Предложение за ДИРЕКТИВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА относно енергийната ефективност и за отмяна на Директива 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО /* COM/2011/0370 окончателен - 2011/0172 (COD) */





ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ 1. СЪДЪРЖАНИЕ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО 1.1. Основания и цели на предложението ЕС си постави целта да постигне до 2020 г. спестяване на 20 % първична енергия[1] и превърна тази цел една от петте водещи цели на Стратегията „Европа 2020“ за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж[2]. Последните оценки на Комисията, при които са взети предвид националните цели за енергийна ефективност за 2020 г., определени от държавите-членки в контекста на Стратегията „Европа 2020“, показват, че до 2020 г. ЕС ще постигне само половината от поставеното като цел двадесетпроцентно енергоспестяване[3]. Съветът на Европейския съюз[4] и Европейският парламент[5] призоваха Комисията да приеме амбициозна нова стратегия относно енергийната ефективност, за предприемането на решителни действия за реализация на значителния потенциал. С оглед да даде нов тласък на енергийната ефективност, на 8 март 2011 г. Комисията предложи нов План за енергийна ефективност (ПЕЕ), в който се определят мерки за постигане на допълнително спестяване в енергоснабдяването и потреблението. С настоящото законодателно предложение определени аспекти от ПЕЕ се преобразуват в обвързващи мерки. Основната цел на предложението е да допринесе съществено за постигането до 2020 г. на целта на ЕС в областта на енергийната ефективност. За да може да е успешно, предложението трябва незабавно да бъде прието и прилагано в държавите-членки. Освен това, в предложението се обхваща периода след постигането на целта за двадесетпроцентно енергоспестяване и се цели определяне на обща рамка за насърчаване на енергийната ефективност в Европейския съюз след 2020 г. Предложението е стратегически приоритет в работната програма на Комисията за 2011 г. 1.2. Общ контекст В контекста на повишаващия се внос на енергия в ЕС на все по-високи цени, достъпът до енергийни ресурси в средносрочен план ще играе все по-важна роля и би могъл да породи сериозен риск за икономическия растеж на ЕС. Това обяснява защо енергийната ефективност е един от основните аспекти на водещата инициатива на Стратегията „Европа 2020“ за „ефективно използване на ресурсите в Европа“[6]. Енергийната ефективност е икономически най-изгодният и бърз начин да се увеличи сигурността на доставките и е ефикасен начин за намаляване на емисиите на парникови газове, които са причина за изменението на климата. Както бе изтъкнато в съобщението на Комисията „Пътна карта за постигане до 2050 г. на конкурентоспособна икономика с ниска въглеродна интензивност“[7], енергийната ефективност може да допринесе за постигане и дори за надхвърляне на европейската цел за намаляване на емисиите на парникови газове. Подобряването на енергийната ефективност в икономиката на ЕС ще окаже също и положително въздействие от гледна точка на икономическия растеж и създаването на работни места. Енергоспестяването освобождава финансови ресурси, които могат да се инвестират на други места в икономиката, и може да спомогне за облекчаването на държавните бюджети, които са подложени на натиск. Що се отнася до отделните потребители, енергийната ефективност означава по-ниски сметки за енергия. Енергийната бедност може да бъде стратегически преодоляна чрез предприемане на мерки за подобряване на енергийната ефективност. И накрая, производството на повече продукти с по-малко енергия би подобрило конкурентоспособността на промишлените сектори в ЕС и би им осигурило водещо място на световните пазари за енергоефективни технологии. Енергийната ефективност и енергоспестяването са полезни за икономиката на ЕС като цяло, за публичния сектор, предприятията и частните лица. Поради тези причини, енергийната ефективност бе определена за един от ключовите приоритети на енергийната политика на ЕС за следващите години в Европейската енергийна стратегия за периода до 2020 г. 1.3. Действащи разпоредби Обхватът на настоящото предложение се припокрива с обхвата на две директиви: Директивата за когенерацията (Директива 2004/8/ЕО, „Директивата за CHP“) и Директивата за енергийните услуги (Директива 2006/32/ЕО, „Директивата за ESD“)[8]. И двете цитирани директиви не доведоха до пълно оползотворяне на съответния потенциал за енергоспестяване. Поради това се предлага тези две директиви да бъдат отменени, когато новата директива влезе в сила, с изключение на член 4, параграфи 1—4 и Приложения I, III и IV към Директивата за енергийните услуги. Тези разпоредби се отнасят за постигането до 2017 г. на индикативна цел за енергоспестяване в размер на 9 % от крайното енергопотребление във всяка държава-членка в петте години преди въвеждането на Директивата за енергийните услуги. Тази цел — въпреки че е формулирана по различен начин и е с различна степен на амбициозност — допринася за постигането на целта на ЕС за 2020 г. за двадесетпроцентно подобряване на енергийната ефективност, поради което би следвало да продължи да е в сила до 2017 г. Други разпоредби, които се припокриват с разпоредбите на новата директива, са член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/30/ЕС относно енергийното етикетиране[9], които ще бъдат отменени, когато новата директива влезе в сила. 1.4. Съгласуваност с други политики и цели на ЕС Настоящото предложение се основава на Стратегията „Европа 2020“ за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж[10], тъй като целта на ЕС за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност е част от една от петте водещи цели съгласно тази стратегия. То е едно от предложенията, планирани за 2011 г., чиято цел е постигане на резултати по една от седемте ключови инициативи на стратегията, водещата инициатива „Европа 2020“ за ефективно използване на ресурсите в Европа. То е в съзвучие и допълва политиката на ЕС в областта на климата. Намалението на енергопотреблението, което се цели с настоящото предложение, следва също така да подпомогне държавите-членки да постигнат своите цели относно дела на енергията от възобновяеми източници, формулирани в Директива 2009/28/ЕО за насърчаване на използването на енергия от възобновяеми източници[11]. 2. Консултация със заинтересованите страни и оценка на въздействието 2.1. Консултации, събиране на данни и използване на експертни становища Предложението бе разработено въз основа на широка гама от становища на държавите-членки и заинтересованите страни, предоставени в рамките на различни прояви, включително проведено онлайн всеобщо обществено обсъждане[12]. Друго широкообхватно обществено обсъждане бе проведено през януари 2011 г. от работните групи на Букурещкия форум за устойчива енергия (включващо представители на държавите-членки и заинтересовани страни)[13]. Извършен бе изчерпателен анализ на въздействието на предложените варианти посредством резултатите от три модела и многобройни проучвания. В анализа беше проучено икономическото, социалното и екологичното въздействие на вариантите, като бяха взети под внимание принципите на субсидиарност и пропорционалност. 2.2. Оценка на въздействието В оценката на въздействието (ОВ) са проучени няколко варианта, разгледани на три равнища: - При първото равнище на вариантите за политика са анализирани начини за подобряване на настоящата политическа рамка. Този анализ е насочен най-вече към въпросите дали настоящият подход на Директивата за енергийните услуги за определянето на цели следва да продължи да се прилага за целия период до 2020 г., дали да се добавят и национални цели за енергоспестяване с оглед постигане на европейската цел за двадесетпроцентно намаление на енергопотреблението и, ако отговорът е да, дали тези национални цели да са обвързващи или само индикативни. В анализа е направен изводът, че целите по Директивата за енергийните услуги следва да се запазят за секторите с крайно енергопотребление, до крайния им срок през 2016 г., но с оглед да се постигне целта за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност те трябва да се допълнят с по-амбициозни цели за енергоспестяване, съгласно процеса по Стратегията „Европа 2020“. Посочено е, че засега не е необходимо тези цели да са обвързващи, но че с обвързващи мерки биха могли да се постигнат същите или по-добри резултати. Тези обвързващи мерки, заедно с настоящата политическа рамка, следва да са достатъчни за постигането до 2020 г. на европейската цел за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност. При все това, необходимо е напредъкът да се проследява и да се предприемат на достатъчно ранен етап корекционни мерки за гарантиране на постигането до 2020 г. на двадесетпроцентната цел, ако в крайна сметка се окаже, че напредъкът е незадоволителен. - При второто равнище на вариантите за политика са проучени различни мерки за овладяване на неизползвания икономически потенциал за подобряване на ефективността при производството и потреблението на енергия. В Оценката на въздействието са разгледани схемите за задължения за енергоспестяване — като възможен вариант за постигане на енергоспестяване в секторите на крайното енергопотребление. Направен е изводът, че задълженията за енергоспестяване биха осигурили възможност за постигане на значителни икономии, но настоящите разпоредби в Директивата за енергийните услуги (където тези задължения са само един от възможните варианти, предоставени на държавите-членки, чрез които да се осигури постигането на икономии от страна на енергоснабдителните предприятия в секторите на крайното енергопотребление) следва да се подсилят. След това са повдигнати въпроси относно количеството на енергоспестяванията, изисквани от енергоснабдителните предприятия, и дали проектирането на схемите за подобни задължения да се остави изцяло на държавите-членки, или ключовите характеристики да се хармонизират. В Оценката на въздействието се предлага да се въведат национални схеми за задължения за енергоспестяване във всички държави-членки, с цел постигане на годишно намаление на крайното енергопотребление с 1,5 %. Макар че определени ключови характеристики трябва да се хармонизират на равнище ЕС (целеви сектори, амбициозност на целите и изчислителни методи), държавите-членки следва да получат възможност да пригодят до голяма степен схемите към своите национални особености, или да запазят настоящите си схеми. Проучен бе и вариантът за въвеждане на европейска система за търгуеми бели сертификати, но бе отхвърлен поради същите причини като тези при варианта за пълно хармонизиране на всички проектни характеристики на схемата. В друг набор от варианти на политика са проучени мерки, които се отнасят за публичния сектор. В анализа се заключава, че две от разгледаните мерки могат да бъдат полезни. На първо място, ежегодно следва да се реновират 3 % от сградите, притежавани от обществени институции, до оптимална от гледна точка на разходите степен на реновиране, което представлява удвояване на настоящия процент на реновирани сгради. На второ място, от обществените институции следва да се изисква да купуват продукти и сгради с високи енергийни характеристики, на база на съществуващите енергийни етикети и сертификати. Други варианти със значително положително въздействие в сравнение с разходите за тях са тези, които целят насърчаване на пазара на енергийни услуги, осигуряват подобрена и по-честа информация на домакинствата и предприятията за тяхното реално потребление на енергия чрез фактуриране и интелигенти измервателни уреди, както и задължителни енергийни одити на големите предприятия. В Оценката на въздействието е показано, че всички тези мерки са ценни са намаляване на недостига на информация, който е едно от препятствията за енергийна ефективност, и биха могли да доведат до огромни икономии на енергия. Вариантите за насърчаване на енергийната ефективност чрез доброволни мерки се оценяват като недостатъчни за оползотворяване на целия наличен потенциал за икономии. Освен това, в Оценката на въздействието е направен анализ кои мерки биха могли да спомогнат за оползотворяване на потенциала за енергийна ефективност в сферата на преобразуването на енергия и енергоразпределението. Отхвърлят се вариантите, предвиждащи запазване на разпоредбите на настоящата Директива за когенерацията, тъй като те не насърчават енергийна ефективност в целия сектор на енергийните доставки, а само във връзка с комбинираното производство