Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Насърчаване на здравословно и устойчиво хранене в ЕС“

(становище по собствена инициатива)

(2019/C 190/02)

Докладчик: Peter SCHMIDT

Решение на пленарната асамблея 12.7.2018 г. Правно основание Член 29, параграф 2 от Правилника за дейността Становище по собствена инициатива Компетентна секция „Земеделие, развитие на селските райони, околна среда“ Приемане от секцията 31.1.2019 г. Дата на приемането на пленарна сесия 20.2.2019 г. Пленарна сесия № 541 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 183/7/5

1. Заключения и препоръки

1.1. В становището на ЕИСК относно „Приносът на гражданското общество за разработването на всеобхватна продоволствена политика в ЕС“, прието през декември 2017 г., се настоява за по-интегриран подход към храните в ЕС. Здравословното и устойчиво хранене представлява един от основните стълбове на продоволствената политика, тъй като спешно трябва да ориентираме хранителните си режими към подобряване, а не към увреждане на здравето на екосистемите и хората и жизнеспособността на селските райони.

1.2. Настъпи времето за ускоряване на промяната на парадигмата и доказателствата са убедителни и все повече. ЕИСК подчертава, че понастоящем има политически импулс в политиките, като например Десетилетието на ООН за действия за изхранването, изпълнението на целите на ООН за устойчиво развитие, Парижкото споразумение относно изменението на климата и новите предложения за бъдещето на общата селскостопанска политика. Има все повече научни доказателства за спешната нужда от трансформиране на европейската и световната продоволствена система, например в докладите от Междуправителствения комитет по изменение на климата (МКИК), комисията EAT-Lancet, Комитета по световната продоволствена сигурност и партньорството InterAcademies ( 1 ) . Не на последно място съществуват сериозни искания от гражданското общество (например от обединената от процеса IPES Food коалиция), бизнесът признава своята отговорност да подпомогне за промяна (например по отношение на разхищението на храни, кръговата икономика, намаляването на затлъстяването, опазването на биологичното разнообразие, укрепването на културата и т.н.) и се осъществяват действия на регионално и общинско равнище, например чрез Пакта за градската продоволствена политика от Милано, териториалните хранителни проекти във Франция и инициативата за климата C40 Cities ( 2 )

1.3. ЕИСК признава и подкрепя съществуващите инициативи на Комисията за насърчаване на здравословното и устойчиво хранене, например включването на разпоредби в последното предложение за реформата на ОСП за подобряване на реакцията на селското стопанство в ЕС в отговор на обществените изисквания по отношение на храните и здравето, включително за безвредна, питателна и устойчива храна, хранителни отпадъци, както и за хуманно отношение към животните ( 3 ) . Координиран подход към тези инициативи обаче липсва.

1.4. Сложността на връзката „храни — здраве — околна среда — общество“изисква по-цялостен подход към хранителните режими, а не подход, който е насочен само към поведението на потребителите. За да се осигурят сближаване и обща цел, ЕИСК призовава за разработването на нови насоки за устойчиви хранителни режими, които отчитат културните и географските различия между държавите членки и вътре в тях. Само намаляването на използваните ресурси в производството и промяната на съставките не води до по-добри или по-здравословни хранителни режими.

1.5. Новите насоки за устойчиви хранителни режими биха помогнали за създаването на по-ясно указание за стопанствата, преработвателите, търговците на дребно и ресторантьорството. Селскостопанската хранителна система би имала полза от нова „рамка“, за да произвежда, преработва, разпространява и продава по-здравословни и по-устойчиви храни с по-справедлива цена.

1.6. ЕИСК призовава за създаването на експертна група, която в рамките на две години да формулира европейски насоки за устойчиви хранителни режими. В нея следва да се включат съответни професионални и научни институции от областта на храненето, общественото здраве, храните, екологичните и социалните науки. ЕИСК изразява готовност да допринася за работата на тази експертна група, като предоставя мнението на организациите на гражданското общество, по-специално чрез своята временна проучвателна група „Устойчиви продоволствени системи“.

1.7. ЕИСК отново посочва значението на инвестирането в образованието от ранна възраст относно устойчивите хранителни режими, за да се помогне на младите хора да оценят стойността на храната. Трябва да се обърне особено внимание на уязвимите групи, особено на хората с ниски доходи.

1.8. ЕИСК подчертава, че общ европейски подход към етикетиране на храните, което отразява насоките за устойчиви хранителни режими, би подобрил прозрачността и би възпирал използването на ненужно евтини суровини, които са както нездравословни, така и неустойчиви (например трансмазнини, палмово масло и прекалено много захар). Потребителите биха имали полза от разширяване на етикетирането на храните, за да се включат екологичните и социалните аспекти. Това би спомогнало да се насочи изборът на потребителите към по-здравословни и по-устойчиви варианти.

