споразумението за обществените поръчки (СОП). Сред споменатите в настоящия доклад шест стратегически партньори само САЩ и Япония са понастоящем членове на СОП, като Китай преговаря по присъединяването си към него. Освен това, дори подписалите споразумението държави са договорили съществени ограничения на задълженията си за отваряне на пазарите под формата на прагове или изключването на сектори или органи (например подфедералните). Не е изненадващо тогава, че при настъпването през 2008—2009 г. на финансовата и икономическата криза бе отбелязано изобилие от протекционистични мерки в областта на обществените поръчки[18].

СОП се характеризира и със съществена асиметрия на задълженията, поети от другите страни във връзка с пазарния достъп, и тези, поети от ЕС, чийто пазар е по-отворен в сравнение с техните. Пределно ясно е, че по този въпрос реципрочността с търговските партньори не е на нужната висота. През 2007 г. например стойността на тръжните процедури за възлагане на обществени поръчки, отворени за чуждестранни оференти в рамките на СОП, са били едва 34 млрд. EUR в САЩ и 22 млрд. EUR в Япония. Контрастът със сумата от 312 млрд. EUR, която е стойността на обществените поръчки, за чието възлагане ЕС е допуснал отворени процедури, е очебиен. Съществуват следователно сериозни аргументи за разширяване на достъпа до пазарите на обществени поръчки, особено при тези стратегически партньори, които не са поели реципрочни задължения. Усилията за задълбочаване на поетите в международен план задължения — в рамките на протичащите по СОП преговори и чрез приобщаване на нови членове към него, чрез договорени от ЕС зони за свободна търговия или целенасочени двустранни действия — трябва да се увеличат.

Предвид обаче сравнително по-голямата степен на отвореност на ЕС към чуждестранни оференти, лостовете му за действие при търговските преговори за разширяване на достъпа до пазарите на обществени поръчки не са много[19]. За да се преодолее това състояние на нещата и да се постигне по-голяма симетричност на достъпа до пазарите на обществени поръчки, в неотдавнашното си съобщение за търговската политика и в Акта за единния пазар Комисията посочи необходимостта от специфична инициатива търговски инструмент и заяви намерението си да направи до края на годината предложение в тази връзка. Основните цели на този нов правен инструмент ще бъдат изясняване на правилата за достъп на стоките, услугите и предприятията на третите държави до пазара на обществени поръчки на ЕС с оглед създаването на равнопоставени условия на конкуренция на него, както и заздравяване на позиция та на ЕС при договарянето на достъпа на предприятията на Съюза до пазарите на обществени поръчки на търговските партньори на ЕС с оглед (допълнителното) им отваряне.

Освен това ще е необходим ангажимент на високо равнище, за да се гарантира достъпът на европейските предприятия до адекватен дял от обществените поръчки на чуждестранните пазари.

Ефективна защита на правата на интелектуална собственост (ПИС)

Очертаните по-горе трудности по отношение на китайския и руския пазар са белег за огромните проблеми, пред които са изправени европейските предприятия при износа на защитени интелектуални продукти (стоки и услуги). В световното стопанство сравнителното предимство на икономиката на ЕС все по-дълбоко се корени в наукоемките стоки и услуги и тяхната висока добавена стойност, поради което пиратството и подправянето на нейните идеи, марки и продукти нанася сериозен ущърб на растежа, заетостта и иновациите в Съюза. Липсата на правна защита и ефективно прилагане на ПИС, включително недостатъчна защита на географските указания, не позволява на европейския бизнес да се възползва от значителните възможности за износ. За илюстрация може да се посочи, че стойността при продажба на едро на селскостопанските стоки със защитено наименование за произход (ЗНП) и защитено географско указание (ЗГУ) през 2007 г. се оценява на 14,2 млрд. EUR, като 30 % от тях са изнесени извън ЕС. Укрепването на защитата на ПИС на европейския бизнес е следователно възлов компонент на конкурентоспособността на ЕС в световен мащаб.