на електроенергия и топлинна енергия, и без да се гарантира действителна реализация на когенерация (от държавите-членки се изисква единствено да събират информация и да я съобщават на Комисията). В анализа е посочено, че въвеждането на минимално допустими изисквания за работни характеристики при производството на енергия (включително задължителни изисквания за прилагане на когенерация и топлофикационни/квартални охладителни системи при нови електрогенериращи инсталации и задължително свързване и приоритетен достъп до електроенергийната мрежа на високоефективните когенерационни системи) значително ще подобри енергийната ефективност при производството на енергия. Също и въвеждането на задължения на енергийните регулаторни органи във връзка с енергийната ефективност би било полезно за подобряване на енергийната ефективност при преноса и разпределението на енергия. В Оценката на въздействието са проучени варианти за национално докладване и мониторинг на изпълнението. С оглед да се ограничи административното натоварване, като същевременно се гарантира подходящо наблюдение на напредъка, в нея се предлага облекчена форма на годишно докладване, въз основа на подбрани показатели за енергийна ефективност и енергоспестяване, които биха могли да се въведат в годишните национални програми за реформи. Това би могло да се допълни с по-подробна информация относно мерките и програмите за енергийна ефективност, която ще се изисква от държавите-членки веднъж на всеки три години. - При третото равнище на вариантите на политика е оценена правната форма на подбраните мерки по първото и второто равнища. Направен е изводът, че с оглед да се постигне нивото на амбициозност на целта на ЕС за двадесетпроцентно подобрение на енергийна ефективност, политиките на ЕС трябва да водят до оползотворяване на потенциала за енергоспестяване във всеки сектор, включително секторите, които не попадат в обхвата на Директивата за енергийните услуги. Ето защо се предлага да се приеме ново законодателно предложение, което да включва приложното поле на двете досегашни директиви и всички сектори с потенциал за енергоспестяване. Сливането на двете директиви в един законодателен текст бе счетено за най-добрия вариант за рационализиране на съществуващата правна рамка и осигуряване на по-добра съгласуваност. По отношение на правната форма, анализът не доведе до категорични заключения. При оформянето на специфичните разпоредби на законодателното предложение, обаче, стана ясно, че предвид съдържанието и необходимостта от приемане на допълнителни мерки за прилагане на национално ниво, най-подходящата правна форма е директивата. Моделирането с цел оценка на цялостното въздействие на подбраните варианти на политика показва, че за ЕС-27 нетният ефект от предложените мерки ще доведе до постигане на целта за двадесетпроцентно спестяване на първична енергия. Освен това Оценката на въздействието показва, че допълнителните разходи за постигане на цялостната двадесетпроцентна цел чрез набора от подбрани мерки са скромни в сравнение с ползите. Цялостното икономическо, социално и екологично въздействие от тези мерки ще осъществи огромен положителен принос към политиките на ЕС и ще бъде в основата на Стратегията „Европа 2020“. Енергийната ефективност ще представлява едно от основните средства за постигане на целите на Пътната карта за нисковъглеродна икономика в 2050 г. Цената на квотите по Европейската схема за търговия с емисии е важен стимул за намаляване на емисиите на парникови газове. При все че резултатите от моделирането, проведено при подготовката на настоящото предложение, показаха, че включените мерки ще предизвикат допълнително намаление на емисиите на парникови газове, те не са категорични по отношение на възможните въздействия върху цената на квотите за емисии. При реализацията на целта за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност, Комисията ще трябва да наблюдава въздействието на новите мерки върху прилагането на Директива 2003/87/ЕО за създаването на Европейската схема за търговия с квоти за емисии (ETS), с цел да се запазят стимулите в рамките на Схемата, които облагодетелстват инвестициите в нисковъглеродни технологии и подготвят включените в Схемата сектори за необходимите бъдещи нововъведения. В това отношение следва да бъдат обмислени подходящи мерки, включително пренастройка на системата за търговия с емисии, чрез заделяне на необходимото количество квоти от частта, предназначена за тръжна продажба в периода от 2013 г. до 2020 г., ако бъде взето съответно политическо решение. 3. Правни елементи на предложението 3.1. Кратко описание на предлаганото действие Предлаганата директива предвижда въвеждане на обща рамка за насърчаване на енергийната ефективност в Европейския съюз, за да се гарантира постигането на целта за двадесетпроцентно спестяване на първична енергия и да се създадат условия за допълнителни подобрения на енергийната ефективност след това. Тя включва правила, предназначени за отстраняване на препятствията и преодоляване на някои от случаите на неуспешно решаване на проблемите от страна на пазара, които пречат на ефективността при доставките и използването на енергията. По отношение на секторите с крайно енергопотребление, предлаганата директива е насочена към мерки, определящи изисквания за публичния сектор, както по отношение на реновирането на сградите в този сектор, така и по отношение на прилагането на високи стандарти за енергийна ефективност при закупуването на сгради, продукти и услуги. В предложението се изисква държавите-членки да установят национални схеми за задължения за енергийна ефективност. Освен това, в него се изискват задължителни и редовни енергийни одити и се определят поредица от изисквания за енергийните предприятия по отношение на измерването и фактурирането на енергията. Що се отнася до сектора за енергийни доставки, в предложението се изисква държавите-членки да приемат национални планове относно отоплението и охлаждането, с цел разработване на потенциала за високоефективно производство на енергия и ефективни топлофикационни и квартални охладителни системи, както и да осигурят съответствие с тези планове на националните регулации в областта на териториалното устройствено планиране. Държавите-членки трябва да приемат критерии за одобрение, които да осигуряват разполагане на инсталациите близост до местата на потребление на топлинна енергия, както и оборудване с високоефективни когенерационни агрегати на всички нови и значително реконструирани електрогенериращи инсталации. При все това, държавите-членки следва да са в състояние да определят условия за освобождаване от това задължение, когато са изпълнени определени условия. В предложението се изисква също държавите-членки да създадат инвентаризации на данните за енергийната ефективност на всички инсталациите, в които има изгаряне на горива или в които се рафинира нефт и газ, както и набори от изисквания за приоритетен/гарантиран достъп до мрежата, за приоритетен диспечинг на електроенергията от високоефективна когенерация и при присъединяването на нови промишлени инсталации, оползотворяващи отпадна топлина, към топлопреносните или студопреносните мрежи. Други предложени мерки включват изисквания във връзка с енергийната ефективност към националните енергийни регулаторни органи, действия за информиране и повишаване на осведомеността, изисквания във връзка с наличието на схеми за сертифициране, действия за насърчаване на разработването на енергийни услуги и задължение на държавите-членки да отстраняват препятствията пред енергийната ефективност, по-специално при разпределянето на стимулите между собственика и наемателя на дадена сграда или между собствениците на съответната сграда. И накрая, в предложението се предвижда формулиране на национални цели за енергийна ефективност до 2020 г. и се изисква Комисията да оцени през 2014 г. дали Европейският съюз може да постигне до 2020 г. своята цел за двадесетпроцентно спестяване на първична енергия. От Комисията се изисква да представи своята оценка на Европейския парламент и на Съвета, която при необходимост да е последвана от законодателно предложение, в което се определят задължителни национални цели. 3.2. Правно основание Правното основание на предложението е член 194, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз. В съответствие с член 194, параграф 1, „В рамките на установяването или функционирането на вътрешния пазар и предвид необходимостта от опазване и подобряване на околната среда, политиката на Съюза в областта на енергетиката има за цел, в дух на солидарност между държавите-членки: (…) в) да насърчава енергийната ефективност и спестяването на енергия, както и разработването на нови и възобновяеми енергийни източници“. Целта на настоящото предложение е именно да се установи обща рамка за насърчаване на енергийната ефективност в Европейския съюз. 3.3. Принцип на субсидиарност Принципът на субсидиарност се прилага по отношение на настоящото предложение, дотолкова доколкото предложението не попада в обхвата на изключителните правомощия на Съюза. ЕС си е поставил целта да постигне до 2020 г. двадесетпроцентна икономия на първична енергия и я е определил като една от петте водещи цели на Стратегията „Европа 2020“. Настоящата нормативна рамка в областта на енергийната ефективност, по-специално Директивата за енергийните услуги и Директивата за когенерацията, не доведе до цялостно оползотворяване на съществуващия потенциал за енергоспестяване. Мерките, приети понастоящем на равнището на държавите-членки, също са недостатъчни за преодоляване на оставащите пазарни и регулаторни препятствия. Предизвикателствата в областта на енергетиката, които се разглеждат в настоящото предложение (сигурността на енергийните доставки, устойчивото развитие и изменението на климата, както и конкурентоспособността на ЕС), са източник на опасения, които се споделят от ЕС като цяло. Необходим е колективен отговор на равнище ЕС, за да се осигури координираност на действията и постигане на общите цели по по-ефективен начин. Мерките, предложени в новата директива, ще допринесат за осигуряването на подходящ принос от всички държави-членки за полагане на необходимите усилия за постигане на двадесетпроцентната цел, както и на равноправни условия за всички участници на пазара, по-специално чрез определяне на минимално допустими изисквания за енергийните характеристики (например във връзка с достъпа до публичните пазари, задълженията за енергиен одит на дружествата, задълженията към енергоснабдителните предприятия за постигане на икономии на енергия и достъпа на когенерационните инсталации до преносните мрежи). Предложението осигурява сигурност на инвеститорите по отношение на постигането на целта на ЕС и на подкрепата за мерките за подобряване на енергийната ефективност, например на високоефективната когенерация и на топлофикационните и кварталните охладителни системи. 3.4. Принцип на пропорционалност и избор на правен инструмент Предложението не надхвърля необходимото за постигане на целта за енергийна ефективност. В него се определят строги изисквания за енергийна ефективност в редица области, но държавите-членки запазват голяма степен на свобода на действие да подкрепят мерки за подобряване на енергийната ефективност по начина, който най-добре съответства на техните национални особености. Избраният инструмент е директива, която следва да бъде транспонирана в националното законодателство от държавите-членки. В директивата се определя крайният резултат, който трябва да бъде постигнат, и общите изисквания, като се оставя достатъчно гъвкавост на държавите-членки да адаптират прилагането ѝ към националните си особености. В този конкретен случай директивата е достатъчна за постигането на целите на предложението. Следователно, нивото на принудата е пропорционално на целта. 4. Отражение върху бюджета Както е посочено във финансовата обосновка, придружаваща настоящата директива, при изпълнението на директивата ще бъде използван наличният бюджет и това няма да има отражение върху многогодишната финансова рамка. 