1.9. Насоките за устойчиви хранителни режими биха били полезни не само за търговския сектор, но и биха осигурили общи ясни критерии, които да се използват при възлагане на обществени поръчки. Европа има нужда храните да бъдат в центъра на екологосъобразните обществени поръчки (ЕОП). В този контекст ЕИСК призовава за спешно приемане на преразглеждането на критериите на ЕС за ЕОП за храни и услуги в сферата на кетъринга.

1.10. Законодателството в сферата на конкуренцията не трябва да бъде пречка за разработването на насоки за устойчиви хранителни режими. Правилата следва да се адаптират по-скоро, за да помагат на местната икономика, а не да пречат на устойчивостта. За да се гарантира по-добро разпределение на добавена стойност за заинтересованите страни от веригата за доставки на храни, ЕИСК приветства възможността, въведена за всички сектори с реформата от 2013 г. на Регламента за ООП, която позволява на междубраншовите организации да уведомяват Европейската комисия за свои споразумения за повишаване на стандартите за устойчивост на продуктите, за да получат разрешение при спазване на правилата за конкуренция. Продуктите, които са произведени по по-устойчив начин от гледна точка на околната среда, здравето на животните и стандартите за качество, биха позволили на операторите във веригата за доставки на храни да получат по-добри цени. Предварителни разговори с Комисията могат да помогнат на междубраншови организации при оформянето на евентуално бъдещо уведомление.

1.11. ЕИСК подчертава, че пълният набор от инструменти за публично управление следва да се счита за инструменти на политиката за възпиране на производството и потреблението на нездравословни хранителни продукти и за насърчаване на навиците за здравословно хранене. Външните разходи на неустойчивите хранителни режими са „скрита“тежест за обществото, икономиката и околната среда, които трябва да бъдат намалени или превърнати във вътрешни разходи. ЕИСК призовава за подходящи политически стратегии за прилагане на насоки за устойчиви хранителни режими, като обръща специално внимание на съпътстващите ползи за земеделските стопани и бизнеса.

1.12. Европа защитава правото на потребителите на точна информация. За да се предпочитат здравословни и устойчиви храни като норма и това да е най-лесният избор, Европа се нуждае от открит, основан на доказателства набор от критерии, като например посредством съгласувани насоки за устойчиви хранителни режими.

2. Въведение

2.1. В своето становище по собствена инициатива относно „Приносът на гражданското общество за разработването на всеобхватна продоволствена политика в ЕС“, прието през декември 2017 г., (NAT/711), ЕИСК призова за разработване на всеобхватна продоволствена политика в ЕС с цел осигуряване на здравословни режими на хранене от устойчиви продоволствени системи, свързващи селското стопанство с прехраната и екосистемните услуги, и гарантиране на вериги на доставки, които опазват общественото здраве за всички прослойки на европейското общество ( 4 ) . За да се постигнат тези цели, следва да се координират мерките на политиката както по отношение на предлагането, така и на търсенето. Това означава, че наличността и достъпността на храните чрез устойчиво производство също трябва да се координират с повишен достъп и оправомощаване на потребителите да избират здравословни и вкусни режими на хранене. Това становище по собствена инициатива има за цел да разгледа здравословното и устойчиво хранене като един от основните стълбове на една всеобхватна продоволствена политика на ЕС.