Стъпка напред в защитата на ПИС представлява засиленото прилагане на стратегията на Комисията за зачитането на правата на интелектуална собственост[20]. В двустранните споразумения бяха включени стриктни разпоредби относно ПИС. С редица държави със сходни идеи беше подписано Търговско споразумение за борба против подправянето[21]. С някои ключови партньори като Китай и Русия бяха задълбочени конкретни „диалози във връзка с ПИС“. Работата на новосъздадения център за подпомагане на европейските малки и средни предприятия (МСП) в Китай „China IPR SME Helpdesk“ също спомогна за защитаването и устояването на техните ПИС в тази страна[22], допълвайки проекта „IPR2“ [„ПИС2“][23], който представлява проект за партньрство между ЕС и китайските власти за по-ефективно прилагане на ПИС в Китай.

В неотдавна проведената оценка на стратегията на Комисията за зачитането на правата на интелектуална собственост[24] бе направен изводът, че стратегията е полезна и е довела до редица успехи, но след 6-годишно прилагане се нуждае от някои изменения. В резултат на тази оценка, както и на други източници на информация като допитвания до заинтересованите страни на широка основа, понастоящем Комисията прави преглед за усъвършенстване на стратегията си, подчинявайки я на по-глобален подход (при който биха се отчитали по-широк набор от интереси на заинтересованите страни като например въпросите във връзка с развитието.

Устойчиво суровинно снабдяване

Увеличаването на световното търсене и натискът за повишаване на цените, дължащ се на бързото индустриализиране на бързо развиващите се икономики, събуди загриженост по отношение на стабилното функциониране на световния пазар на суровини[25]. Вносът на суровини съставлява около една трета от общия внос на ЕС. За производството и износа на редица високо технологични и с по-малко въздействие върху околната среда продукти Съюзът е силно зависим от вноса на специфични суровини.

Поради това търговските ограничения при тези продукти биха могли да засегнат конкурентоспособността на съответните икономически сектори в ЕС, а когато например производството на дадена суровина е съсредоточено в малък брой държави — дори да представляват сериозен проблем за тях, тъй като в такъв случай експортните ограничения имат съществено отражение върху световния пазар на тази суровина[26]. Освен това прилагането на експортни ограничения от държава производителка води до натиск върху останалите износители да последват примера ѝ, за да защитят надолу по веригата съответните си национални сектори, предизвиквайки по този начин верижна реакция с резултат допълнително изкривяване на световния пазар и повишаване на цените. Дългосрочното предлагане на тези суровини е изложено дори на още по-голям риск, тъй като тенденцията на намаляващи национални цени в прилагащите ограничения държави може да има неблагоприятно въздействие върху решенията за допълнително инвестиране в производството/добива.

От изброените в настоящия доклад държави в момента ограничения върху износа на суровини налагат Аржентина, Бразилия, Китай, Индия и Русия. През 2009 г. отражението на тези мерки върху вноса на суровини в ЕС в стойностно изражение бе 6 млрд. EUR. В неотдавна проведено проучване на ОИСР се посочва, че през периода 2003—2009 г. експортни ограничения са налагали 65 членове на Световната търговска организация (СТО)[27], а по данни на Комисията[28], експортните ограничения, с които се сблъскват стопанските субекти от ЕС, са обхващали към септември 2009 г. над 1 200 тарифни позиции[29]. Държавите, които налагат най-широкообхватни мерки, са Китай, Русия, Аржентина и Украйна. Най-засегнатите сектори са селскостопанските продукти, минералите, химикалите, необработените животински кожи, дървото и продуктите от него, както и металите.

Борбата обаче срещу този вид изкривяващи търговията мерки представлява значително предизвикателство, тъй като действащите разпоредби на СТО не ги отхвърлят напълно. Въпреки че количествените ограничения (и в частност експортните квоти и лицензи) подлежат на регулиране от ГАТТ, експортните такси обичайно не са обхванати от многостранните разпоредби[30]. При тези условия и в рамките на глобалния си подход по отношение на суровините Комисията е разработила специфична търговска стратегия, основаваща се на три стълба: преговори по конкретните разпоредби на двустранно и многостранно равнище; прилагане на действащите права чрез противопоставяне на незаконните експортни ограничения, включително чрез прибягване при възможност до процедурите на СТО за разрешаване на спорове; приобщаване на други държави към действията на ЕС чрез убеждаването им в глобалния характер на въпроса със суровините и ползата за тях от ясни търговски правила в тази връзка.

