BG Официален вестник на Европейския съюз 50

51995XC1123(01)



ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

Известие относно сътрудничеството между националните съдилища и Комисията в областта на държавната помощ

(95/C 312/07)

Целта на настоящото известие е да предостави ръководство за сътрудничество между националните съдилища и Комисията в областта на държавната помощ. Известието не ограничава по никакъв начин правата, предоставени от законодателството на Общността на държавите-членки, на лицата или на предприятията. То не накърнява тълкуването на законодателството на Общността, което е прерогатив на Съда и на Първоинстанционния съд на Европейските общности. В заключение, то не цели вмешателство под каквато и да е форма в работата на националните съдилища при изпълнение на техните задължения.

I. ВЪВЕДЕНИЕ

1. Премахването на вътрешните граници между държавите-членки позволява предприятията в Общността да разширят техните дейности в общия пазар и по този начин потребителите да извлекат полза от увеличената конкуренция. Тези предимства не трябва да бъдат излагани на риск чрез нарушаване на конкуренцията вследствие на неоправдано предоставена помощ на предприятия. Изграждането на вътрешния пазар потвърждава важността от прилагането на политиката на конкуренция в Общността.

2. Съдът на ЕО е постановил редица важни решения за тълкуването и прилагането на членове 92 и 93 от Договора за ЕО. Първоинстанционният съд сега е компетентен да разглежда делата, заведени от частни лица срещу решенията на Комисията за предоставяне на държавна помощ и по този начин ще допринесе за създаването на съдебна практика в тази област. Комисията отговаря за ежедневното прилагане на правилата за конкуренция под наблюдението на Първоинстанционния съд и Съда на ЕО. Публичните органи и националните съдилища, заедно със съдилищата на Общността, както и Комисията, поемат своите задачи и отговорности по прилагането на правилата, определени в Договора за ЕО за предоставяне на държавна помощ в съответствие с принципите, установени от съдебната практика на Съда.

3. Надлежното прилагане на политиката на конкуренция на общия пазар изисква ефективно сътрудничество между Комисията и националните съдилища. Настоящото известие пояснява как Комисията възнамерява да подпомага националните съдилища чрез установяване на тясно сътрудничество при прилагане на членове 92 и 93 в конкретните случаи. Много често се изразява безпокойство, че окончателните решения на Комисията по дела за отпускане на държавна помощ са взети, след като нарушаването на правилата за конкуренция е увредило интересите на трети лица. Докато Комисията невинаги е в състояние да действа незабавно, за да предпази интересите на трети лица в случаите на отпускане на държавна помощ, то националните съдилища са в по-добра позиция от гледна точка на преследване на нарушенията на член 93, параграф 3, последно изречение и удовлетворяване на засегнатата страна.

II. ПРАВОМОЩИЯ (1)

4. Комисията е административният орган, отговорен за прилагането и развитието на политиката на конкуренция за защита на обществения интерес в Общността. Националните съдилища са отговорни за защитата на правата на лицата и изпълнението на задълженията, обикновено след като са били сезирани от отделни лица. Комисията е длъжна да прегледа всички мерки за предоставяне на помощ, които попадат в обхвата на член 92, параграф 1, с цел да бъде преценена тяхната съвместимост с общия пазар. Националните съдилища трябва да осигурят, че държавите-членки спазват своите задължения при провеждане на процедурите.

5. Член 93, параграф 3, последно изречение (в получер шрифт по-долу) има директен ефект в правната система на държавите-членки. „Комисията е надлежно информирана навреме, за да може да подготви своите коментари относно всички планове за отпускане или променяне на вече отпусната помощ. Ако тя счете, че тези планове не са съвместими с общия пазар, като взема предвид член 92, тя следва незабавно да започне процедурата, предвидена в параграф 2. Засегнатата държава-членка няма право да въвежда в действие предложените от нея мерки за отпускане на помощ, докато тази процедура не завърши с постановяване на окончателно решение.“

6. Забраната за прилагане, посочена в член 93, параграф 3, последно изречение, се разпростира върху всички видове помощ, предоставена, без да бъде нотифицирана (2), а в случай че такава нотификация е направена, тя е в сила до приключване на предварителния период, а в случай че Комисията започне процедура по оспорване, до постановяване на окончателното решение (3).