2.2. Политическият импулс за обсъждане на здравословното и устойчиво хранене е голям: — Според последния доклад „Състояние на продоволствената несигурност в света“ (5), представен през октомври 2018 г. в Комитета по световната продоволствена сигурност, за трета поредна година има увеличаване на глада в световен мащаб. Абсолютният брой на недохранените хора се е увеличил до почти 821 милиона души през 2017 г. от около 804 милиона през 2016 г. Положението със затлъстяването при възрастните също се влошава. Повече от 1 на 8 възрастни, или повече от 672 милиона души, в света страдат от затлъстяване. Глобалната пандемия от затлъстяване причинява огромни икономически разходи — почти 3 % от световния БВП, което е равно на разходите за тютюнопушене и последиците от въоръжени конфликти. Дори в Европа половината от населението е с наднормено тегло и 20 % страдат от затлъстяване. — ООН обяви този период за Десетилетие на действия за изхранването, потвърждавайки необходимостта от преструктуриране на продоволствените системи, за да се постигне по-здравословен хранителен режим и по-добро хранене. Експертната група на високо равнище (HLPE) на Комитета по световната продоволствена сигурност допълнително подчерта този императив в своя доклад от септември 2017 г. (6). ФАО и Световната здравна организация понастоящем работят по ново определение за здравословни и устойчиви режими на хранене и планират международна консултация през март 2019 г. за анализиране на многобройните измерения на устойчивостта на начините на хранене. — Храненето има централна роля за постигането на целите за устойчиво развитие и цялата Програма до 2030 г., по-специално, за да се гарантира достъп на всички граждани до безопасна, питателна и достатъчна храна целогодишно и да се прекратят всички форми на недохранване до 2030 г. (Цел 2), както и да се осигурява здравословен начин на живот и насърчаване на благоденствието за всички хора от всички възрастови групи (Цел 3). Следователно изпълнението на ЦУР предоставя възможност за промяна на потреблението на храни и моделите на производство по по-устойчив и здравословен начин. — Постигането на целите на Парижкото споразумение относно изменението на климата също изисква дълбока промяна на продоволствената система и приетият през октомври 2018 г. доклад на МКИК научно потвърди необходимостта от спешни действия в областта на климата (7). — На равнището на ЕС реформата на ОСП представлява възможност за насърчаване на по-устойчиво производство и здравословни режими на хранене, ако се осигури лесен достъп на гражданите на ЕС до хранителни продукти като плодове, зеленчуци и млечни изделия. — Наскоро Комитетът на регионите също прие становище относно „Местни и регионални стимули за насърчаване на здравословно и устойчиво хранене“ (8). — Международната експертна група за устойчиви продоволствени системи (IPES Food) скоро ще представи своя доклад относно „Обща продоволствена политика“в ЕС, в който ще бъдат включени и конкретни препоръки за здравословно и устойчиво хранене.

2.3. Градските власти (и общностите по места) се проявяват като основни действащи лица в насърчаването на по-устойчиви продоволствени системи. Чрез интегрирани, междуведомствени действия градовете обединяват различни заинтересовани страни за разработването на продоволствени политики, които отчитат належащите свързани с продоволствието проблеми (например продоволствената несигурност и затлъстяването), но същевременно помагат за разрешаване на по-широки въпроси, в т.ч. екологични предизвикателства, социални неравенства и бедност. Подписаният от над 180 града по целия свят и обхващащ 450 милиона жители Пакт за градската продоволствена политика от Милано ( 9 ) е важен етап в този контекст.

2.4. В допълнение към политическия импулс нараства и научната и обществената неотложност от разглеждане на този въпрос, както е обяснено в глава 3 по-долу.

3. Въздействия на нездравословното и неустойчиво хранене

3.1. Изборът на режим на хранене има много въздействия — както добри, така и вредни. Европейците се нуждаят от подкрепа, за да намалят вредните въздействия от режима на хранене и да постигнат положителни аспекти. Старата идея да се стремим просто към доставки на достатъчно храна вече не е подходяща политика. Трябва да помислим как се произвеждат и потребяват храните и какви са техните дългосрочни и непосредствени въздействия. Начинът на хранене на европейските потребители има непредвидени последици по отношение на замърсяването (напр. използване на опаковки от пластмаса за еднократна употреба), климата, здравето, биологичното разнообразие и много други. Тези въздействия подкопават бъдещето и изискват промени на начина на хранене и потребление. Веригите на доставка на храни, от стопанството до ресторанта, трябва да получават различни политически сигнали. Науката започна да преформулира какъв е добрият режим на хранене за ХХI век: устойчиви хранителни режими от устойчиви продоволствени системи. Сега политиката трябва да обърне внимание на това предизвикателство.

3.2. Въздействие на режима на хранене върху общественото здраве

Неправилното хранене е основната причина за преждевременна смърт и предотвратими болести в Европа. Здравето е отговорност на държавите членки, а Европейската комисия улеснява главно обмена на данни и информация. Въпреки това ЕС има потенциал да подобри разбирането на потребителите по отношение на значението на устойчивото хранене за здравето. Всяка година 550 000 души в работоспособна възраст умират преждевременно от незаразни болести (НБ) в ЕС. В световен мащаб НБ надминаха заразните болести като причина за преждевременна смърт. Според ОИСР (10) към момента по-голямата част от разходите за здравеопазване в държавите членки са за НБ, което струва на икономиките в ЕС 115 милиарда евро или 0,8 % от БВП годишно. Основна заплаха за общественото здраве в бъдеще е разпространението на антимикробната резистентност (АМР) (11). Въпреки че Комисията и Европейският регион на СЗО заеха добри и силни позиции по повод на АМР, необходими са още усилия за намаляване на употребата на антимикробни средства в стопанствата в ЕС и за предотвратяване на вноса на месо от трети държави, които използват антибиотици с профилактична цел.