5. Допълнителна информация 5.1. Опростяване на законодателството на ЕС Предложението допринася за опростяването на законодателството на ЕС, макар че не е включено в списъка с мерки от работния план за опростяване. В резултат от приемането на настоящото предложение, Директивата за енергийните услуги и Директивата за когенерацията ще бъдат заменени от една обща директива, което води до по-интегриран подход по отношение на енергийната ефективност и енергоспестяването. Би трябвало да последва и известно административно опростяване, поради необходимостта да се транспонира само една директива вместо две. Понастоящем и в двете директиви са заложени задължения за докладване. Те ще бъдат заменени от един набор от ежегодни доклади (и по-подробни доклади на всеки три години), в съответствие с процеса на докладване съгласно Стратегията „Европа 2020“. Освен това, настоящото предложение опростява изискванията за измерване на енергоспестяването, които се съдържат в настоящата Директива за енергийните услуги. В този смисъл то следва да спомогне за постигане на значително намаляване на административното натоварване, което понастоящем се понася от държавите-членки. 5.2. Отмяна на съществуващо законодателство Приемането на предложението ще доведе до отмяна на съществуващо законодателство. Това се отнася за член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/30/ЕС; Директива 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО. Член 4, параграфи 1—4 и Приложения I, III и IV към Директива 2006/32/ЕО ще бъдат отменени едва от 1 януари 2017 г. 5.3. Преглед/Преразглеждане/Клауза за изтичане на срока на действие Предложението включва няколко клаузи за преразглеждане. 5.4. Преработване Предложението не включва преработване. 5.5. Таблица на съответствието От държавите-членки се изисква да изпратят на Комисията текста на националните разпоредби, които транспонират директивата, както и таблица на съответствието между тези разпоредби и настоящата директива. 5.6. Европейско икономическо пространство (ЕИП) Предложението засяга въпрос от значение за ЕИП и следователно е приложимо по отношение на ЕИП. 2011/0172 (COD) Предложение за ДИРЕКТИВА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА относно енергийната ефективност и за отмяна на Директива 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 194, параграф 2 от него, като взеха предвид предложението на Европейската комисия[14], след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти, като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет[15], като взеха предвид становището на Комитета на регионите[16], в съответствие с обикновената законодателна процедура, като имат предвид, че: (1) Европейският съюз е изправен през безпрецедентни предизвикателства в резултат на повишена зависимост от внос на енергия и оскъдни енергийни ресурси, както и от необходимостта от ограничаване на изменението на климата и преодоляване на икономическата криза. Енергийната ефективност е ценно средство за преодоляване на тези предизвикателства. Тя подобрява сигурността на енергийните доставки в Европейския съюз, като намалява потреблението на първична енергия и понижава вноса на енергия. Също така, тя спомага за намаляване на емисиите на парникови газове по икономически изгоден начин и следователно допринася за смекчаване на изменението на климата. Преходът към икономика с повишена енергийна ефективност следва също така да ускори разпространението на новаторски технологични решения и да подобри конкурентоспособността на промишлеността в Европейския съюз, като подобри икономическия растеж и създаде висококачествени работни места в няколко сектора, свързани с енергийната ефективност. (2) В заключенията на председателството на Европейския съюз от 8 и 9 март 2007 г. бе подчертана необходимостта от увеличаване на енергийната ефективност на Европейския съюз за постигане до 2020 г. на целта за двадесетпроцентно намаление на 20 % на потреблението на първична енергия в Европейския съюз в сравнение с прогнозите. Това се равнява на намаление на потреблението на първична енергия в Европейския съюз в 2020 г. с 368 милиона тона нефтен еквивалент (Mtoe)[17]. (3) В заключенията на Председателството на Европейския съюз от 17 юни 2010 г. бе потвърдено, че целта за енергийна ефективност е една от водещите цели в новата стратегия на Европейския съюз за работни места и интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж (Стратегията „Европа 2020“). Съгласно този процес и с оглед постигане на тази цел на национално ниво, държавите-членки са длъжни да определят национални цели в тесен диалог с Комисията и да посочат в своите национални програми за реформи как възнамеряват да постигнат тези цели. (4) В съобщението на Комисията „Енергетика 2020“[18] енергийната ефективност се поставя в центъра на енергийната стратегия на ЕС за периода до 2020 г. и се посочва необходимостта от нова стратегия за енергийна ефективност, която да даде възможност на всички държави-членки да преодолеят зависимостта между енергопотреблението и икономическия растеж. (5) В своята Резолюция от 15 декември 2010 г. относно преразглеждането на Плана за действие относно енергийната ефективност[19], Европейският парламент призова Комисията да включи в своя преработен план за действие относно енергийната ефективност мерки за преодоляване на изоставането при постигането на общата цел за енергийна ефективност на ЕС за 2020 г. (6) Една от водещите инициативи на Стратегията „Европа 2020“ е водещата инициатива „Европа за ефективно използване на ресурсите“, приета от Комисията на 26 януари 2011 г.[20] В нея енергийната ефективност се определя като основен елемент за гарантиране на устойчивост при използването на енергийните ресурси. (7) В заключенията на председателството на Европейския съюз от 4 февруари 2011 г. бе отбелязано, че целта на ЕС за енергийна ефективност няма да бъде постигната, ако се запази сегашният темп на развитие, и че са необходими решителни действия за оползотворяване на значителния потенциал за по-голямо енергоспестяване във връзка със сградите, транспорта, продуктите и процесите. (8) На 8 март 2011 г. Комисията прие План за енергийна ефективност — 2011 г.[21] В него бе потвърдено, че Европейският съюз няма да постигне своята цел за енергийна ефективност, ако продължи сегашният темп на развитие. С оглед коригиране на този проблем, в плана бяха посочени редица политики и мерки за енергийна ефективност, които обхващат цялата верига на енергията, включително: производството, преноса и разпределението на енергия; водещата роля на публичния сектор в областта на енергийната ефективност; сградите и домакинските устройства; промишлеността; както и необходимостта да се осигури възможност на крайните потребители да управляват своето енергопотребление. Енергийната ефективност в сектора на транспорта бе проучена паралелно в Бялата книга относно транспорта, приета на 28 март 2011 г.[22] По-специално, в инициатива 26 от Бялата книга се призовава за подходящи стандарти за емисиите на CO2 от превозни средства във всички сфери, при необходимост допълнени от изисквания за енергийна ефективност, които да обхванат всички видове двигателни системи. (9) На 8 март 2011 г. Комисията също така прие Пътна карта за постигане до 2050 г. на конкурентоспособна икономика с ниска въглеродна интензивност[23], в която от тази гледна точна бе идентифицирана необходимостта от повече внимание към енергийната ефективност. (10) В този контекст е необходимо да се актуализира правната рамка на Европейския съюз за енергийна ефективност с директива, която е насочена към постигане на целта за енергийната ефективност, изразяваща се в постигането в Европейския съюз до 2020 г. на двадесетпроцентно спестяване на първична енергия, както и постигане на допълнително подобрение на енергийната ефективност в периода след 2020 г. За тази цел трябва да се формулира обща нормативна рамка за насърчаване на енергийната ефективност в Европейския съюз и да се определят конкретни действия за изпълнение на някои от предложенията, включени в Плана за енергийна ефективност — 2011 г., и за оползотворяване на значителния неизползван потенциал за енергоспестяване, установен в плана. (11) В Решението за споделяне на усилията (Решение № 406/2009/ЕО)[24] има изискване към Комисията до 2012 г. да оцени и докладва относно напредъка на Общността и нейните държави-членки към постигане на целта до 2020 г. да се намали енергопотреблението с 20 % в сравнение с прогнозите. Освен това, в това решение е посочено, че с оглед да се помогне на държавите-членки да изпълнят ангажиментите на Общността за намаляване на емисиите на парникови газове, Комисията следва до 31 декември 2012 г. да изготви усилени или нови мерки за ускоряване на подобренията на енергийната ефективност. Настоящата директива е в отговор на това изискване. Освен това, тя би допринесла за реализация на целите, заложени в пътната карта за постигане до 2050 г. на конкурентоспособна икономика с ниска въглеродна интензивност, по-специално чрез намаляване на емисиите на парникови газове от енергийния сектор и за постигане до 2050 г. на нулеви емисии в електроенергийния сектор. (12) Трябва да се предприеме интегриран подход за оползотворяване на целия съществуващ потенциал за енергоспестяване, който включва икономии при производството и доставката на енергия и в секторите с крайно енергопотребление. Същевременно трябва да се подсилят разпоредбите на Директива 2004/8/ЕО относно насърчаването във вътрешноевропейския пазар на когенерацията, свързана с полезно потребление на топлинна енергия[25], и Директива 2006/32/ЕО относно ефективността при крайното потребление на енергия и осъществяване на енергийни услуги[26]. (13) За предпочитане е целта за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност да бъде постигната като резултат от кумулативно изпълнение на конкретни национални и европейски мерки за насърчаване на енергийната ефективност в различни области. Ако обаче този подход не е успешен, ще бъде необходимо политическата рамка да се подсили чрез добавяне на система от обвързващи цели. Поради това, в първия етап от държавите-членки следва да бъде поискано да определят национални цели, схеми и програми за енергийна ефективност. Те трябва да бъдат оставени сами да решат дали тези цели следва да са обвързващи или индикативни на тяхната територия. Във втория етап тези цели и индивидуални усилия на всяка държава-членка трябва да се оценят от Комисията заедно с данни за постигнатия напредък, така че да се прецени доколко е вероятно постигането на цялостната цел на Европейския съюз, както и степента доколко отделните усилия са достатъчни за постигане на общата цел. Поради това Комисията следва внимателно да следи изпълнението на националните програми за енергийна ефективност чрез своята преработена законодателна рамка и в рамките на процеса на Стратегията „Европа 2020“. Ако тази оценка покаже, че няма вероятност да бъде постигната цялостната цел на Европейския съюз, Комисията следва да предложи задължителни национални цели за 2020 г., като вземе под внимание индивидуалните отправни точки на държавите-членки, техните икономически характеристики и предприетите ранни действия. (14) Общият размер на публичните разходи се равнява на 19 % от брутния вътрешен продукт на Европейския съюз. Поради тази причина публичният сектор представлява важен фактор за стимулиране на преобразуването на пазара към по-ефективни продукти, сгради и услуги, както и задействане на поведенчески промени в енергопотреблението от страна на гражданите и предприятията. Освен това, намаляването на енергопотреблението чрез мерки за подобряване на енергийната ефективност може да освободи държавни ресурси за други цели. Публичните институции на национално, областно и местно равнище следва да служат като пример по отношение на енергийната ефективност. (15) Процентът на реновираните сгради трябва да се увеличи, тъй като съществуващият сграден фонд е секторът с най-голям потенциал за енергоспестяване. Освен това, сградите са от огромно значение за постигане на целта на ЕС за намаляване на емисиите на парникови газове с 80—95 % до 2050 г. в сравнение с 1990 г. Сградите, притежавани от обществени институции, представляват значителен дял от сградния фонд и са с висока степен на видимост в публичния живот. Поради това е подходящо да се определи годишен процес за реновиране на всички сгради, притежавани от обществени институции, за да се подобри тяхната енергийна ефективност. Този процент на реновиране следва да не засяга задълженията във връзка със сградите с близко до нулево нетно потребление на енергия, определени в Директива 2010/31/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 19 май 2010 г. относно енергийните характеристики на сградите[27]. Задължението за реновиране на обществените сгради допълва разпоредбите на тази директива, съгласно които държавите-членки трябва да осигурят изискване за подобряване на енергийната ефективност в съответствие с минимално допустими изисквания