7. Разбира се, съдът ще трябва да вземе предвид дали „предложените мерки“ представляват държавна помощ по смисъла на член 92, параграф 1 (4) преди постановяване на решение съгласно член 93, параграф 3, последно изречение. Решенията на Комисията и съдебната практика на Съда обръщат голямо внимание на този важен въпрос. Съответно, понятието „държавна помощ“ трябва да бъде тълкувано широко, за да обхване не само субсидиите, но също така и данъчните отстъпки, както и инвестирането с обществени средства, направено при обстоятелства, при които един частен инвеститор би отказал да предостави подкрепата си (5). Помощта трябва да идва от „държавата“, която включва всички нива, прояви и изражения на публичната власт (6). Помощта следва да е отпусната в полза на определени предприятия или за произвеждане на определени стоки: с това се цели да се разграничи държавната помощ, по отношение на която се прилага член 92, параграф 1, от общите мерки, по отношение на които не се прилага тази норма (7). Например мерките, които нито по отношение на техния обект, нито по отношение на техния ефект не облагодетелстват определени предприятия или производство на определени стоки, или които се отнасят до лица, които отговарят на обективните критерии, независимо от местоположението, сектора или предприятието, в което бенефициерът може да бъде ангажиран, не се считат за държавна помощ.

8. Единствено Комисията е овластена да решава дали дадена държавна помощ е „съвместима с общия пазар“, т.е. разрешена.

9. При прилагането на член 92, параграф 1 националните съдилища могат да поставят предварителни въпроси пред Съда на ЕО на основание член 177 от Договора за ЕО и трябва наистина да сторят това в определени случаи. Също така те трябва да изискат съдействие от страна на Комисията чрез искане за предоставяне на „правна и икономическа информация“ по аналогия с решението на Съда по делото Delimits (8) по отношение на член 85 от Договора за ЕО.

10. Ролята на националните съдилища е да гарантират правата, които лицата притежават като резултат от директния ефект на забраната, установена в член 93, параграф 3, последно изречение. Съдът следва да използва всички подходящи средства и мерки и да прилага всички съответни разпоредби от националното законодателство, за да приложи директния ефект на това задължение, наложено от Договора за всички държави-членки (9). Националният съд е задължен по дело, попадащо в неговата юрисдикция, да приложи изцяло законодателството на Общността и да защити правата, които това законодателство предоставя на лицата; поради това съдът не следва да взема предвид всяка разпоредба от националното законодателство, която може да му противоречи, независимо дали тя е предшестваща или последваща правилото на Общността (10). Съдията следва, ако е уместно и в съответствие с приложимите норми на националното законодателство и съдебната практика на Съда на ЕО (11), да наложи временни мерки, като например разпореди замразяване или възстановяване на парични суми, изплатени незаконно, и присъди щети на страните, чиито интереси са били увредени.

11. Съдът на ЕО е постановил, че цялостната ефективност на правилата на Общността би била застрашена и защитата на правата, които те предоставят, би била отслабена, ако лицата не са в състояние да получат компенсация, когато техните права са нарушени поради нарушаване на законодателството на Общността, за което държавата-членка може да бъде подведена под отговорност (12); принципът за отговорността на държавата за вреди и загуби, причинени на лица в резултат от нарушаване на законодателството на Общността, за което държавата може да бъде подведена под отговорност, е вътрешноприсъщ на системата от правни норми в Договора (13); националният съд, който приема по дело, касаещо законодателството на Общността, че единственото препятствие, пречещо му да постанови временни мерки, е правило в националното законодателство, е длъжен да не взема предвид това правило (14).

12. Тези принципи са приложими в случай на нарушаване на общностните правилата за конкуренция. Лицата и предприятията следва да имат достъп до всички процесуални възможности и мерки, предвидени в националното законодателство, при същите обстоятелства, които биха съществували, ако би било налице нарушение на националното законодателство. Този еднакъв начин на третиране касае не само доказани нарушения на пряко приложимото законодателство на Общността, но се разпростира също и по отношение на всички правни средства, способни да допринесат за ефективна правна защита.