3.3. Обществено въздействие на режима на хранене

Хранителният режим е както ключов показател за социалните неравенства, така и техен двигател. Хората с ниски доходи в Европа се хранят по-зле и страдат по-рано и по-лошо от влошено здраве, свързано с режима на хранене. Областите с по-ниски доходи имат по-малка покупателна способност, отколкото по-заможните. Хранителните режими на хората с ниски доходи са по-ограничени и те консумират по-малко плодове и зеленчуци. Мазните, солени и „свръхпреработени“хранителни продукти присъстват в по-голяма степен в техния хранителен режим просто защото са по-евтини.

3.4. Културно и психологическо въздействие на режима на хранене

Европа е известна със своите разнообразни и богати кулинарни традиции. Макар ЕС да е направил много за защитата на храните със специален и местен интерес чрез схемите за защитено наименование за произход (ЗНП), защитено географско указание (ЗГУ) и храна с традиционно специфичен характер (ХТСХ) (12), налице е бавно интегриране на храните, тъй като преработвателите увеличават производството, за да намалят разходите и да намират нови пазари. Европа трябва да поднови усилията за изграждане и диверсифициране на културите ни на хранене — не да ги запечата зад стени, а да изгради многообразие с цел устойчивост. По-разнообразните хранителни режими увеличават гамата от хранителни вещества и вкусове.

3.5. Екологично въздействие на режима на хранене

Производството и потреблението на храни оказват значително въздействие върху околната среда по отношение на използването на ресурси на световно равнище, в ЕС обаче това въздействие е много по-ниско. Системата на селското стопанство и производството на храни има значително въздействие върху околната среда (напр. емисии на парникови газове, биологично разнообразие, води, почви). Европа може да намали въздействието на системите за ненужно преработени храни, като насърчава опростени питателни хранителни режими, а не високо калорични. Продоволствените системи могат да бъдат източникът на възстановяване и устойчивост, ако храните се отглеждат, преработват и консумират по различен начин (13) (14). Това почти сигурно означава месодайните животни да се хранят с по-малко зърно, а потребителите да ядат по-малко месо. Това е от полза както за климата, така и за здравето (15). Трябва да насърчаваме по-устойчиви земеделски системи и да отбелязваме например положителното въздействие на пасищата върху околната среда (по-голямо биоразнообразие, поглъщане на въглерод). Освен това би насърчило потребителите да възприемат здравословно, балансирано и устойчиво хранене.

3.6. Икономическо въздействие на режима на хранене

Успехът на Европа е, че изхранва 550 милиона европейци годишно, но сега се нуждаем системата да бъде по-устойчива. Много икономисти критикуват субсидиите по общата селскостопанска политика, които представляват голям дял от бюджета на ЕС. На тях се отговаря с контрааргумента, че субсидиите поддържат съществуването на земеделските производители в Европа. Разходите на земеделските производители нараснаха, но те получават нисък процент на брутна добавена стойност (БДС). По-голямата част от БДС на храните се реализира не от земята, а извън нея. Храните са един от най-големите икономически сектори на ЕС. Например в производството на храни в ЕС са заети 4,2 милиона работници, а оборотът е 1 089 милиарда британски лири (16). Потребителите усетиха дългосрочен спад на разходите за храна като дял от семейните разходи. В този спад на разходите обаче невинаги са включени всички разходи. Проучване от 2017 г. на продоволствената система в Обединеното кралство показва, че макар потребителите в страната да харчат 120 милиарда британски лири годишно пряко за храна, това води до допълнителен разход за други „бюджетни редове“на реалната икономика в същия размер, включително 30 милиарда британски лири за влошаване на състоянието на земите, 40 милиарда британски лири за здравеопазване (17). Проучвания като това подсказват необходимостта от „осчетоводяване на реалните разходи“— подход, подкрепян от Програмата на ООН за околната среда (18).