В изпълнение на стратегията си ЕС проведе редица търговски преговори, възбуди дело пред СТО по повод множество мерки за ограничаване на износа, въведени от Китай, като понастоящем Комисията анализира кои са най-подходящите следващи действия, които биха могли да бъдат предприети, включително последващо дело пред СТО, и засили обсъжданията по въпроса както при двустранните си контакти, така и на различни форуми като например ОИСР. Необходимо ще е суровините да продължават да бъдат тема за разискване със стратегическите партньори на най-високо равнище; ще трябва да се използва и пълният потенциал на възможностите за разрешаване на спорове и преговорите в рамките на ССТ, където това е възможно.

Услуги

От всички сектори, бързо разширяващият се сектор на услугите е с най-голям принос за икономическия растеж и създаването на работни места в света. В ЕС услугите съставляват три четвърти от БВП, над 70 % от работните места[31] и около 30 % от износа. Въпреки това търговията с услуги все още съставлява едва 20 % от световната търговия. ЕС е „пазарният лидер“ в нея, като през 2009 г. делът му в световния внос и износ е бил съответно 27 % и 25 %. Ясно е, че услугите са област в международната търговия, където ЕС притежава висока конкурентоспособност, но където също така пречките пред търговията — както се вижда от посочените в раздел 2 за Япония и Меркосур — все още не му позволяват да извлече максимална полза от това свое предимство. Ограниченията при търговията с услуги са под формата на пречки, възпрепятстващи пазарния достъп (пряко дискриминиране на чуждестранните доставчици на услуги спрямо местните), или такива от нормативно естество, които са в сила за всички доставчици, но фактически допълнително затрудняват чуждестранните доставчици.

Изграждането на инфраструктури представлява около 75 % от търговията с услуги, поради което по-отворената търговия с услуги би могла да засили и конкурентоспособността на производителите и в резултат на това да доведе до увеличаване на общото благосъстояние. Усилията на ЕС за отваряне на пазарите на услуги в третите държави следва да бъдат увеличени. Понастоящем Съюзът преговаря за либерализирането на търговията с услуги в рамките на многостранната рамка на Общото споразумение за търговията с услуги (ГАТС) и чрез двустранни споразумения за свободна търговия. Вторият път доведе до значителни резултати във вид на пакет за либерализиране на търговията в контекста на ССТ ЕС-Корея. Въз основа на този важен прецедент ЕС ще трябва да отдаде приоритет на услугите с оглед постигането на амбициозни резултати при бъдещите споразумения, специално с Индия и Канада в краткосрочен план.

Инвестиции

Настоящата фаза на глобализиране с разпространението на интегрирани вериги на доставка се характеризира с неимоверно нарастване на преките чуждестранни инвестиции (ПЧИ). Ключовото им значение за стимулиране на икономическия растеж е несъмнено и при развиващите се държави. ПЧИ съществено спомагат за увеличаването на производителността и имат основна роля за задграничното установяване на предприятията: чрез тях се изграждат глобални вериги на доставка в рамките на съвременната трансгранична икономика. Според неотдавна проведени проучвания отворената инвеститорска среда е важен фактор за заетостта в ЕС[32]. Съюзът е най-големият източник на ПЧИ в световната икономика, поради което подобряването на достъпа до чуждите пазари за реализирането на пълния потенциал на вътрешната му сила в услугите и установяването на предприятия е от негов първостепенен интерес.

Пречките пред чуждестранните инвестиции са от нормативно естество и са класифицирани от ОИСР в три общи категории: i) ограничаване на чуждестранната собственост върху собствения капитал; ii) задължителни процедури на проверка и одобрение, които оскъпяват навлизането на пазара; iii) оперативни ограничения като ограничаване на броя на чуждестранните граждани, които могат да работят в подразделенията, или изисквания за националност и местожителство за членовете на управителните съвети, ограничения във връзка с входящите материали и дискриминационни разпоредби, както и във връзка с репатрирането на печалбата. Повечето ограничения са насочени към сектора на услугите, като сред най-потърпевшите са транспортът, телекомуникациите, финансите и електроенергията. Въпреки че измерването на ограниченията за ПЧИ при отделните държави е трудно, съществените инвестиционни бариери в Индия, Китай и Русия, както бе посочено в раздел 2, са явни.