за ефективност в случаите на значително реновиране на обществени сгради. (16) Редица общини и други обществени институции в държавите-членки вече прилагат интегрирани подходи за енергоспестяване и енергийни доставки, например чрез планове за действие за устойчиво развита енергетика, като разработените съгласно инициативата „Спогодба на кметовете“ (Covenant of Mayors), както и интегрирани градоустройствени подходи, които надхвърлят индивидуалните интервенции в сградите или транспортните средства. Държавите-членки следва да насърчават общините и други държавни институции да приемат интегрирани и насочени към устойчиво развитие планове за енергийна ефективност с ясни цели, да привличат гражданите в тяхното разработване и прилагане и адекватно да ги информират за тяхното съдържание и напредък към постигането на целите. Такива планове могат да доведат до значително енергоспестяване, особено ако се изпълняват чрез системи за управление на енергията, които позволяват на съответните обществени институции по-добре да управляват своето енергопотребление. Обменът на опит между общинските власти на големи и малки градове и други държавни институции следва да се насърчава, по отношение на по-новаторските видове опит. (17) Що се отнася до закупуването на някои продукти и услуги и закупуването и наемането на сгради, обществените институции, които сключват договори за публични дейности, доставки или услуги, следва да служат за пример и да вземат енергоефективни решения при закупуването. От друга страна, това не трябва да влиза в противоречие с разпоредбите на директивите на ЕС относно обществените поръчки. (18) Извършената оценка на възможността за създаване на обща за целия Европейски съюз схема от „бели сертификати“ показа, че в настоящата ситуация такава система би създала прекомерни административни разходи и че съществува риск съответните енергоспестявания да бъдат концентрирани в няколко държави-членки и да не бъдат реализирани в целия ЕС. Последната цел може да бъде постигната по по-добър начин, поне на настоящия етап, чрез национални схеми за задължения за енергийна ефективност или други алтернативни мерки за постигане на същото количество енергоспестявания. Комисията обаче следва да определи чрез делегиран акт условията, при които дадена държава-членка би могла в бъдеще да признава енергоспестявания, постигнати в друга държава-членка. Уместно е степента на амбициозност на тези схеми да бъде формулирана в обща рамка на равнище Европейски съюз, като същевременно бъде предоставена значителна гъвкавост на държавите-членки да вземат изцяло под внимание националната организация на участниците на пазара, конкретния контекст на енергийния сектор и навиците на крайните потребители. Общата рамка следва да осигури възможност на енергоснабдителните предприятия да предлагат енергийни услуги на всички крайни потребители, а не само на тези, на които продават енергия. Това увеличава конкуренцията на енергийния пазар, тъй като енергоснабдителните предприятия могат да разнообразяват своите продукти, като предлагат допълнителни енергийни услуги. Общата рамка следва да дава възможност на държавите-членки да включват изисквания в своите национални схеми, които да са свързани със социални цели, по-специално с оглед да се осигури достъп на потребителите в неравностойно положение до ползите от подобрената енергийна ефективност. Също така, тя следва да дава възможност на държавите-членки да освобождават малките дружества от задълженията за енергийна ефективност. В Съобщението на Комисията „Мисли първо за малките“[28] са формулирани принципи, които държавите-членки следва да инат предвид при вземането на решение дали да се въздържат от прилагането на тази възможност. (19) С оглед да се оползотвори потенциалът за енергоспестяване в някои пазарни сегменти, където обикновено не се предлагат енергийни одити при обичайни търговски условия (например в домакинствата или малките и средни предприятия), държавите-членки следва да осигурят предлагане на енергийни одити и за такива сектори. Енергийните одити следва да са задължителни и редовни за големите предприятия, тъй като при тях могат да се постигнат значителни енергоспестявания. (20) Тези одити следва да бъдат извършвани по независим и разходоефективен начин. Изискването за независимост дава възможност одитите да бъдат извършвани от вътрешни експерти, но при условие, че те са квалифицирани или акредитирани, че не са пряко ангажирани в одитираната дейност и че съответната държава-членка е въвела схема за осигуряване и проверка на качеството на одитите и за налагане на санкции при необходимост. (21) При формулирането на мерките за подобряване на енергийната ефективност следва да се отчитат ползите и икономиите, свързани с ефективността, които се постигат чрез широко прилагане на икономически целесъобразни технологични иновации, като например интелигентните измервателни уреди. С оглед увеличаване до максимум на ползите от енергоспестяванията чрез тези иновации, крайните потребители следва да имат възможност да виждат показателите за разходите и потреблението си и да получават редовни индивидуални сметки въз основа на реалното потребление. (22) При формулирането на мерки за подобряване на енергийната ефективност, държавите-членки следва да вземат под внимание необходимостта от осигуряване на правилното функциониране на вътрешноевропейския пазар и за последователното прилагане на законодателството на ЕС, в съответствие с разпоредбите на Договора за функционирането на Европейския съюз. (23) Високоефективната когенерация (CHP) и топлофикационните и квартални охладителни системи (district heating and cooling) са със значителен потенциал за спестяване на първична енергия, който като цяло не се оползотворява в Европейския съюз. Държавите-членки следва да изготвят национални планове за разработване на високоефективни когенерационни инсталации и топлофикационни и квартални охладителни системи. Тези планове следва да обхващат достатъчно дълъг период, за да осигурят на инвеститорите информация относно националните планове за развитие и да допринесат за стабилна и насърчителна инвестиционна среда. Новите електрогенериращи инсталации, както и съществуващите инсталации, които са в процес на значителна реконструкция или чийто лиценз се подновява, следва да бъдат оборудвани с високоефективни когенерационни агрегати, оползотворяващи отпадната топлина от производството на електроенергия. След това тази отпадна топлина би могла да се пренася до местата, където е необходима, чрез топлофикационни мрежи. За тази цел държавите-членки следва да приемат такива критерии за одобрение на нови инсталации, които да осигуряват разполагането на инсталации в близост до точките на консумация на топлинна енергия. От друга страна, обаче, държавите-членки следва да имат възможност да формулират условия за освобождаване от тези задължения в случаите, когато са изпълнени определени условия. (24) Високоефективната когенерация следва да се определя въз основа на спестената енергия при когенерация в сравнение с разделното производство на топлинна енергия и електроенергия. Определенията за когенерация и високоефективна когенерация, използвани в законодателството на Европейския съюз, не следва да изключват използването на различни определения в националното законодателство за цели, различни от целите на законодателството на Европейския съюз. С оглед постигането на максимални енергоспестявания и за да не се пропускат възможности за енергоспестяване, трябва да се отдели голямо внимание на работните условия на когенерационните агрегати. (25) С оглед да се увеличи прозрачността за крайния потребител, за да бъде той в състояние да избира между електроенергия от когенерация и електроенергия, произведена чрез други технологии, произходът на високоефективна когенерация следва да се удостоверява въз основа на хармонизирани референтни стойности на к.п.д. Схемите за гаранции за произход сами по себе си не предоставят право на облагодетелстване от националните схеми за подпомагане. Важно е всяка електроенергия, произведена чрез високоефективна когенерация, да може да бъде обхваната чрез гаранции за произход. Следва да има разграничение между гаранциите за произход и заменяемите сертификати. (26) Следва да бъде взета под внимание специфичната структура на секторите на когенерационните системи и на топлофикационните и кварталните охладителни системи, които включват много малки и средни производители, по-специално при прегледа на административните процедури за получаване на разрешение за изграждане на когенерационни мощности или съответни мрежи, прилагайки принципа „Мисли първо за малките“. (27) Повечето предприятия в ЕС са малки и средни предприятия (МСП). Те представляват за ЕС един огромен потенциал за енергоспестяване. С оглед да им се помогне да предприемат мерки за енергийна ефективност, държавите-членки следва да въведат благоприятна нормативна рамка, за осигуряване за малките и средните предприятия на техническо съдействие и целенасочена информация. (28) В Директива 2010/75/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. относно емисиите от промишлеността[29] енергийната ефективност е включена сред критериите за определяне на най-добрите налични техники, които следва да служат като референтна основа при определянето на условията за комплексните разрешителни за инсталациите, попадащи в обхвата на тази директива, включително горивните инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност от 50 MW или повече. При все това, в цитираната директивата се дава възможност на държавите-членки да не налагат изисквания, свързани с енергийната ефективност, на горивните инсталации или на други инсталации, които отделят емисии на въглероден диоксид при съответните си обекти, за дейностите, посочени в Приложение I към Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността[30]. С оглед да се осигури постигането на значителни подобрения на енергийната ефективност в инсталациите за производство на електроенергия и топлинна енергия и рафинериите за нефт и газ, действителните нива на енергийна ефективност трябва да се следят и сравняват със съответните нива на енергийна ефективност, постигани при прилагането на най-добрите налични техники. Комисията трябва да сравнява нивата на енергийна ефективност и да разглежда възможното предлагане на допълнителни мерки, ако са налице съществени различния между действителните нива на енергийна ефективност и нивата, постигани при прилагането на най-добрите налични техники. Събраната информация относно действителните стойности на енергийната ефективност следва също да се използва и при прегледа на хармонизираните референтни стойности за ефективността за разделното производство на електроенергия и топлинна енергия, формулирани в Решение 2007/74/ЕО на Комисията от 21 декември 2006 г.