4. Политики и инструменти за насърчаване на здравословното и устойчиво хранене

4.1. Наложително е в Европа да се подкрепят по-доброто хранене и по-здравословните хранителни режими, а възможностите за насърчаване на храненето чрез по-добри продоволствени системи следва да бъдат проучени допълнително ( 19 ) . Преходът към продоволствени системи, които осигуряват питателна храна за здравословни хранителни режими, ще изисква промени в политиката както на предлагането, така и на търсенето. По отношение на предлагането производството на храни и начинът, по който се обработват (например чрез промяна на състава на храни), разпространяват и предоставят на разположение на потребителите са съществени фактори за наличието и финансовата достъпност на храните, което насърчава по-здравословни модели на хранене. По отношение на търсенето публичните политики би трябвало да насърчават потребителите да избират по-здравословни режими на хранене, напр. чрез образование в училищата и кампании за повишаване на осведомеността, насоки за храненето, етикетиране, обществени поръчки и др. Стратегиите и политиките за насърчаване на предлагането и търсенето на питателна храна са взаимосвързани и взаимозависими. По тази причина следва да бъде възприет цялостен, междусекторен и многостепенен подход, в който участват всички съответни институции, гражданското общество и заинтересованите страни в цялата продоволствена система.

4.2. Част от проблема се състои и в това, че досега решенията в хранителната промишленост са вземани въз основа на краткосрочни икономически съображения, които понякога погрешно са насочвали производството и преработването към отглеждане и използване на нездравословни съставки (напр. палмово масло, трансмазнини, прекалено много захар и сол). Подходът на устойчивост предполага да се вземе под внимание не само икономическото, но и социалното и екологичното въздействие. Този подход трябва да се прилага в дългосрочна перспектива и да създава условия за по-кратки и териториални вериги за доставка на хранителни стоки. Поради тази причина е важно да се насърчава и нова „рамка“за хранителната промишленост, вкл. МСП, за да произвежда, преработва, разпространява и продава по-здравословни и по-устойчиви храни. Например мерките на ЕС следва да улеснят производителите при рекламирането на преформулирането, дори да е постепенно, което не е възможно при настоящото законодателство. Що се отнася до ОСП, тя следва да насърчава земеделските производители да произвеждат на местно равнище съставките с по-здравословно въздействие. ЕИСК призовава и за бързо въвеждане на законодателно ограничение за целия ЕС за промишлено произведени трансмазнини в храните.

4.3. Вече съществуват няколко политики и инициативи на ЕС, които имат за цел да насърчават здравословното хранене, например инициативи на Комисията като Платформата на ЕС относно храненето, физическата активност и здравето, регулаторни мерки за предоставяне на информация за храните на потребителите и хранителни и здравни претенции за храните, Бялата книга за затлъстяването от 2017 г., плана за действие на ЕС във връзка със затлъстяването на децата, определени разпоредби в предложението за новата ОСП (например за „подобряване на реакцията на селското стопанство в ЕС в отговор на обществените изисквания по отношение на храните и здравето, включително за безвредна, питателна и устойчива храна, хранителни отпадъци, както и за хуманно отношение към животните“), схемата на ЕС за предлагане на плодове, зеленчуци и мляко в училищата и др. Липсва обаче координиран подход. Нови насоки на ЕС за устойчиви хранителни режими биха осигурили тази съгласуваност и рамка от много критерии за държавите членки, за да разработят национални насоки, както е посочено по-долу.

5. Насоки за устойчиви хранителни режими

5.1. С увеличаването на доказателствата за въздействието на хранителния режим върху здравето, околната среда и икономиката нараства интересът от разработването на така наречените „насоки за устойчиви хранителни режими“. Почти всички държави имат официални насоки за хранене или за хранителни режими. Това са познатите съвети да се яде по-малко сол, да се консумират няколко „порции“плодове и зеленчуци и определено количество риба, както и други насоки. Предвид убедителните доказателства за въздействието на храните върху околната среда към момента изглежда логично да се включат по-широки критерии в съветите за хранене, от което следват и нарастващите призиви за „насоки за устойчиви хранителни режими“ ( 20 )

5.3. Следва да се създаде експертна група, която да формулира насоки за устойчиви хранителни режими за цяла Европа. В нея следва да се включат съответни професионални и научни институции от областта на храненето, общественото здраве, храните, екологичните и социалните науки. В рамките на две години експертната група ще формулира насоки, които предоставят на потребителите ясни съвети относно устойчивия хранителен режим въз основа на изследванията и данните, предоставени от Съвместния изследователски център, FOOD 2030, Постоянния комитет за научни изследвания в селското стопанство (SCAR) и други. Тези насоки ще бъдат на разположение на държавите членки, които да ги използват на национално равнище, например в здравеопазването и в институции за публични политики, и на равнището на ЕС — в помощ при разработването на ясни интегрирани рамки за веригата за доставки на храни. Насоките ще помогнат за постигането на общи цели на ЕС като подкрепата за постигането на целите за устойчиво развитие, Парижкото споразумение относно изменението на климата и други ангажименти и програми за устойчивост като FOOD 2030 ( 26 ) . Експертната група следва да включва основни органи, като например Федерацията на европейските дружества по въпросите на храненето (FENS), IPES-Food, Европейската асоциация за обществено здраве (EUPHA) и Европейската екологична асоциация, заедно с принос от експертни научни източници като SCAR, с подкрепата на ГД „Земеделие и развитие на селските райони“, ГД „Околна среда“, ГД „Здравеопазване и безопасност на храните“, Европейския орган за безопасност на храните, Европейската агенция за околна среда и Постоянния комитет за научни изследвания в селското стопанство (SCAR). ЕИСК изразява готовност да допринася за работата на тази експертна група, като предоставя мнението на организациите на гражданското общество, по-специално чрез своята временна проучвателна група „Устойчиви продоволствени системи“.