Ползата от чуждестранните инвестиции подбужда ЕС да създава привлекателна и стабилна среда за европейските инвеститори в чужбина, както и да запазва и поощрява отворен за инвестициите режим в своите граници в духа на реципрочност и взаимна изгода. Този стремеж се реализира като преговорите и диалозите с ключовите партньори (Китай, Русия, САЩ) се съчетават с активно участие в дейността на международните форуми като ОИСР, Конференцията на ООН за търговия и развитие (ЮНКТАД) и Г8/Г20. С влизането в сила на Лисабонския договор и включването на ПЧИ в компетентността на ЕС инвестиционната политика се изготвя и провежда по-задълбочено на европейско равнище, придавайки на ЕС допълнителна тежест при преговорите с оглед постепенното премахване на ограниченията в третите държави пред чужестранните инвестиции и предоставянето на по-добра инвестиционна защита на всички европейски предприятия успоредно със съхраняването на защитните механизми, договорени на двустранна основа от отделните държави-членки с трети държави преди влизането в сила на Лисабонския договор. Комисията вече публикува съобщение[33] относно инвестиционната политика, която увеличава конкурентоспособността на ЕС и по този начин допринася за постигането на целите на стратегията „Европа 2020” за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж. Обновената търговска стратегия задължава ЕС да се грижи и за нуждите на европейските инвеститори извън Съюза като договаря пазарен достъп на широка основа и клаузи за защита на инвестициите с ключовите търговски партньори и в най-непосредствен план с Индия, Канада и Сингапур, с които преговорите се намират в доста напреднал стадий. ЕС ще разгледа възможността и за самостоятелни инвестиционни споразумения с останалите основни търговски партньори като Китай и Русия.

В допълнение към тази натоварена и динамична програма, наличието на специфични инвестиционни пречки води до необходимостта от разглеждането на всеки отделен случай на висше политическо равнище, така че да се защитят европейските инвеститори от всякаква дискириминация.

Нормативни пречки — технически норми и стандарти (технически търговски пречки и санитарни и фитосанитарни въпроси)

Пречките във връзка с техническите норми и стандарти са сред основните тревоги на редица износители от ЕС във връзка с пазарния достъп. Посочените в раздел 2 примери открояват проблемите в сектора на информационните технологии в Индия и Китай или в сектора на медицинските уреди в Япония. Подобни пречки могат да имат съществено икономическо отражение върху производителите на съответните продукти, тъй като дори в най-безобидния си вид изискват приспособяване на продуктите и производствените съоръжения към нови изисквания. Колкото повече предприятията от ЕС са въвлечени в глобалните вериги на предлагане, толкова повече различаващите се норми и стандарти увеличават цената на участието на местните предприятия в световното стопанство, в резултат на което се намалява глобалната им конкурентоспособност.

Ефектът от посочените по-рано в настоящия доклад нормативни пречки в Китай, Индия, Япония и Русия върху износа на ЕС през 2009 г. потенциално се изчислява на около 13,7 млрд. EUR. Нормативните пречки значително възпрепятстват и трансатлантическата търговия. Те са налице в множество сектори: например производителите на автомобили и автомобилно оборудване, продавани в САЩ, трябва да се съобразяват с 42 стандарта за безопасност, които се различават от международните; в закона за подобряване безопасността на потребителските стоки (Consumer Product Safety Improvement Act) са предвидени широкообхватни изисквания за текстилните стоки и т.н.