III. ОГРАНИЧЕНИ ПРАВОМОЩИЯ НА КОМИСИЯТА

13. Прилагането на законодателството на Общността относно конкуренцията от националните съдилища има значителни предимства за лицата и предприятията. Комисията не може да присъди вреди за загуби, причинени от неспазване на член 93, параграф 3. Подобни искове могат да бъдат заведени единствено пред националните съдилища. Националните съдилища обикновено постановяват временни мерки и незабавно прекратяване на нарушенията. Пред националните съдилища е възможно искът, основан на законодателството на Общността, да бъде комбиниран с иск, основан на националното законодателство. Това не е възможно в рамките на процедура пред Комисията. В допълнение съдилищата могат да присъдят разноските по делото на спечелилата страна. Това е невъзможно при административната процедура пред Комисията.

IV. ПРИЛАГАНЕ НА ЧЛЕН 93, ПАРАГРАФ 3

14. Държавите-членки са задължени да нотифицират Комисията за техните планове да предоставят помощ или да променят вече одобрени планове за предоставяне на помощ. Това се отнася също така и за помощта, която би могла да бъде автоматично одобрена по силата на член 92, параграф 2, тъй като Комисията следва да провери дали са спазени всички необходими условия. Единственото изключение от задължението за нотификация е в случаите, когато става дума за до помощ, която е квалифицирана като минимална, тъй като не засяга значително търговията между държавите-членки и по този начин не попада в обхвата на член 92, параграф 1 (15).

15. Комисията получава нотификация за основните схеми или програми за отпускане на помощ, а също така и за плановете да бъде отпусната помощ на отделни дружества. Обикновено за индивидуалните помощи в рамките на схема не би следвало да се нотифицира Комисията, след като общата схема е била вече веднъж разрешена. В някои случаи обаче при определени видове помощ или поради особености в дейността на определени индустрии е наложително отделно нотифициране за всички средства, предоставени като помощ, или за тези, превишаващи определен размер. Отделна нотификация може също така да бъде изискана в някои случаи за дадена схема в рамките на правомощията на Комисията върху дадена схема. Държавите-членки трябва да нотифицират за помощи, които те искат да отпуснат извън рамките на една вече одобрена схема. Нотификацията е задължителна по отношение на планираните мерки, включително планове за извършване на финансови трансфери от обществени средства на предприятия от публичния или частния сектор, които може да включват отпускане на помощ по смисъла на член 92, параграф 1.

16. Първият въпрос, който националните съдилища трябва да вземат предвид при процеса, посочен в член 93, параграф 3, последно изречение, е дали мярката представлява нова или вече съществуваща държавна помощ по смисъла на член 92, параграф 1. Вторият въпрос, на който трябва да се отговори е, дали мярката е била нотифицирана, независимо дали индивидуално, или в рамките на цялата схема, и ако е извършена нотификация, дали Комисията е имала достатъчно време, за да постанови решение (16).

17. По отношение на схемите за отпускане на помощ Съдът е приел период от два месеца като „достатъчно време“, след което държавата-членка може, след изпращане на предварително известие до Комисията, да приложи мярката, която е нотифицирана (17). Този период е доброволно намален от Комисията до 30 работни дни за индивидуални случаи и до 20 работни дни за „бърза“ процедура. Тези периоди текат от момента, в който Комисията счете информацията, предоставена ѝ от държавата-членка, за достатъчна, за да ѝ даде възможност да вземе решение (18).

18. В случай че Комисията е решила да започне процедурата, предвидена в член 93, параграф 2, периодът, през който прилагането на дадена мярка за отпускане на помощ е забранено, тече до момента на вземане на положително решение от страна на Комисията. За мерките по отпускане на помощ, които не са нотифицирани, няма краен срок за вземане на решение от страна на Комисията. Независимо от това, Комисията предприема действия възможно най-бързо. Помощ не може да бъде предоставяна, преди Комисията да вземе окончателно решение.