6. Схеми за етикетиране на устойчивите храни

6.1. Насоките за устойчиви хранителни режими следва да бъдат и основата за по-подробно етикетиране на храните, което да е лесно за четене и което би подобрило прозрачността и би възпирало използването на ненужно евтини суровини, които са както нездравословни, така и неустойчиви (например трансмазнини, палмово масло и прекалено много захар). Потребителите биха имали полза от разширяване на етикетирането на храните, включващо системата на ЕС за лого на качеството (ЗГУ, ЗНП, ХТСХ), за да бъдат обхванати екологичните, социалните, здравните и хранителните аспекти.

6.2. Политиките бяха насочени към хранителни и други здравни искания, но Комитетът отбелязва нарастващите опасения относно липсата на информация и образование за потребителите във връзка с екологичното и социалното въздействие на храните. Прилагането на ясна система за етикетиране относно произхода, начина на производство и хранителната стойност на храните би улеснило избора на потребителите. Проследимостта също е много важна както за производителите на храни, така и за потребителите, с оглед гарантиране на безопасността на храните ( 27 ) . Ето защо ЕИСК отново призовава за разработването на нова интелигентна система за етикетиране на устойчивите храни, която да бъде хармонизирана на равнището на ЕС ( 28 ) . Тя следва да се основава и на нови процеси за проследяване и сертифициране и да бъде доразвита при бъдещата работа на временната проучвателна група на ЕИСК за устойчивите продоволствени системи. Следва да се насърчава и по-голям акцент върху технологии като мобилните приложения, както и върху информационни табла за потребителите в сектора на търговията на дребно, които следва да предоставят цялата необходима информация и пълна проследяемост.

7. Възлагане на обществени поръчки

7.1. Чрез обществените поръчки местните власти ще могат постепенно да прилагат насоките за устойчиви хранителни режими в широк кръг от публични институции, особено училища и болници. Производството, продажбата и потреблението на здравословни местни и сезонни хранителни продукти, които гарантират устойчивост, ще допринесат за постигането на цел 12.7 „Устойчиви практики при възлагането на обществени поръчки“от Програмата до 2030 г. Следва да се отдава предпочитание на местните производители в рамките на процедурите за възлагане на обществени поръчки, за да се благоприятства здравословното хранене и развитието на местната икономика.

7.2. Вече съществуват няколко инициативи за насърчаване на обществени поръчки за устойчиви храни, което показва повишаването на интереса и участието на гражданското общество и местните власти по този въпрос. Например понастоящем Международната асоциация на органите на местното самоуправление за устойчиво развитие (ICLEI) — Местните власти за устойчивост — лансира инициатива да се настоява за постепенно преминаване към задължителни обществени поръчки за устойчиви храни във всички европейски училища и детски градини, като първоначалната цел е 20 % от храните да са биологични до 2022 г.

7.3. ЕИСК признава провежданата понастоящем работа от Съвместния изследователски център на Комисията за преразглеждане на критериите на ЕС за екологосъобразните обществени поръчки (ЕОП) за храни и услуги в сферата на кетъринга. Комитетът призовава за включването на изрични и по-амбициозни критерии за устойчивост на храните в ЕОП и за премахване на регулаторните пречки, особено що се отнася до правилата за конкуренцията.

8. Правила за конкуренция

8.1. Конкурентното право понякога се представя като пречка за производството и разпространението на устойчиви и здравословни хранителни продукти. В консултации с ГД „Конкуренция“на Комисията следва да се насърчава изясняването на съществуващите правила и адаптирането към тях, така че европейските вериги за предлагане на храни да постигат по-добри условия и да ускорят прехода си към устойчивост.