Някои нормативни пречки са просто резултат от различни регулаторни подходи и като такива те могат да са съвсем обосновани, тъй като отразяват историческото развитие на нормотворческия подход, разликите в доходите, потребителските предпочитания и начина, по който се възприема рискът. В редица случаи обаче тези различни практики, сред които са изискванията за двойно тестване или прекомерната бумащина, се използват систематично за благоприятстване или закрила на местното производство. Първият проблем трябва да се преодолее чрез систематично дългосрочно сътрудничество и диалог, като особено се пощрява прозрачността и предсказуемостта на регулаторните режими, по отношение на втория обаче е необходимо ЕС да даде категоричен целенасочен отговор.

Илюстрация на проблема с нормативните стандарти е посоченият в раздел 2 пример с китайските мерки при информационните и комуникационните технологии, чиито изтъквани съображения за сигурност са значително по-строги както в сравнение с обичайната практика в останалите държави, така и със съответните международни стандарти[34]. Нуждата от съблюдаване на националните китайски стандарти е източник на значителни разходи за европейските дружества. Въпреки че упражняването на натиск на високо равнище доведе до промени в китайската политика, основният проблем за непризнаването на международните стандарти остава. ЕС работи конструктивно с китайските власти посредством редица диалози по нормативните въпроси, чиято цел е да убедят Китай в ползата от възприемане на международните стандарти и да го приобщят в по-голяма степен към международните организации по стандартизация. За постигането на осезаем напредък ще са необходими редовни обсъждания на високо равнище както в рамките на Икономическия и търговски диалог на високо равнище, така и на срещи на върха, тъй като залогът очевидно е огромен.

Обикновено при нормативните въпроси предприемането на превантивни действия преди приемането на мерките дава много повече гаранции за успех, отколкото опитите за отменянето им след като те вече са преминали през целия законодателен процес. Стратегията на ЕС по отношение на нормативните въпроси трябва да отчете това обстоятелство.

Сериозни проблеми за износителите на ЕС от подобен характер създаде и значително зачестилото през последните години прибягване от Русия и Индия до посочените в раздел 2 търговски пречки — правила за безопасността на храните и здравето на животните и растенията. Примерите с тези две държави показват, че нерядко правителствата използват по-стриктни правила от необходимите за защитата на здравето на собствените им потребители и си служат със санитарните и фитосанитарните ограничения за екранирането на националните производители на селскостопански продукти от въздействието на честната и лоялна конкуренция. Опасността за умножаване в бъдеще на подобни проблеми е реална, тъй като през следващите години постепенното намаляване на тарифните пречки пред търговията със селскостопански продукти ще продължи.

Митнически пречки

Посочените в раздел 2 примери с руските митнически мерки и аржентинската система за лицензиране на вноса свидетелстват за това, че традиционните митнически бариери продължават да действат наред с по-сложни нови видове мерки. От началото на финансовата и икономическа криза през 2008 г. мерките при двете държави все повече безпокоят европейските износители. Подробен анализ на прилагането им откроява постоянен модел на липса на прозрачност, административна дискриминация под формата на тежки процедури и често самоволно тълкуване на действащите правила, например във връзка с митническото остойностяване.

ЕС активно се противопоставя на такива мерки, особено когато има сериозни основания да предполага, че те не са съвместими със споразуменията в рамките на СТО. Такъв е случаят с аржентинската система за лицензиране на вноса, където обаче дори съгласуваните действия в СТО с други, засегнати по същия начин от мерките партньори, не доведоха до съществен резултат. Необходимо е следователно да се помисли над евентуалното прибягване до други средства като официалните процедури на СТО за разрешаване на спорове или втвърдяване на политиката.

СЛЕДВАЩИ СТЪПКИ: КАК ПО-ЕФИКАСНО ДА СЕ ПРЕОДОЛЕЯТ ОСНОВНИТЕ БАРИЕРИ, ВЪЗПРЕПЯТСТВАЩИ ПАЗАРНИЯ ДОСТЪП?