19. Ако Комисията не се е произнесла по взета мярка за отпускане на помощ, националните съдилища могат винаги да бъдат насочвани при тълкуването на законодателството на Общността, от съдебната практика на Първоинстанционния съд и на Съда на Европейските общности, както и от предишни решения на Комисията. Комисията е публикувала редица общи известия, които могат да бъдат от помощ по този въпрос (19).

20. Националните съдилища следва да бъдат в състояние да решат дали съответната мярка за отпускане на помощ е незаконна от гледна точка на член 93, параграф 3. В случай че националните съдилища имат съмнения, те могат в определени случаи да поискат преюдициално произнасяне от Съда на Европейските общности в съответствие с член 77.

21. Когато националните съдилища се произнесат с решение, с което се констатира, че не са съблюдавани изискванията на член 93, параграф 3, те трябва да постановят, че спорната мярка влиза в противоречие със законодателството на Общността и следва да вземат ефективни мерки за защита на правата на лицата и предприятията, гарантирани от законодателството на Общността.

V. ЕФЕКТ ОТ РЕШЕНИЯТА НА КОМИСИЯТА

22. Съдът на ЕО е постановил (20), че националният съд е обвързан от решението на Комисията, адресирано до държава-членка съгласно член 93, параграф 2, когато получателят на въпросната помощ оспорва валидността на решението, за което е бил информиран писмено от държавата-членка и когато е пропуснал да започне процедура за анулиране на решението в рамките на срока, определен в член 173 от Договора за ЕО.

VI. СЪТРУДНИЧЕСТВО МЕЖДУ НАЦИОНАЛНИТЕ СЪДИЛИЩА И КОМИСИЯТА

23. Комисията отчита, че принципите, установени по-горе за прилагането на членове 92 и 93 от националните съдилища са сложни и е възможно в някои случаи да са недостатъчно развити, за да им дадат възможност да изпълняват добре техните съдебни задължения. Следователно, националните съдилища могат да отправят запитвания към Комисията и да търсят съдействие.

24. Член 5 от Договора за ЕО установява принципа на лоялно и постоянно сътрудничество между институциите на Общността и държавите-членки с цел осъществяване на целите на Договора, включително изпълнение на член 3, буква ж), който предвижда създаването на система, гарантираща ненарушаването на конкуренцията на вътрешния пазар. Този принцип включва задължения за взаимно подпомагане едновременно за държавите-членки и за институциите на Общността. Съгласно член 5 Комисията е задължена да си сътрудничи със съдебните органи на държавите-членки, които имат задължението да гарантират, че законодателството на Общността се прилага и се респектира от националния им правен ред.

25. Комисията счита, че такова сътрудничество е от съществена важност за гарантирането на стриктно, ефективно и последователно прилагане на законодателството на Общността в областта на конкуренцията. В допълнение участието на националните съдилища в прилагането на правото на конкуренция в областта на отпускането на помощ от държавата е необходимо, за да се прояви ефектът на член 93, параграф 3. Договорът задължава Комисията да следва процедурата, предвидена в член 93, параграф 2, преди да е разпоредила връщане на помощ, която е несъвместима с общия пазар (21). Съдът на Европейските общности е постановил, че член 93, параграф 3 има директен ефект и че незаконността на дадена мярка за отпускане на помощ и последствията, които следват от това, не могат да бъдат одобрени със задна дата от позитивно решение, взето от Комисията относно въпросната мярка за отпускане на помощ. Поради това прилагането на правилата за нотифициране в сферата на предоставянето на държавна помощ представлява важен етап във веригата от възможни правни действия от страна на лица и предприятия.

26. В светлината на тези съображения Комисията възнамерява да работи за постигане на тясно сътрудничество с националните съдилища в следните насоки.

27. Комисията следва политиката на откритост и прозрачност. Комисията провежда политиката си с цел да предостави на засегнатите страни полезна информация за прилагането на правилата на конкуренцията. За постигането на тази цел тя ще продължи да публикува колкото се може повече информация за политиката ѝ по отношение на държавната помощ, както и за конкретни дела. Практиката на Съда на Европейските общности и на Първоинстанционния съд, общите текстове за държавната помощ, публикувани от Комисията, решенията, взети от нея, годишните ѝ отчети за политиката на конкуренция и месечния бюлетин на Европейския съюз могат да подпомогнат съдилищата на държавите-членки при разглеждането на индивидуални случаи.