8.2. Член 101 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) ( 29 ) забранява споразуменията между двама или повече независими оператори на пазара, които ограничават конкуренцията. Под тези споразумения се имат предвид по-специално договореностите за фиксиране на цени. Съгласно член 101, параграф 3 от ДФЕС споразуменията са освободени от забраната в член 101, параграф 1, ако създават обективни икономически ползи, които надхвърлят отрицателните последици от ограничаването на конкуренцията, напр., като допринасят за подобряване на производството или разпространението на стоки, като същевременно предоставят на потребителите справедлив дял от получените ползи ( 30 )

8.3. Признатите междубраншови организации (МБО), отговарящи на определени условия, могат да разчитат на дерогации от член 101, параграф 1 от ДФЕС. Те имат възможност да уведомят Комисията за своите споразумения съгласно член 210 от Регламент (ЕС) № 1308/2013 („Регламент за ООП“) и ако Комисията не ги счита за несъвместими с правилата на Съюза, до два месеца след получаването на пълното уведомление разрешава член 101, параграф 1 от ДФЕС да не се прилага. Споразуменията не могат да водят до фиксиране на цени или квоти или до разпределяне на пазара или други нарушения на конкуренцията. Използването на възможностите, които предлага Регламентът за ООП, би позволило на междубраншовите организации да постигнат споразумения, повишаващи стандартите за устойчивост.

9. Информиране и повишаване на осведомеността

9.1. ЕИСК отново отправя своето предложение за започване на информационна кампания и кампания за повишаване на осведомеността в цяла Европа относно „стойността на храната“. Тя ще бъде необходима за гарантиране на дългосрочна промяна в поведението на потребителите ( 31 )

9.2. Необходимо е и да се инвестира повече в образованието за храните в училищата, както и в професионалното обучение.

9.3. ( 34 ). ЕИСК отново призовава за визуални кампании за рекламиране на по-здравословни храни и хранене в целия ЕС ( 32 ) , като се черпи вдъхновение от положителните социални рекламни кампании по някои телевизионни канали, насочени към децата, например насърчаване на по-балансиран режим на хранене. Следва да бъдат въведени по-ефективни проверки относно рекламирането на храни с високо съдържание на наситени мазнини, трансмазнини, захар и/или сол (ХВСМЗС), насочено към децата, не само по телевизии в най-гледаното от деца време, но и чрез социални медии и други търговски начини, които оформят детските хранителни вкусове ( 33 )

Брюксел, 20 февруари 2019 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет LucaJAHIER

(1) http://www.interacademies.org/48945/Global-food-systems-are-failing-humanity-and-speeding-up-climate-change.

(2) https://www.c40.org/.

(3) COM(2017) 713 final.

(4) ОВ C 129, 11.4.2018 г., стр. 18.

(5) „Състояние на продоволствената несигурност в света“, доклад от 2018 г.: http://www.fao.org/state-of-food-security-nutrition/en/.

(6) HLPE, 2017 г. Изхранване и продоволствени системи.

(7) http://www.ipcc.ch/news_and_events/pr_181008_P48_spm.shtml.

(8) Обобщена информация за становището на КР относно Местни и регионални стимули за насърчаване на здравословно и устойчиво хранене.

(9) http://www.milanurbanfoodpolicypact.org/.

(10) Европейска комисия (2018 г.). Незаразни болести https://ec.europa.eu/health/non_communicable_diseases/overview_bg.

(11) Европейски център за профилактика и контрол върху заболяванията (2017 г.), „Summary of the latest data on antibiotic resistance in the European Union“(„Обобщение на последните данни относно резистентността към антибиотици в Европейския съюз“). https://ecdc.europa.eu/sites/portal/files/documents/EAAD%20EARS-Net%20summary.pdf.

(12) Европейска комисия (2015 г.) „Географски указания и храни с традиционно специфичен характер“http://ec.europa.eu/agriculture/quality/schemes/index_en.htm.

(13) Berners-Lee M., и др. (2018 г.) „Current global food production is sufficient to meet human nutritional needs in 2050 provided there is radical societal adaptation“(„Настоящото производство на храни е достатъчно за удовлетворяване на хранителните потребности на хората през 2050 г., при условие че настъпи радикално адаптиране на обществото“), Elementa, 6, 1, 52: http://doi.org/10.1525/elementa.310.

(14) Ritchie H., D. Reay и P. Higgins (2017 г.). „Beyond Calories: A Holistic Assessment of the Global Food System“(„Отвъд калориите: цялостна оценка на световната продоволствена система“), Frontiers in Sustainable Food Systems, 2, 57, doi: 10.3389/fsufs.2018.00057.