Въпреки че не може да се направи точна количествена оценка на икономическото въздействие на посочените в настоящия доклад пречки, потенциалният им ефект върху европейския износ се изчислява, че е от порядъка на 96 до 130 млрд. EUR (между 9 и 12 % от общия износ на ЕС през 2009 г.), а върху вноса на суровини в ЕС — около 6 млрд. EUR[35]. Тези оценки на „потенциалното въздействие върху търговията“ не бива да се възприемат като признак за „неосъществена търговия“ на ЕС. Имплицитно последната е само малка част от „засегнатата търговия“ и размерът ѝ би следвало да е значително по-малък, но поради недостатъчната налична информация и сложния характер на търговските бариери той не може да се изчисли точно[36]. Независимо от това цифрите дават представа за обема на търговия, потенциално засегнат от различните мерки. При тези условия е ясно, че преодоляването на бариерите ще има значително въздействие върху износа на ЕС, като ще се разшири достъпът до важни пазари на обществени поръчки. Освен икономическите придобивки в резултат на преговорния процес на ЕС, това би имало значителен принос по отношение на външния аспект на целите на стратегията „Европа 2020” за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж.

За постигането на тези цели обаче е абсолютно необходимо всички заинтересовани страни — и в частност Комисията в качеството си на представляваща ЕС по търговските въпроси, подпомагана както от делегациите на ЕС, вече причислени към Европейската служба за външна дейност, така и от компетентните органи на държавите-членки — да възприемат подход на проактивно сътрудничество. Без съвместна работа на всички равнища , на стратегическите партньори на ЕС няма да могат да бъдат изпращани съгласувани послания с оглед подчертаване на значението на двустранните отношения или преодоляване на посочените в настоящия доклад бариери. Основното е унисонът. Ако ЕС предприема съгласувани и решителни действия, използвайки балансирано и пропорционално инструментите на външната си политика, стратегическите му партньори също ще бъдат по-склонни да се отнасят конструктивно към повдиганите от него въпроси.

В тази връзка, на заседанията си през септември и декември 2010 г. Европейския съвет посочи, че ЕС трябва ясно да определи интереса си по отношение на стратегическите си партньори. Съветът натовари Върховния представител на ЕС за външната политика и политиката за сигурност/заместник-председателя на Комисията със задачата да определи, в сътрудничество с Комисията и Съвета по външните работи, „общите европейски интереси и всички възможни лостове за постигането им“. Настоящият доклад в рамките на плана за засилване на обновената търговска политика на ЕС може да се възприема като принос към тази работа. Бариерите, посочени в доклада и придружаващия го хоризонтален анализ, представляват набор от приоритетни въпроси във връзка с пазарния достъп, които трябва да бъдат обсъдени със стратегическите партньори на ЕС.

С някои от стратегическите партньори вече функционират редица специални форуми на високо равнище, сред които са Трансатлантическият икономически съвет (със САЩ), Икономическият и търговски диалог на високо равнище (с Китай) и Групата на високо равнище (с Япония). Голямо място в тях заемат въпросите във връзка с пазарния достъп и в частност с нормативните бариери. Въпреки това ЕС трябва да защитава интересите си по-твърдо и при необходимост да поставя проблема с пазарния достъп на срещи на върха и други срещи на високо равнище.

Естествено, възможностите за пробив са свързани с тези за защита, което обуславя важната роля на реципрочността и взаимната изгода в понятийния апарат на международните отношения и в частност на търговската политика. В тази връзка предстои да се види дали взаимообвързването на загрижеността на ЕС по отношение на бариерите за достъп до пазарите на стратегическите си партньори със съответния стремеж на тези партньори да получат по-лесен достъп до пазара на ЕС може да бъде от полза. В този дух ще бъде предложена конкретна инициатива в областта на обществените поръчки, както бе посочено в раздел 3 на настоящия доклад. В останалите области трябва да се използва пълният потенциал на наличния инструментариум, за да може ЕС да убеди партньорите си да полагат усилия наравно с него.

Делегациите на ЕС ще играят важна роля в защита на интересите на ЕС във връзка с пазарния достъп. Те са представителствата по места за анализиране на националните пазарни системи на стратегическите партньори и в частност на икономическите и политическите интереси, както и на промишлената политика. Важно е да бъдат използвани, за да може политическата активност на високо равнище по отношение на бариерите, възпрепятстващи пазарния достъп, да бъде добре подготвена и основана на цялата налична икономическа и политическа информация, както и да може да се проследява адекватно и своевременно практическото ѝ прилагане.