[31] (29) Държавите членки следва да формулират, въз основа на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии, правила, уреждащи поемането и споделянето на разходи за свързване към енергийните мрежи и за подсилване на мрежите, както и за техническо адаптиране, необходимо за включване в мрежите на нови производители на електроенергия, използващи високоефективна когенерация, като се вземат предвид указанията и правилниците, разработени в съответствие с Регламент (ЕО) № 714/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно условията за достъп до мрежата за трансграничен обмен на електроенергия и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1228/2003[32], както и в съответствие с Регламент (ЕО) № 715/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно условията за достъп до газопреносни мрежи и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1775/2005[33]. Производителите на електроенергия от инсталации с високоефективна когенерация следва да имат възможност да провеждат тръжни процедури за дейностите по свързване. Следва да се улесни достъпът до електроенергийната мрежа на електроенергия, произведена чрез високоефективна когенерация, особено по отношение на малките и микро когенерационни агрегати. (30) Следва да се осигури достатъчен брой надеждни професионалисти, компетентни в областта на енергийната ефективност, за да се гарантира ефективно и своевременно изпълнение на настоящата директива, например по отношение на спазването на изискванията за енергийни одити и прилагането на схемите за задължения за енергийна ефективност. Във връзка с това държавите-членки следва да въведат схеми за сертифициране на доставчиците на енергийни услуги, енергийни одити и други мерки за подобряване на енергийната ефективност. (31) Необходимо е да продължи развитието на пазара за енергийни услуги, за да се осигури присъствието както на търсене, така и на предлагане на енергийни услуги. За тази цел може да допринесе наличието на прозрачност, например чрез съставянето на списъци на доставчиците на енергийни услуги. За стимулиране на търсенето могат да спомогнат и примерни договори и указания, по-специално за сключването на договори за енергоспестяване с гарантиран резултат. Както и при други разновидности на договорите за финансиране от трета страна, получателят на енергийната услуга по договора за енергоспестяване с гарантиран резултат избягва инвестиционните разходи, като използва част от финансовата стойност на енергоспестяването, за да изплати инвестицията, направена изцяло или частично от третата страна. (32) Необходимо е да се идентифицират и отстранят регулаторните и нерегулаторните препятствия пред използването на договори за енергоспестяване с гарантиран резултат и други видове договори за финансиране от трета страна на инвестиции за енергоспестяване. Тези препятствия включват счетоводни правила и практики, които затрудняват адекватното отразяване на инвестициите и на годишните финансови икономии в резултат от мерките за подобряване на енергийната ефективност в счетоводните отчети за целия жизнен цикъл на инвестицията. Препятствията пред реновирането на съществуващия сграден фонд във връзка с разпределянето на стимулите между различните участници също следва да бъдат преодолени на национално равнище. (33) Държавите-членки и областите следва да бъдат насърчени да използват пълноценно Структурните фондове и Кохезионния фонд за стимулиране на инвестиции в мерки за подобряване на енергийната ефективност. Инвестициите в енергийна ефективност могат да допринесат към икономическия растеж, заетостта, иновациите и намаляването на енергийната бедност на домакинствата и поради това осъществяват положителен принос към икономическото, социалното и териториалното сближаване. Потенциалните области за финансиране включват мерки за енергийна ефективност в обществени и жилищни сгради, както и осигуряване на нови умения за насърчаване на заетостта в сектора на енергийната ефективност. (34) При реализацията на целта за двадесетпроцентно подобрение на енергийната ефективност, Комисията ще трябва да наблюдава въздействието на новите мерки върху прилагането на Директива 2003/87/ЕО за създаването на Европейската схема за търговия с квоти за емисии (ETS), с цел да се запазят стимулите в рамките на Схемата, които облагодетелстват инвестициите в нисковъглеродни технологии и подготвят включените в Схемата сектори за необходимите бъдещи нововъведения. (35) Директива 2006/32/ЕО изисква от държавите-членки да приемат и да се стремят да постигнат национална индикативна цел за общо енергоспестяване в размер на 9 % до 2016 г., която следва да бъде постигната чрез реализация на енергийни услуги и други мерки за подобряване на енергийната ефективност. В тази директива се посочва, че вторият план за енергийна ефективност, приет от държавите-членки, по целесъобразност и при необходимост следва да се допълва от предложения на Европейската комисия за допълнителни мерки, включително удължаване на периода за изпълнение на целите. Ако в доклада се заключи, че напредъкът по отношение на индикативните национални цели, определени в тази директива, е недостатъчен, тези предложения следва да са насочени към равнището и характера на целите. В Оценката на въздействието, която придружава настоящата директива, е констатирано, че държавите-членки са на път да изпълнят целта от 9 % (която е значително по-малко амбициозна в сравнение с приетата впоследствие цел за постигането до 2020 г. на двадесетпроцентно енергоспестяване), поради което не е необходимо да се предприемат действия във връзка с нивото на целите. (36) Въпреки че с настоящата директива се отменя Директива 2006/32/ЕО, член 4 от Директива 2006/32/ЕО следва да продължи да се прилага до крайния срок за постигане на целта от 9 %. (37) Тъй като целта на настоящата директива, а именно постигане на целта на Европейския съюз за енергийна ефективност, изразяваща се в постигане до 2020 г. на двадесетпроцентно спестяване на първична енергия., и създаване на условия за допълнителни подобрения на енергийната ефективност след 2020 г., няма да може да се постигне от държавите-членки без предприемане на допълнителни мерки за енергийна ефективност и може да се постигне по по-добър начин на равнище Европейски съюз, ЕС може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, формулиран в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, както е формулиран в цитирания член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на горепосочената цел. (38) С оглед да се позволи адаптиране към техническия прогрес и промените в съотношението на дяловете на различните видове енергийни източници, на Комисията трябва да се делегират правомощия да приема актове по отношение на определени въпроси в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз. От особено значение е по време на своята подготвителна работа Комисията да провежда съответните консултации, включително на експертно равнище. (39) Всички съществени разпоредби на Директива 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО, с изключение на член 4, параграфи 1—4 и Приложения I, III и IV към последната, следва незабавно да се отменят. Член 9, параграфи 1 и 2 от Директива 2010/30/ЕС от 19 май 2010 г. относно посочването на консумацията на енергия и на други ресурси от продукти, свързани с енергопотреблението, върху етикети и в стандартна информация за продуктите[34], в който се предвижда задължение за държавите-членки да се стремят да закупуват само продукти с най-висок клас на енергийна ефективност, също следва да се отмени. (40) Задължението да се транспонира настоящата директива в националното законодателство следва да се ограничи само до онези разпоредби, които представляват значителна промяна в сравнение с Директива 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО. Задължението за транспониране на разпоредбите, които не се променят, произтича от посочените директиви. (41) Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки по отношение на сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на Директиви 2004/8/ЕО и Директива 2006/32/ЕО. ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА: ГЛАВА I Предмет, приложно поле, определения и цели за енергийна ефективност Член 1 Предмет и приложно поле 1. С настоящата директива се установява обща рамка за насърчаване на енергийна ефективност в рамките на Европейския съюз, с оглед да се осигури постигането до 2020 г. на целта на Европейския съюз за двадесетпроцентно спестяване на първична енергия и да се създадат условия за допълнителни подобрения на енергийната ефективност след тази дата. В директивата са формулирани правила, чието предназначение е да бъдат отстранени съществуващите препятствия в рамките на енергийния пазар и да преодолеят случаите на неуспешно решаване на проблемите от страна на пазара, които затрудняват ефективността при производството, доставките и използването на енергията; също така, в директивата се предвижда въвеждането на национални цели за енергийна ефективност, които да бъдат постигнати до 2020 г. 2. Изискванията, формулирани в настоящата директива, представляват минимално допустими изисквания и не възпрепятстват държавите-членки да запазят или въведат по-строги мерки. Тези мерки следва да са съвместими със законодателството на Европейския съюз. Комисията следва да бъде уведомявана за националните законодателни документи, предвиждащи по-строги мерки. Член 2 Определения За целите на настоящата директива се прилагат следните определения: 1. „енергия“ означава всички форми на енергийни продукти, съгласно съответното определение в Регламент (ЕО) № 1099/2008[35]; 2. „потребление на първична енергия“ означава брутното вътрешно потребление, с изключение на неенергийните употреби; 3. „енергийна услуга“ означава материалната изгода, полза или стока, получени от комбинацията на енергията с енергоефективна технология или с действие, което може да обхваща експлоатацията, поддръжката и управлението, необходими за предоставяне на услугата, като тя се предоставя въз основа на договор и при нормални обстоятелства води до проверимо и измеримо или оценимо подобрение на енергийната ефективност и/или до спестяване на първична енергия; 4. „обществени институции“ означава възлагащи органи, съгласно определението в Директива 2004/18/ЕО; 5. „система за енергийно управление“ означава набор от взаимосвързани или взаимодействащи елементи от план, в който е формулирана цел за енергийна ефективност и стратегия за постигането на тази цел; 6. „задължени страни“ означава дистрибутори на енергия или дружества за продажба на дребно на енергия, които са обвързани от националните схеми за задължения за енергийна ефективност по член 6; 7. „енергоразпределително предприятие“ означава физическо или юридическо лице, включително оператор на разпределителна система, отговарящо за транспортирането на енергия с оглед нейното доставяне на крайния потребител и в разпределителни станции, продаващи енергия на крайните потребители; 8. „оператор на разпределителна система“ означава „оператор на разпределителна система“, както това понятие е определено в Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО; 9. „предприятие за продажба на енергия на дребно“ означава физическо или юридическо лице, което продава енергия на крайни потребители; 10. „краен потребител“ означава физическо или юридическо лице, което купува енергия за своето собствено крайно потребление; 11. „доставчик на енергийни услуги“ означава физическо или юридическо лице, което предоставя енергийни услуги или други мерки за подобряване на енергийната ефективност в инсталация или помещения на краен потребител; 12. „енергиен одит“ означава системна процедура за получаване на адекватна информация за съществуващия профил на енергийното потребление на дадена сграда или група от сгради, на промишлено или търговско съоръжение или инсталация или на частна или обществена услуга, за идентифициране и количествено определяне на икономически изгодните възможности за енергоспестявания и за докладване на резултатите; 13. „сключване на договор за енергийни показатели“ („energy performance contracting“) означава договорно споразумение между получателя и доставчика на мярка за подобряване на енергийната ефективност, съгласно което изплащането на инвестицията, осъществена от доставчика, е свързано с договорено ниво на подобряване на енергийната ефективност или друг договорен критерий за енергоспестяване, например финансови икономии; 14. „оператор на преносна система“ означава „оператор на преносна система“, както това понятие е определено в Директива 2009/72/ЕО[36] и Директива 2009/73/ЕО[37]; 15. „когенерация“ означава едновременно производство в един процес на топлинна енергия и електроенергия или механична енергия; 16. „икономически обосновано потребление“ означава потребление, което не превишава нуждите от топлинна или хладилна енергия и което иначе би било задоволено при пазарни условия чрез различни от когенерацията процеси на енергопроизводство; 17. „полезна топлинна енергия“ означава топлинната енергия, произведена в когенерационен процес и използвана за икономически обосновано потребление за отопление или охлаждане; 18. „електроенергия от когенерация“ означава електроенергия, произведена в процес, свързан с производството на полезна топлинна енергия, и изчислена в съответствие с методиката, изложена в Приложение II; 19. „високоефективна когенерация“ означава когенерация, отговаряща на критериите, формулирани в Приложение II; 20. „общ к.п.д.