(15) Вж. докладите на Института за световни ресурси WRI (2018 г.) Creating a Sustainable Future („Създаване на устойчиво бъдеще“). https://www.wri.org/publication/creating-sustainable-food-future и на Комисията на EAT-Lancet относно здравословния режим на хранене от устойчиви продоволствени системи (2019 г.). Food in the Anthropocene („Храна в антропоцена“) https://eatforum.org/initiatives/eat-lancet/.

(16) FDE (2018 г.). Годишен доклад за 2018 г. https://www.fooddrinkeurope.eu/uploads/publications_documents/FoodDrinkEurope_Annual_Report_INTERACTIVE.pdf.

(17) Sustainable Food Trust (2017 г.). „The Hidden Cost of Food“(„Скритите разходи на храните“). Бристол.

http://sustainablefoodtrust.org/wp-content/uploads/2013/04/HCOF-Report-online-version.pdf.

(18) Програма на ООН по околната среда (ЮНЕП) (2017 г.). „TEEB for Agriculture and Food Interim Report“(„Междинен доклад на проучването относно „Икономика на екосистемите и биологичното разнообразие“за селското стопанство и храните“). Найроби: Програма на ООН за околната среда. http://teebweb.org/agrifood/home/teeb-for-agriculture-food-interim-report/.

(19) ОВ С 129, 11.4.2018 г., стр. 18.

(20) Gonzalez-Fischer C., T. Garnett (2016 г.). „Plates, pyramids, planet: Developments in national healthy and sustainable dietary guidelines: a state of play assessment“(„Блюда, пирамиди, планета: развитие в националните насоки за здравословни и устойчиви хранителни режими — оценка на състоянието“). Рим и Оксфорд: ФАО и Food Climate Research Network.

(21) Вж. прегледа в Lang T., P. Mason (2017 г.). „Sustainable diet policy development: implications of multi-criteria and other approaches, 2008–2017“(„Развитие на политиката за устойчиво хранене: последици от множество критерии и други подходи, 2008—2017 г.“), Proceedings of the Nutrition Society, doi: 10.1017/S0029665117004074.

(22) Нидерландски съвет по здравеопазване (2011 г.) „Guidelines for a Healthy Diet: the Ecological Perspective“(„Насоки за здравословно хранене: екологичната перспектива“). Договор №.: публикация № 2011/08E Хага: Нидерландски съвет по здравеопазване.

(23) Voedingscentrum (2016 г.). Насоки на нидерландския център по хранене „Wheel of Five“(„Колелото на петте“) (приложение 13 относно въпросите на устойчивостта). Хага: център по хранене.

(24) National Food Administration, Environment Agency (2008 г.) „Environmentally Effective Food Choices: Proposal notified to the EU“(„Екологично ефективен избор на храна: предложение, изпратено до ЕС“). Стокхолм: Национална администрация по храните.

(25) Германски съвет за устойчиво развитие (2014 г.) „The Sustainable Shopping Basket - A Guide to Better Shopping“(„Устойчивата пазарна кошница — ръководство за по-добро пазаруване“). Берлин: Rat für Nachhaltige Entwicklung (RNE)/Германски съвет за устойчиво развитие https://www.nachhaltigkeitsrat.de/en/projects/the-sustainable-shopping-basket/.

(26) http://ec.europa.eu/research/bioeconomy/index.cfm?pg=policy&lib=food2030.

(27) ОВ C 303, 19.8.2016 г., стр. 64.

(28) ОВ С 129, 11.4.2018 г., стр. 18.

(29) ОВ С 326, 26.10.2012 г., стр. 1.

(30) COM(2018) 706 final http://ec.europa.eu/competition/sectors/agriculture/report_on_competition_rules_application.pdf.

(31) Европейска комисия (2015 г.) „Географски указания и храни с традиционно специфичен характер“http://ec.europa.eu/agriculture/quality/schemes/index_en.htm

(32) ОВ C 303, 19.8.2016 г., стр. 64.

(33) СЗО Европа (2018 г.). Политики за ограничаване на маркетинга на нездравословни храни на деца. Копенхаген: СЗО Европа http://www.euro.who.int/en/health-topics/disease-prevention/nutrition/news/news/2018/10/policies-to-limit-marketing-of-unhealthy-foods-to-children-fall-short-of-protecting-their-health-and-rights.

(34) Food Active & Children’s Food Campaign (2018 г.). Junk Food Marketing to Children: a study of parents’ perceptions (Рекламиране на нездравословни храни за деца: изследване на възприятията на родителите). Лондон. http://www.foodactive.org.uk/wp-content/uploads/2018/06/Junk-Food-Marketing-to-Children-a-study-of-parents-perceptions.pdf.