Настоящият доклад поставя амбициозен план, насочен към засилването и съответстващото планиране на дейността на ЕС във връзка с бариерите пред достъпа до пазарите на стратегическите партньори. Съгласуваните действия на най-високо равнище могат да доведат до качествени промени в услуга на износа и инвестиционните интереси на европейския бизнес, от което в крайна сметка полза ще имат растежът и заетостта в Европа. Комисията ще следи отблизо напредъка по този план и ще представя годишни доклади за това на Европейския съвет.

[1] Вж. съобщение на Комисията „Търговия, растеж и световни дела“, COM(2010) 612, 9.11.2010 г.

[2] Заключения на Европейския съвет, 16 септември 2010 г.

[3] Работен документ на службите на Комисията за търговията като двигател на просперитета („Trade as a Driver of Prosperity“), придружаващ съобщението на Комисията „Търговия, растеж и световни дела“.

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[4] Работен документ на службите на Комисията за търговията като двигател на просперитета („Trade as a Driver of Prosperity“), стр. 9. (вж. бел. 3 по-горе).

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[5] СОМ(2007) 803, 11.12.2007 г.

[6] COM(2010) 2020, 3.3.2010 г.

[7] За повече информация за деловата политика вж. съобщението на Комисията „Интегрирана индустриална политика за ерата на глобализацията“, COM(2010) 614, 28.10.2010 г.

[8] През 2009 г. инвестициите на ЕС в Япония са отбелязали лек спад.

[9] Заключения на Съвета по общи въпроси и външни отношения от 8 декември 2008 г. (док. 16198/08)

[10] Вж. например седмия доклад на Генерална дирекция „Търговия“ за потенциално ограничаващите търговията мерки („Seventh Report on potentially trade restrictive measures“), ноември 2010 г. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf

[11] Редкоземните елементи, определени като редкоземни метали, скандий и итрий (ХС 280530), съединения на церия (ХС 284610) и съединения на редкоземните метали (ХС 284690).

[12] През 2008 г. в класацията на Световната банка на държавите с най-благоприятни условия за развиване на делова дейност („ease of doing business“) Индия зае 120-то място от общо 178.

[13] С кодове по Хармонизираната система 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 и 5207.

[14] Вж. доклада на Copenhagen Economics за оценката на пречките пред търговията и инвестициите между ЕС и Япония („Assessment of barriers to trade and investment between the EU and Japan“), ноември 2010 г. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf

[15] Вж. например Седмия доклад на Генерална дирекция „Търговия“ за потенциално ограничаващите търговията мерки: „Seventh Report on potentially trade restrictive measures“, ноември 2010 г. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf.

[16] Комисията изчислява общите разходи поради увеличените мита, въведени от Русия по време на икономическата криза и залегнали в Общата външна тарифа на митническия съюз между Русия, Казахстан и Беларус, на 540 млн. EUR годишно (860 млн. EUR годишно в целия Митнически съюз). Вж. също Петия и Шестия доклад на Генерална дирекция „Търговия“ за потенциално ограничаващите търговията мерки: „Fifth Report on potentially trade restrictive measures“, ноември 2009 г.; „Sixth Report on potentially trade restrictive measures“, май 2010 г.

[17] Вж. публикувания в интернет на 16 декември 2009 г. икономически анализ на Ecorys за нетарифните мерки в търговията и инвестициите между ЕС и САЩ („Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment – An Economic Analysis“).

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf

[18] Вж. например Седмия доклад на Генерална дирекция „Търговия“ за потенциално ограничаващите търговията мерки: „Seventh Report on potentially trade restrictive measures“, ноември 2010 г.

[19] Вж. работния документ на службите на Комисията за търговията като двигател на просперитета („Trade as a Driver of Prosperity“), придружаващ съобщението на Комисията „Търговия, растеж и световни дела“, стр. 52 и следв., както и предложение № 24 от „За акт за единния пазар — за изграждането на високо конкурентоспособна социална пазарна икономика“, стр. 18.

[20] Стратегия за зачитането на правата на интелектуална собственост в трети държави, 2004 г.