“ означава годишната сума на произведената електроенергия и механична енергия и произведената полезна топлинна енергия, разделена на използваното количество гориво за целите на производство на топлинна енергия при когенерационен процес и за брутното производство на електроенергия и механична енергия; 21. „съотношение електроенергия/топлинна енергия“ означава съотношението между електроенергията от когенерация и полезната топлинна енергия, когато се работи при режим на цялостна когенерация, като съотношението се изчислява на база на експлоатационните данни на конкретния агрегат; 22. „когенерационен агрегат“ означава агрегат, който може да работи в когенерационен режим; 23. „малък когенерационен агрегат“ означава когенерационен агрегат с инсталирана електрогенерираща мощност под 1 MWe; 24. „микро когенерационен агрегат“ означава когенерационен агрегат с максимална електрогенерираща мощност под 50 kWe; 25. „съотношение на застроената площ“ означава съотношението между общата площ и застроената площ (m2) в дадена територия; 26. „ефективни топлофикационни и квартални охладителни системи“ означава топлофикационни или охладителни система, използващи поне 50 % топлинна енергия от възобновяеми източници, отпадна топлина, когенерация или комбинация от тях, и които имат показател за определянето на потреблението на първична енергия по Директива 2010/31/ЕС равен най-малко на 0,8; 27. „значителна реконструкция“ означава реконструкция, чиито разходи надхвърлят 50 % от инвестиционните разходи за съпоставим нов агрегат в съответствие с Решение 2007/74/ЕО, или за която се изисква актуализиране на комплексното разрешително, предоставено съгласно Директива 2010/75/ЕС. Член 3 Цели за енергийна ефективност 1. Държавите-членки трябва да определят свои национални цели за енергийна ефективност, изразени като абсолютно количество на първичното енергопотребление в 2020 г. При определянето на тези цели те следва да вземат под внимание целта на Европейския съюз за двадесетпроцентно енергоспестяване, мерките, предвидени в настоящата директива, мерките за постигане на националните цели за енергоспестяване, формулирани в съответствие с член 4, параграф 1 от Директива 2006/32/ЕО, и други мерки за насърчаване на енергийната ефективност в рамките на държавите-членки и на равнището на Европейския съюз. 2. До 30 юни 2014 г. Комисията следва да оцени дали има вероятност Европейският съюз да постигне до 2020 г. своята цел за двадесетпроцентно спестяване на първична енергия, за което е необходимо намаляване на потреблението на първична енергия в ЕС в 2020 г. с 368 милиона тона нефтен еквивалент (Mtoe), като вземе под внимание сумата на енергоспестяванията по националните цели съгласно параграф 1, и оценката, спомената в член 19, параграф 4. ГЛАВА II Ефективност при енергопотреблението Член 4 Обществени институции 1. Без да се засяга член 7 от Директива 2010/31/ЕС, държавите-членки следва от 1 януари 2014 г да осигурят реновиране на 3 % годишно от пълната разгъната застроена площ, притежавана от техните обществени институции, така че да се постигнат поне минимално допустимите изисквания за енергийните характеристики, определени от съответната държава-членка в съответствие с член 4 от Директива 2010/31/ЕС. Тези 3 % се изчисляват върху пълната разгъната застроена площ на сградите с използваема разгъната застроена площ над 250 m2, притежавани от обществените институции на съответните държави-членки, които към 1 януари всяка година не отговарят на националните изисквания за минимално допустими енергийни характеристики, определени съгласно член 4 от Директива 2010/31/ЕС. 2. Държавите-членки могат да разрешат на своите обществени институции да отчитат в рамките на своя годишен процент на реновиране излишъка на реновирана разгъната застроена площ през дадена година, все едно че тази площ е била реновирана в някоя от предходните две или следващите две години. 3. За целите на параграф 1, до 1 януари 2014 г. държавите-членки следва да съставят и да оповестят публично списък на сгради, притежавани от техните обществени институции, в който да са посочени: a) разгънатата застроена площ в m2; както и б) енергийните характеристики на всяка сграда. 4. Държавите-членки следва да насърчават обществените институции: a) да приемат планове за енергийна ефективност, самостоятелни или като части от по-широкообхватни план за климата или околната среда, които да съдържат конкретни цели за енергоспестяване, с оглед постоянно подобряване на енергийната ефективност на съответната институция; б) да въведат система за енергийно управление като част от прилагането на своя план. Член 5 Покупки от страна на обществените институции Държавите-членки трябва да осигурят изискване към обществените институции да закупуват само продукти, услуги и сгради с високи показатели на енергийна ефективност, съгласно посоченото в Приложение III. Член 6 Схеми за задължения за енергийна ефективност 1. Всяка държава-членка следва да въведе схема за задължения за енергийна ефективност. Тази схема следва да осигурява, че или всички енергоразпределителни предприятия, или всички предприятия за продажба на енергия на дребно, действащи на територията на държавата-членка, трябва да реализират годишни енергоспестявания в размер на 1,5 % от обема на своите продажби на енергия в съответната държава-членка през предходната календарна година, с изключение на енергията, използвана в транспортния сектор. Задължените страни трябва да реализират това количество енергоспестявания при крайните потребители. 2. Държавите-членки следва да изразят количеството на енергоспестяванията, изисквани от всяка задължена страна, било като крайно или като първично енергопотребление. Избраният метод за изразяване на изискваното количество енергоспестявания трябва да се използва и за изчисляване на енергоспестяването, декларирано от задължените страни. Следва да се използват коефициентите за преобразуване, дадени в Приложение IV. 3. Мерките, предназначени за постигане на краткосрочни енергоспестявания съгласно съответната дефиниция в Приложение V, точка 1, следва да осигуряват не повече от 10 % от количеството енергоспестявания, изисквано от всяка задължена страна, и са допустими за включване в задължението по параграф 1 само ако са комбинирани с мерки, предназначени за по-дългосрочно спестяване. 4. Държавите-членки трябва да осигурят съответствие на изчисляването на енергоспестяванията, декларирани от задължените страни, с посоченото в Приложение V, точка 2. Те трябва да въведат системи за контрол, в чиито рамки да се извършва независима верификация най-малкото на един статистически значим дял от мерките за подобряване на енергийната ефективност, реализирани от задължените страни. 5. В рамките на схемата за задължения за енергийна ефективност държавите-членки могат: a) да включат в задълженията за енергоспестяване изисквания със социална насоченост, включително като изискват реализацията на такива мерки в енергийно бедни домакинства или в сгради за социално жилищно настаняване; б) да разрешат на задължените страни да отчитат като изпълнение на своето задължение сертифицирани енергоспестявания, постигнати от доставчици на енергийни услуги или други трети страни; в такъв случай държавите-членки следва да формулират процес на акредитация, който да е ясен, прозрачен и открит за всички участници на пазара и да е свързан със свеждане до минимум на разходите за сертифициране; в) да разрешат на задължените страни да отчитат енергоспестявания, реализирани през дадена година, все едно че са реализирани през която и да е от предходните две или следващите две години. 6. Държавите-членки следва да публикуват енергоспестяванията, реализирани от всяка задължена страна, и данни относно годишната тенденция на енергоспестяванията, попадащи в обхвата на схемата. За целите на публикуването и верифицирането на реализираните енергоспестявания, държавите-членки трябва да изискват от задължените страни да им представят най-малко следните данни: a) постигнати енергоспестявания; б) обобщена статистическа информация относно техните крайни потребители (с посочване на евентуални значителни промени в сравнение с подадена по-рано информация); както и в) текуща информация относно консумацията на крайните потребители, включително, по целесъобразност, товарови графици, класифициране на потребителите по сегменти и данни за географското разположение на потребителите, като същевременно се запазва неприкосновеността и поверителността на частната или чувствителната в търговско отношение информация, в съответствие с приложимото законодателство на Европейския съюз. 7. Държавите-членки следва да осигурят въздържане на участниците на пазара от всякакви дейности, които могат да затруднят търсенето и предоставянето на енергийни услуги или други мерки за подобряване на енергийната ефективност или да попречат на развитието на пазарите за енергийни услуги или други мерки за подобряване на енергийната ефективност, включително от недопускане на конкуренти на пазара или от злоупотреба с господстващо положение. 8. Държавите-членки могат да освобождават от прилагането на задълженията по настоящия член малките енергоразпределителни предприятия и малките предприятия за продажба на енергия на дребно, по-специално тези, които разпределят или продават по-малко от равностойността на 75 GWh енергия годишно, имат по-малко от 10 служители, или чийто оборот или годишна балансова сума не надхвърля 2 000 000 евро. В така посоченият праг не се включва енергията, произвеждана за собствени нужди. 9. Като алтернатива на посоченото в параграф 1, държавите-членки могат да предпочетат да предприемат други мерки за постигане на енергоспестявания при крайните потребители. Годишното количество на постигнатите по този начин енергоспестявания следва да бъде еквивалентно на количеството на енергоспестяванията, изисквано съгласно параграф 1. Държавите-членки, които предпочетат този вариант, следва да уведомят Комисията, в срок до 1 януари 2013 г., за алтернативните мерки, които те планират да предприемат, включително за правилата за санкции съгласно член 9, и да покажат как те биха постигнали изискваното количество енергоспестявания. Комисията може да отхвърли тези мерки или да направи предложения за изменения в рамките на 3 месеца след уведомлението. В такива случаи алтернативният подход следва да не се прилага от съответните държави-членки преди Комисията да приеме изрично подадените отново или изменени проектомерки. 10. Ако това е уместно, Комисията ще формулира чрез делегиран акт съгласно член 18 система за взаимно признаване на енергоспестяванията, реализирани в рамките на националните схеми за задължения за енергийна ефективност. Тази система трябва да позволява на задължените страни да отчитат реализираните и сертифицирани в една държава-членка енергоспестявания като изпълнение на своите задължения в друга държава-членка. Член 7 Енергийни одити и системи за енергийно управление 1. Държавите-членки трябва да насърчават разполагаемостта за всички крайни потребители на енергийни одити, които да са достъпни и да се извършват по независим начин от квалифицирани или акредитирани експерти. Държавите-членки трябва да разработят програми за насърчаване на домакинствата и малките и средните предприятия да се подлагат на енергийни одити. Държавите-членки трябва да довеждат до вниманието на малките и средните предприятия конкретни примери как системите за енергийно управление могат да подпомогнат техните търговски дейности. 2. За предприятията, които се различават от споменатите във втората алинея на параграф 1, държавите-членки трябва да въведат задължение за провеждане на енергиен одит, който да бъде извършен по независим и разходоефективен начин от квалифицирани или акредитирани експерти най-късно до 30 юни 2014 г., и след това да бъде последван от нови одити на всеки три години след датата на предходния енергиен одит. 3. Енергийните одити, проведени по независим начин във връзка с функционирането на системите за енергийно управление, или в изпълнение на доброволни споразумения (voluntary agreements), сключени между организации от заинтересовани страни и упълномощен орган и наблюдавани от съответната държава-членка или от Комисията, следва да се считат за отговарящи на изискванията по параграф 2. 