28. В случай че тези общи насоки не са достатъчни, националните съдилища биха могли в рамките на тяхното национално процедурно законодателство да изискат от Комисията информация от процедурно естество, която да им даде възможност да установят дали конкретно дело се разглежда от Комисията, или дадено дело е било обект на процедура по нотификация, или дали Комисията е започнала официално процедура или е взела друго решение.

29. Националните съдилища могат също така да се консултират с Комисията относно това, дали прилагането на член 92, параграф 1 или член 93, параграф 3 създава конкретни затруднения. Що се отнася до член 92, параграф 1, тези трудности биха могли да са свързани, по-специално, с определянето на съответното действие като държавна помощ, която да причини нарушаване на конкуренцията, което от своя страна ще се отрази на търговията между държавите-членки. Следователно, съдилищата могат да се консултират с Комисията по нейната практика във връзка с тези въпроси. Те биха могли да получат информация от Комисията относно фактически данни, статистика, проучвания на пазара и икономически анализи. Когато е възможно, Комисията ще съобщи тези данни или ще посочи източника, от който те могат да бъдат получени.

30. В своя отговор Комисията не навлиза в същината на делото или съвместимостта на предприетите действия с общия пазар. Отговорът, даден от Комисията, не е задължителен за съда, който го е поискал. Комисията подчертава, че нейното мнение не е окончателно и че правото на съда да изиска преюдициално произнасяне от Съда на Европейските общности в съответствие с член 177 не е нарушено.

31. В интерес на добрата съдебна администрация е Комисията да отговори на исканията за правна и фактическа информация във възможно най-кратък срок. Независимо от това, Комисията не процедира по конкретни искания, освен ако не са налице редица условия. Исканата информация следва да бъде на нейно разположение. Комисията може да споделя единствено неповерителна информация.

32. Член 214 от Договора за ЕО изисква Комисията да не разпространява информация от поверителен характер. В допълнение задължението за лоялно сътрудничество в член 5 се прилага в отношенията между съдилищата и Комисията и не се отнася за страните по делото, гледано пред тези съдилища. Комисията е задължена да уважава юридическата неутралност и обективност. Следователно тя няма да отговори на молбата за информация, освен ако тя не идва от национален съд или индиректно чрез страните, които са били оправомощени от въпросния съд да изискат определена информация.

VII. ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ БЕЛЕЖКИ

33. Настоящото известие се прилага mutatis mutandis по отношение на съответните правила за държавна помощ дотолкова, доколкото те имат директен ефект в правния ред на държавите-членки по: — Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана и разпоредбите, приети в него, и — Споразумението за Европейското икономическо пространство.

34. Настоящото известие е издадено като насока и в никакъв случай не ограничава правата на държавите-членки, лицата или предприятията, гарантирани от законодателството на Общността.

35. Настоящото известие не засяга което и да е тълкуване на законодателството на Общността, което би могло да бъде дадено от Съда на Европейските общности или от Първоинстанционния съд на Европейските общности.

36. Резюме на отговорите, дадени от Комисията съгласно настоящото известие, ще бъде публикувано всяка година в Доклада относно политиката на конкуренция.

(1) Европейският съд е определил ролята на Комисията и на националните съдилища по следния начин:

„9. Що се касае до ролята на Комисията, Съдът изтъкна в решението си по дело 78/96, Steinlike and Weinlig срещу Германия, (1977 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 595, параграф 9, че целта на Договора е чрез прилагане на разпоредбата на член 93 предоставянето на помощ да бъде постоянно контролирано от страна на Комисията и че в случай че Комисията установи, че дадена помощ не е в съответствие с изискванията на общия пазар, то тя следва да започне производство при спазване на определена процедура, като взетите от нея решения подлежат на обжалване пред Съда.