[21] Споразумение между ЕС и Австралия, Канада, Япония, Корея, Мексико, Мароко, Нова Зеландия, Сингапур, Швейцария и САЩ.

[22] http://www.china-iprhelpdesk.eu

[23] http://www.ipr2.org

[24] Оценка на стратегията на Комисията за зачитането на правата на интелектуална собственост в трети държави, ADE, ноември 2010 г.

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf

[25] За повече информация вж. работния документ на службите на Комисията за търговията като двигател на просперитета („Trade as a Driver of Prosperity“), придружаващ съобщението на Комисията „Търговия, растеж и световни дела“, стр. 65 и фиг. 15.

[26] Рискът във връзка със снабдяването произтича от факта, че голям дял от световното производство (т.е. преработвателният капацитет, превръщащ суровините в пазарни промишлени продукти) се извършва само в една или няколко държави: такъв е случаят с Китай (антимон, флуорит, галий, германий, графит, индий, магнезий, редкоземни елементи и волфрам), Русия (платина), Демократична република Конго (кобалт, тантал) и Бразилия (ниобий и тантал). В много случаи тази концентрираност на производството е придружена от ниска заменяемост и рециклируемост.

[27] Този брой представлява значително нарастване спрямо периода 1997—2002 г., когато подобни инструменти са използвали 39 членове на СТО. Вж. Kim, J., Recent trends in export restrictions, OECD Trade Policy Working papers, 101, 2010.

[28] Базата данни обхваща 19 държави, сред които Алжир, Аржентина, Бразилия, Китай, Египет, Индия, Индонезия, Казахстан, Русия, Южна Африка, Тайланд и Украйна.

[29] Определението за мярка е тарифна позиция с код по Хармонизираната система (ХС) от 4 ниво, която е обект на количествено ограничение (експортна квота или забрана за износ), експортен данък или неавтоматичен процес на експортно лицензиране. Вж. годишния доклад за суровините на ГД „Търговия“ „Raw materials 2009 Annual Report“:

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf

[30] С изключение на случаите, когато разпоредбите са договорени в протоколите за присъединяване към СТО, както е при Китай и Русия за редица суровини.

[31] Според доклада за заетостта в Европа „Employment in Europe 2010“ (стр. 165), през 2009 г. заетостта в сектора на услугите в ЕС е била 70,4 %.

[32] Вж. доклада на Copenhagen Economics за ефекта на изходящите ПЧИ на ЕС („Impacts of EU outward FDI“), 20 май 2010 г. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf.

[33] COM(2010) 343 окончателен, 7.7.2010 г.

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/july/tradoc_146307.pdf

[34] Приложимият стандарт би бил ISO/IEC 15408, който е допълнен от споразумение за признаване на общите критерии, предназначено да регулира взаимното признаване на сертификатите за сигурност на компютърните системи.

[35] Тази цифра обхваща единствено износни ограничения пред вноса на селскостопански и промишлени суровини, които съставляват една трета от вноса на суровини в ЕС (11 % от общия внос на ЕС). Останалите две трети представляват внос на енергийни суровини (23 % от общия внос на ЕС). Въпреки че подробни статистически данни за износните ограничения по отношение на енергийните суровини все още се събират, на този етап вече е ясно, че такива ограничения се наблюдават сред много от най-големите държави производителки на енергия. Симптоматичен пример в тази връзка е Русия, която налага 30 %-но мито върху износа на природен газ, чийто дял във вноса на газ на ЕС е 28 %, а стойността му — 13,1 млрд. EUR.

[36] Тези оценки, направени въз основа на търговските потоци, се влияят на свой ред от други фактори, които имат тенденция да подценяват реалния размер на „потенциалното въздействие върху търговията“. Колкото по-високо е вдигната например търговската бариера, толкова по-ограничени ще бъдат „засегнатите“ търговски потоци, като в крайния случай на наложена върху вноса или износа забрана търговия няма да има и поради това няма да бъде отчетено „потенциално въздействие“, въпреки че на практика икономическият ефект от такава бариера е огромен. Изглежда, следователно, че при това измерване повече тежест се придава на по-ниските бариери, като се подценява значението на по-сериозните.