4. Енергийните одити могат да бъдат самостоятелни или част от по-широкообхватен одит за въздействието върху околната среда. Член 8 Мерене на енергопотреблението и информация в сметките 1. Държавите-членки трябва да осигурят наличие при крайните потребители на електроенергия, природен газ, топлинна или хладила енергия от топлофикационни системи и битова гореща вода на индивидуални измервателни уреди, които да мерят точно, да позволяват да се установи действителното енергопотребление и да дават информация за реалния период на потребление, в съответствие с посоченото в Приложение VI. Когато държавите-членки предприемат въвеждането на интелигентни измервателни уреди, предвидени в Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО по отношение на пазарите на електроенергия и природен газ, те трябва да осигурят цялостно вземане под внимание на целите за енергийна ефективност и ползите за крайния потребител при формулирането на минимално допустимите функционални характеристиките на измервателните уреди и задълженията на участниците на пазара. По отношение на електроенергията и при поискване от крайния потребител, операторите на електромерите трябва да осигурят възможност електромерите да отчитат електроенергията, генерирана в помещенията на крайния потребител и подадена към електроенергийната мрежа. Държавите-членки трябва да осигурят възможност, при поискване от крайните потребители, данните от измерването на тяхното производство или потребление да се предоставят в реално време на трета страна, действаща от името на крайния потребител. По отношение на топлинната и хладилната енергия, ако дадена сграда се снабдява от топлофикационна мрежа, при входа на енергията в сградата трябва да се монтира топломер. В многофамилните сгради следва да се монтират и индивидуални топломери за измерване на потреблението на топлинна и охладителна енергия на всеки апартамент. Когато използваното на индивидуални топломери не е технически осъществимо, трябва да се монтират индивидуални топлинни разпределители (individual heat cost allocators) за определяне на потреблението на топлинна енергия от всеки радиатор, в съответствие със спецификациите в Приложение VI, параграф 1.2. Държавите-членки трябва да въведат правила за разпределението на разходите за отопление в многофамилните сгради, свързани към топлофикационни или квартални охладителни системи. Тези правила трябва да включват указания за корекционни коефициенти, отразяващи сградните характеристики, например преноса на топлина между апартаментите. 2. Освен задълженията, произтичащи от Директива 2009/72/ЕО и Директива 2009/73/ЕО във връзка с изготвянето на сметките, държавите-членки трябва да осигурят не по-късно от 1 януари 2015 г. изисквания сметките да са точни и да се базират на реалното потребление — по отношение на всички сектори, обхванати от настоящата директива, включително енергоразпределителните предприятия, операторите на енергоразпределителни системи и предприятията за продажба на енергия на дребно, в съответствие с минималната периодичност, посочена в Приложение VI, параграф 2.1. Със сметките трябва да се дава и подходяща информация, която да даде възможност на крайните потребители да получат подробно описание на текущите енергийни цени, в съответствие с Приложение VI, параграф 2.2. Държавите-членки трябва да осигурят да бъде предлаган на крайните потребители избор между електронни сметки и сметки на хартиен носител, както и възможност за лесен достъп до допълнителна информация, даваща възможност за подробни самостоятелни проверки на предходното потребление, както е описано в Приложение VI, парафраф 1.1. Държавите-членки трябва да изискват възможност, ако това бъде поискано от крайните потребители, да се предоставя информация за техните енергийни сметки и за предходното им потребление на доставчик на енергийни услуги, посочено от съответния краен потребител. 3. Информацията за измерването и фактурирането на индивидуалното енергопотребление, както и другите видове информация, посочени в параграфи 1, 2, 3 и Приложение VI, следва да се предоставят на крайните потребители безплатно. Член 9 Санкции Държавите-членки трябва да въведат правила относно санкциите, приложими в случай на неспазване на националните разпоредби, приети в съответствие с членове 6—8, и да предприемат необходимите мерки, за да осигурят тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите-членки трябва да уведомят Комисията за тези разпоредби не по-късно от [12 месеца след приемането на настоящата директива] и незабавно да я уведомяват за всяко последващо изменение, което засяга тези разпоредби. ГЛАВА III Ефективност на производството и доставките на енергия Член 10 Насърчаване на енергийната ефективност при отоплението и охлаждането 1. До 1 януари 2014 г. държавите-членки трябва да формулират и да нотифицират до Комисията национален план относно отоплението и охлаждането, насочен към реализация на потенциала за прилагане на високоефективна когенерация и на ефективни топлофикационни и квартални охладителни системи, и съдържащ информацията, посочена в Приложение VII. Плановете трябва да се актуализират и съответно Комисията да се уведомява за тях на всеки пет години. Държавите-членки трябва да осигуряват чрез своите регулаторни рамки съобразяване с националните планове относно отоплението и охлаждането на местните и областните планове за развитие, включително на устройствените планове за градските и селските райони, както и съответствие на националните планове относно отоплението и охлаждането с критериите за съставянето им, посочени в приложение VII. 2. Държавите-членки трябва да предприемат необходимите мерки за разработване на ефективна инфраструктура за топлофикационни и квартални охладителни системи, така че да се даде възможност за разработване на високоефективна когенерация и използването на топлинна и хладилна енергия, генерирани на база отпадна топлина и възобновяеми енергийни източници, в съответствие с параграфи 1, 3, 6 и 7. При разработването на топлофикационни и квартални охладителни системи, държавите-членки следва във възможно най-голяма степен да предпочитат варианта на високоефективната когенерация, вместо самостоятелното производство на топлинна енергия. 3. Държавите-членки трябва да осигурят следните изисквания към всички нови топлинни електрогенериращи инсталации с номинална входяща топлинна мощност над 20 MW: a) да са снабдени с оборудване, даващо възможност за оползотворяване на отпадната топлина чрез агрегат за високоефективна когенерация; както и б) да са разположени на места, където отпадната топлина може да се използва в точки на консумация на топлинна енергия. Държавите-членки трябва да въведат разрешителни критерии съгласно посоченото член 7 от Директива e 2009/72/ЕО, или еквивалентни разрешителни критерии, така че да осигурят спазване на разпоредбите по първата алинея на настоящия параграф. По-специално, държавите-членки трябва да осигурят изискване при избора на местоположението на новите инсталации да се взема под внимание наличието на подходящи за когенерация топлинни товари, съгласно посоченото в Приложение VIII. 4. Държавите-членки могат да формулират условия за освобождаване от разпоредбите по параграф 3 в следните случаи: a) ако не са изпълнени праговите условия, свързани с наличието на топлинен товар, определени в точка 1 от Приложение VIII; б) ако изискването в параграф 3, буква б), свързано с местоположението на инсталацията, не може да бъде изпълнено поради необходимост тя да бъде разположена в близост до геоложка формация за съхранение на СО2, разрешено съгласно Директива 2009/31/ЕО. в) ако икономически анализ показва, че разходите надхвърлят ползите, при сравнение с разходите на база цялостния жизнен цикъл, включително инфраструктурните инвестиции, за осигуряване на същото количество разделно генерирани електроенергия и топлинна енергия или хладилна енергия. Държавите-членки трябва да уведомят Комисията за подобни условия за освобождаване до 1 януари 2014 г. Комисията може да отхвърли условията или да предложи изменения в срок от 6 месеца след уведомлението. В такива случаи, условията за освобождаване следва да не се прилагат от съответните държави-членки преди Комисията да приеме изрично подадените отново или изменени условия. 5. Държавите-членки трябва да осигурят адаптиране на националните разпоредби относно устройственото планиране на градски и селски райони към разрешителните критерии,по параграф 3, както и съответствие на тези разпоредби с националните планове относно отоплението и охлаждането по параграф 1. 6. Държавите-членки трябва да осигурят, че винаги когато съществуваща електрогенерираща инсталация с обща номинална входяща топлинна мощност над 20 MW е подложена на значителна реконструкция и когато нейното комплексно разрешително се подновява съгласно член 21 от Директива 2010/75/ЕО, в новото или актуализираното разрешително или лиценз следва да се поставя като условие тя да бъде реконструирана, така че да може да работи в режим на високоефективна когенерация, ако инсталацията е разположена на място, където съответната отпадна топлина може да се използва в точки на консумация на топлинна енергия в съответствие с точка 1 от Приложение VIII. По смисъла на настоящите разпоредби, инсталирането към електрогенериращи инсталации на съоръжения за улавяне или съхранение на въглероден диоксид не се счита за такава реконструкция. 7. Държавите-членки могат да определят условия за освобождаване от разпоредбите в параграф 6, когато: a) не са налице праговите условия, свързани с наличието на топлинен товар, формулирани в точка 1 от Приложение VIII; или б) резултатите от икономически анализ показват, че разходите надхвърлят ползите в сравнение с разходите на база цялостния жизнен цикъл, включително инфраструктурните инвестиции, за осигуряване на разделно производство на същото количество електроенергия и топлинна енергия. Държавите-членки трябва да уведомят Комисията за подобни условия за освобождаване до 1 януари 2014 г. Комисията може да отхвърли условията или да предложи изменения в срок от 6 месеца след уведомлението. В такива случаи, условията за освобождаване следва да не се прилагат от съответните държави-членки преди Комисията да приеме изрично подадените отново или изменени условия. 8. Държавите-членки трябва да приемат критерии за одобрение или еквивалентни разрешителни критерии, с които да бъде осигурено, че промишлените инсталации с обща номинална входяща топлинна мощност над 20 MW, които генерират отпадна топлина и се изграждат или се реконструират значително след [влизането в сила на настоящата директива], включват улавяне и могат да оползотворяват своята отпадна топлина. Държавите-членки трябва да въведат механизми, осигуряващи свързването на тези инсталации към топлофикационни и квартални охладителни системи. Те могат да изискват тези инсталации да поемат разходите за свързване и разходите за разработване на мрежите на топлофикационни и квартални охладителни системи, необходими за пренос на тяхната отпадна топлина до потребителите. Държавите-членки могат да определят условия за освобождаване от разпоредбите в първата алинея, когато: a) не са налице праговите условия, свързани с наличието на топлинен товар, определени в точка 2 от Приложение VIII; или б) резултатите от икономически анализ показват, че разходите надхвърлят ползите в сравнение с разходите на база цялостния жизнен цикъл, включително инфраструктурните инвестиции, за осигуряване на производството на същото количество топлинна енергия с локални отоплителни или охладителни инсталации. Държавите-членки трябва да уведомят Комисията за подобни условия за освобождаване до 1 януари 2014 г. Комисията може да отхвърли условията или да предложи изменения в срок от 6 месеца след уведомлението. В такива случаи, условията за освобождаване следва да не се прилагат от съответните държави-членки преди Комисията да приеме изрично подадените отново или изменени условия. 9. До 1 януари 2013 г. Комисията следва да приеме с делегиран акт в съответствие с член 18 методика за икономически анализ, споменат в параграф 4, буква в), параграф 7, буква б) и параграф 8, буква б). 10. На базата на хармонизираните референтни стойности на к.п.д., разгледани в Приложение II, буква е), държавите-членки държавите-членки трябва да осигурят възможност произходът на електроенергията, произведена чрез високоефективна когенерация, да се гарантира в съответствие с обективни, прозрачни и недискриминационни критерии, формулирани от всяка държава-членка. Държавите-членки трябва да осигурят съответствие на тези гаранции за произход със съответните изисквания, както и условие те да съдържат поне информацията, посочена в Приложение IX. Държавите-членки трябва взаимно да признават своите гаранции за произход, изключително като доказателство за информацията, посочена в настоящия параграф. Всякакви откази за признаване на гаранция за произход като такова доказателство, по-специално поради причини, свързани с предотвратяването на измами, трябва да се основава на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии. Държавите-членки трябва да уведомяват Комисията за всеки такъв отказ и за основанията за него. В случай на отказ да бъде призната гаранция за произход, Комисията може да приеме решение да принуди отказалата страна да я признае, по-специално с оглед на обективните, прозрачни и недискриминационни критерии, на които се основава подобно признаване. Комисията се оправомощава да преразглежда, посредством делегирани актове в съответствие с член 18, хармонизираните референтни стойности на к.