10. Що се отнася до ролята на националните съдилища, в същото решение Съдът поддържа, че следва да се завеждат дела пред националните съдилища, изисквайки от тези съдилища да тълкуват и прилагат концепцията за помощ, съдържаща се в член 92, за да определят дали държавната помощ, предоставена при несъблюдаване на процедурата за предварителна проверка, предвидена в член 93, параграф 3, е следвало да бъде предоставена при спазване на посочената процедура.

11. Ангажирането на националните съдилища е резултат от това, че бе прието, че член 93, параграф 3, последно изречение от Договора има директен ефект. В този смисъл Съдът постанови в решението си от 11 декември 1973 г. по дело 120/73, Lorenz срещу Германия, (1973 г.), Сборник практика на Съда на ЕО, стр. 1471, че незабавното налагане на забрана за предоставяне на помощ, посочено в споменатия член, се отнася за всички видове помощ, които са били предоставени, без да са били нотифицирани, а в случай че е направено такова нотифициране, тя има действие по време на първоначалния период, а в случай че Комисията започне процедура по оспорване, до постановяване на окончателното решение.

14. … Изключителните и основните правомощия, предоставени на Комисията по силата на членове 92 и 93 от Договора, да се произнася за несъвместимостта с общия пазар на дадена отпусната помощ, когато това е необходимо, са коренно различни от ролята на националните съдилища за защитаване на правата, които лицата са придобили като резултат от директния ефект, който има забраната, установена в член 93, параграф 3, последно изречение от Договора. Докато Комисията следва да прецени съответствието на заявената за отпускане помощ с изискванията на общия пазар, дори когато държавите-членки са предоставили помощ в нарушение на забраната, то националните съдилища не могат да направят нищо повече от това да охраняват правата на лицата, които са засегнати от вероятно нарушение на забраната, предвидена в член 93, параграф 3, последно изречение, до постановяване на окончателното решение на Комисията.“

Дело С-354/90, Fédération nationale de commerce extérieur des produits alimentaires и Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon срещу Франция (1991 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-5505, параграфи 9, 10, 11 и 14 на стр. 5527 и 5528.

(2) С изключение на „съществуващата помощ“. Такава помощ се използва, докато Комисията не вземе решение, че тя е несъвместима с общия пазар: виж дело С-387/92 Banco de Crédito Industrial, сега Banco Exterior de Espana v. Ayuntamiento de Valencia (1994 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-877, и дело С-44/93 Namur — Les Assurances du Crédit v. Office National du Ducroire и Белгия (1994 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-3829.

(3) Дело С-354/90, упоменато в бележка под линия 1, параграф 11 на стр. 5527.

(4) Виж решението на Съда по дело 78/76, Steinlike and Weinlig срещу Германия (1977 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 595, параграф 14: „… съдът в държава-членка следва да изтълкува и приложи концепцията за помощ, съдържаща се в член 92, за да определи дали държавната помощ, отпусната при несъблюдаване на предвидената в член 93, параграф 3 процедура по предварителна проверка е следвало да бъде обект на тази процедура“.

(5) За формулировка, направена наскоро, виж становището на генералния адвокат Jacob по обединените дела С-278/92, С-279/92 и С-280/92, Испания срещу Комисията, параграф 28: „… Държавна помощ е предоставена винаги когато държава-членка предостави на предприятие средства, които при нормални обстоятелства е нямало да бъдат предоставени от частен инвеститор, следвайки обичайните търговски критерии и като не се вземат предвид други съображения от социално, политическо или филантропско естество“.

(6) По дело С 290/83, Комисията срещу Франция (1985 г.), Сборник практика на Съда на ЕО, стр. 439, Съдът на ЕО постанови, че „… забраната, съдържаща се в член 92, обхваща всички видове помощ, предоставена от държава-членка или чрез държавни средства. Не е необходимо да се прави разграничение в зависимост от това, дали помощта е предоставена директно от държавата, или от публични или частни институции, създадени или упълномощени от държавата за управление на помощта“ (параграф 14 на стр. 449).

(7) Ясна формулировка на това разграничаване може да бъде открита в становището на генералния адвокат Darmon по обединените дела С-72 и С-73/91, Sloman Neptun (1993 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-887.