п.д., формулирани в Решение [номера на решението] на Комисията съгласно посоченото в Директива 2004/8/ЕО — за първи път до 1 януари 2015 г. и на всеки десет години след това. 11. Държавите-членки трябва да осигурят условие, че цялата достъпна помощ за когенерация се насочва към електроенергия, генерирана чрез високоефективна когенерация, и че отпадната топлина се използва ефективно за постигане на икономия на първична енергия. Те не следва да правят разграничение между използваната на място електроенергия и електроенергията, подадена в електроенергийната мрежа. Публичната подкрепа за когенерацията, производството на електроенергия от топлофикационни централи и топлофикационните мрежи следва да са предмет на правилата на държавна помощ, в случите при които тези правила са приложими. Член 11 Преобразуване на енергия Държавите-членки трябва да изготвят инвентаризация на данните в съответствие с Приложение X за всички инсталации, намиращи се в тяхната територия, в които се извършва изгаряне на горива с обща номинална входяща топлинна мощност по-голяма или равна на 50 MW, както и за инсталациите, рафиниращи нефт и газ. Тази инвентаризация следва да се актуализира на всеки три години. Съдържащите се в инвентаризациите годишни данни за всяка отделна инсталация следва при поискване да се предоставят на Комисията Държавите-членки следва да включват неповерително резюме, съдържащо обобщена информация от инвентаризациите, в докладите по член 19, параграф 2. Член 12 Пренос и разпределение на енергия 1. Държавите-членки осигурят от страна на националните енергийни регулаторни органи обръщане на надлежно внимание на енергийната ефективност в техните решения във връзка с оперирането на газовата и електроенергийната инфраструктура. По-специално, държавите-членки трябва да осигурят присъствие в мрежовите тарифи и разпоредби на стимули за мрежовите оператори да предлагат системни услуги на мрежовите потребители, даващи им възможност да реализират мерки за подобряване на енергийната ефективност в контекста на продължаващото въвеждане на интелигентни електроенергийни мрежи. Държавите-членки трябва да осигурят съответствие на регулирането на мрежите и мрежовите тарифи, определяни или одобрявани от енергийните регулаторни органи, с критериите по Приложение XI, като се вземат под внимание указанията и правилниците, разработени съгласно Регламент № 714/2009 и Регламент № 715/2009. 2. До 30 юни 2013 г. държавите-членки трябва да приемат планове: a) за оценка на потенциала за енергийна ефективност на своята инфраструктура за газ, електроенергия и топлофикационни и квартални охладителни системи, по-специално във връзка с преноса, разпределението, управлението на натоварването и оперативната съвместимост, както и за свързването към тази инфраструктура на инсталации за производство на енергия; б) за идентифициране на конкретни мерки и инвестиции за въвеждане на икономически целесъобразни подобрения на енергийната ефективност в мрежовата инфраструктура, с подробен план за тяхното въвеждане. 3. Държавите-членки могат да разрешат елементи от схемите и тарифните структури, които имат социална цел във връзка с мрежовия пренос и разпределението на енергия, при условие че отрицателните ефекти върху преносната или разпределителната мрежа бъдат сведени до необходимия минимум и че те не са значително по-големи от постиганата социалната цел. 4. Държавите-членки трябва да осигурят премахване на онези стимули в тарифите за пренос и разпределение, които ненужно увеличават количеството на разпределяната или пренасяна енергия. В тази връзка и в съответствие с член 3, параграф 2 от Директива 2009/72/ЕО и член 3, параграф 2 от Директива 2009/73/ЕО държавите-членки могат да наложат на предприятията, опериращи в електроенергийния и газовия сектор, задължения за обществени услуги, свързани с енергийната ефективност. 5. Държавите-членки трябва да осигурят, без това да противоречи на изискванията във връзка с поддържането на надеждност и безопасност на електроенергийната мрежа, въз основа на прозрачни и недискриминационни критерии, определени от компетентните национални органи, следните дейности от страна на операторите на преносни и разпределителни системи на тяхната територия: a) да гарантират преноса и разпределението на електроенергията от високоефективна когенерация; б) да приоритизират или да гарантират достъпа до мрежата на електроенергия от високоефективна когенерация; в) при диспечирането на електрогенериращи инсталации, да осигуряват приоритетно диспечиране на електроенергията от високоефективна когенерация. В допълнение към задълженията, определени в първата алинея, операторите на преносни системи и операторите на разпределителни системи трябва да спазват изискванията, формулирани в Приложение XII. Държавите-членки могат, по-специално, да улеснят включването към електроенергийната мрежова система на електроенергия, произведена при високоефективна когенерация от малки и микро когенерационни агрегати. 6. Държавите-членки трябва да предприемат подходящи стъпки за да осигурят възможност операторите на агрегати за високоефективна когенерация да предлагат балансиращи услуги и други оперативни услуги на равнището на операторите на преносни системи или операторите на разпределителни системи, когато това е съвместимо с начина на обслужване на инсталацията за високоефективна когенерация. Операторите на преносни системи и операторите на разпределителни системи трябва да осигурят включване на подобни услуги в тръжен процес за услуги, който да е прозрачен и да подлежи на проверка. Където това е уместно, държавите-членки могат да изискват от операторите на преносни системи и операторите на разпределителни системи да насърчават разполагането на инсталации за високоефективна когенерация в близост до области с подобно потребление, чрез намаляване на таксите за свързване и използване на системата. 7. Държавите-членки могат да разрешат на производителите на електроенергия от високоефективна когенерация, желаещи да бъдат присъединени към мрежата, да обявят търг за техническото осъществяване на присъединяването. ГЛАВА IV Хоризонтални разпоредби Член 13 Наличие на схеми за сертифициране 1. С оглед да се постигне високо ниво на техническа компетентност, обективност и надеждност, държавите-членки трябва да осигурят в срок до 1 януари 2014 г. наличие на схеми за сертифициране или еквивалентни квалификационни схеми на доставчиците на енергийни услуги, енергийни одити и мерки за подобряване на енергийната ефективност, включително за монтажници на сградни компоненти съгласно определението в член 2, параграф 9 от Директива 2010/31/ЕС. 2. Държавите-членки трябва да осигуряват публичен достъп до схемите за сертифициране или еквивалентните квалификационни схеми по параграф 1, и да сътрудничат помежду си и с Комисията във връзка със сравнения между тези схеми и тяхното признаване. Член 14 Енергийни услуги Държавите-членки трябва да насърчават пазара на енергийни услуги и достъпа на малки и средни предприятия до този пазар чрез: a) публично оповестяване, проверка и редовно актуализиране на списък на доставчиците на енергийни услуги и на предлаганите от тях услуги; б) осигуряване на примерни договори за енергоспестяване с гарантиран резултат в публичния сектор; те следва да съдържат поне точките, посочени в Приложение XIII; в) разпространение на информация относно възможните договори за енергийни услуги и клаузите, които следва да се включват в тези договори, за да се гарантират енергоспестяванията и правата на крайните потребители; г) насърчаване на разработването на доброволни етикети за качество; д) разпространение на информация за финансовите инструменти, стимулите, безвъзмездната помощ и заемите за подпомагане на проекти за енергийни услуги. Член 15 Други мерки за насърчаване на енергийната ефективност 1. Държавите-членки трябва да оценяват и предприемат подходящи мерки за отстраняване на регулаторните и нерегулаторни препятствия пред енергийната ефективност, по-специално по отношение на: a) разпределянето на стимулите между собствениците и наемателите на сгради или помежду собствениците, с оглед да се гарантира, че тези страни не са възпирани да предприемат инвестиции за подобряване на енергийната ефективност (каквито в противен случай биха осъществили), от факта, че няма да получат индивидуално всички ползи или поради липсата на правила за разпределяне на разходите и ползите помежду им; б) правните и регулаторни разпоредби, както и административни практики във връзка с публичните покупки, годишните бюджети и счетоводството, с оглед да се гарантира, че отделните публични органи не биват възпирани да осъществяват инвестиции за подобряване на ефективността. Гореспоменатите мерки за отстраняване на препятствията могат да включват осигуряване на стимули, отмяна или изменение на правни или регулаторни разпоредби или приемане на указания и тълкувателни съобщения. Тези мерки могат да бъдат съчетани с осигуряване на обучение, професионална подготовка и специфична информация, както и техническо съдействие в областта на енергийната ефективност. 2. Комисията трябва да бъде уведомена за оценките на препятствията и мерките, посочени в параграф 1, в първия допълнителен доклад по член 19, параграф 2. Член 16 Коефициенти на преобразуване За целите на сравняването на енергоспестяването и за преобразуване на стойностите в сравними единици мерки следва да се използват коефициентите на преобразуване, посочени в Приложение IV, освен ако не бъде обосновано използването на други коефициенти на преобразуване. ГЛАВА V Заключителни разпоредби Член 17 Делегирани актове и адаптиране на приложения 1. Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт в съответствие с член 18, с който да въведе система на взаимно признаване на енергоспестяванията, постигнати в съответствие с националните схеми за задължения за енергийна ефективност по член 6, параграф 9. Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт в съответствие с член 18, с който да формулира методика за икономически анализ, спомената в член 10, параграф 9. Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт в съответствие с член 18, с който да преразгледа хармонизираните референтни стойности на к.п.д., споменати в член 10, параграф 10, третия нов ред. 2. Комисията се оправомощава да приеме делегирани актове в съответствие с член 18, с цел адаптиране към техническия прогрес на стойностите, изчислителните методи, примерните коефициенти за първична енергия и изискванията в Приложения I—XV и да адаптира към конкурентните условия изискванията за енергийна ефективност, посочени в Приложение III. Член 18 Упражняване на делегирането на правомощия 1. Правомощията да приема делегирани актове се дават на Комисията при условията, предвидени в настоящия член. 2. Делегирането на правомощия по член 17 се дава на Комисията за неопределен период от време, считано от [датата на влизане в сила на настоящата директива]. 3. Делегирането на правомощия, посочено в член 17, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. Делегирането на правомощия се прекратява с решение за оттегляне, в което се посочват конкретните правомощия. Решението за оттегляне влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз или на посочена в него по-късна дата. То не засяга валидността на делегираните актове, които вече са влезли в сила. 4 Веднага щом приеме делегиран акт, Комисията уведомява за това едновременно Европейския парламент и Съвета. 5. Делегиран акт, приет съгласно член 17, влиза в сила само ако Европейският парламент или Съветът не са повдигнали възражение в срок от 2 месеца, след като са били уведомени за него, или ако преди изтичането на този срок Европейският парламент и Съветът уведомят Комисията, че няма да повдигат възражения. Този период може да бъде удължен с 2 месеца, по искане на Европейския парламент или на Съвета. Член 19 Преразглеждане и мониторинг на прилагането 1. До 30 април всяка година държавите-членки трябва да докладват относно напредъка за постигане на националните цели за енергийна ефективност, в съответствие с Приложение XIV, параграф 1. 2. До 30 април 2014 г. и на всеки три години след това държавите-членки трябва да представят допълнителни доклади с информация относно националните политики за енергийна ефективност, плановете за действия, програмите и мерките, приети или планирани на национално, областно и местно равнище за подобряване на енергийната ефективност с оглед постигане на националните цели за енергийна ефективност, посочени в чл