(8) Дело С-234/89, Delimitis v. Henninger Bräu (1991 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-935; известие на Комисията относно кооперирането между националните съдилища и Комисията при прилагане на членове 85 и 86 от Договора за ЕО (ОВ C 39, 13.12.1993 г., стр. 6). Виж становището на генералния адвокат Lenz по дело С-44/93, упоменато в бележка под линия 2 (параграф 106). Виж също дело С-2/88, Imm, Zwartveld (1990 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-3365 и I-4405: „институциите на Общността са задължени активно да си сътрудничат със съдебните власти на държавите-членки, които са отговорни за осигуряване на гаранции за прилагането и съблюдаването на правото на Общността във всички национални правни системи“ (параграф 1 на стр. I-3366 и параграф 10 съответно на стр. 4410 и 4411).

(9) Както Съдът постанови по дело С-354/90, упоменато в бележка под линия 1, параграф 12 на стр. 5528: „… валидността на действията по предоставянето на помощ е засегната, ако националните органи са действали при предоставянето на помощта в нарушение на член 93, параграф 3, последно изречение от Договора. Националните съдилища са длъжни да осигурят на лицата, които са в положение на зависимост от такива нарушения, определени гаранции, че ще бъдат предприети всички необходими интервенции в съответствие с правото на съответната държава, касаещи валидността на действията, предприети по отпускането на помощта, възстановяването на финансовата помощ, предоставена при несъблюдаване на посочената разпоредба и налагане на временни мерки.“

(10) Дело 106/77, Amministrazione delle Finanze dello Stato v. Simmenthal (1978 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 629, (параграф 21 на стр. 644). Виж също дело С-213/89, The Queen v. Secretary of the State for Transport, ex parte: Factortame Ltd et al. (1990 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-2433, на стр. 2475.

(11) Обединени дела С-6/90 и С-9/90, Andrea Francovich et al. срещу Италия (1991 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-5357. Други важни дела се разглеждат пред Съда относно отговорностите на националните съдилища при прилагането на законодателството на Общността: дело С-48/93, The Queen v. Secretary of the State for Transport, ex parte: Factortame Ltd и други (ОВ C 94, 3.4.1993 г., стр. 13); дело С-46/93, Brasserie du Pêcheur SA срещу Германия (ОВ C 92, 2.4.1993 г., стр. 4); дело С-312/93, SCS Peterbroeck, Van Campenhout & Cie срещу Белгия (ОВ C 189, 13.7.1993 г., стр. 9); дело С-430 и дело С-431/93, J. Van Schindel and J.N.C. Van Veen v. Stichting Pensioenfonds voor Fysiotherapeuten (ОВ C 338, 15.12.1993 г., стр. 10).

(12) Francovich, упоменат в бележка под линия 11, параграф 33 на стр. 5414.

(13) Francovich, упоменат в бележка под линия 11, параграф 35 на стр. 5414.

(14) The Queen v. Secretary of the State for Transport, ex parte: Factortame Ltd. et al., упоменато в бележка под линия 10.

(15) Виж точка 3.2. от Насоките на Комисията относно държавната помощ за малките и средните предприятия (ОВ C 213, 19.8.1992 г., стр. 2) и писмото до държавите-членки реф. IV/D/06878 от 23 март 1993 г., Право на конкуренцията на Европейските общности, том II.

(16) Дело 120/73, Lorenz срещу Германия (1973 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 1471.

(17) Дело 120/73, Lorenz срещу Германия, упоменато в бележка под линия 16, параграф 4 на стр. 1481; виж също дело 84/42, Германия срещу Комисията (1984 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 1451, параграф 11 на стр. 1488.

(18) Комисията изготви ръководство за извършваните от нея процедури по случаите за отпускане на държавна помощ: виж Законодателство на Европейските общности в областта на конкуренцията, том II.

(19) Комисията публикува и осъвременява компендиум от правила за отпускане на държавна помощ (Законодателство на Европейските общности в областта на конкуренцията, том II).

(20) Дело С-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf GmbH срещу Германия (1994 г.), Сборник практика на Съда на ЕО I-833; виж също дело 77/72, Capolongo v. Maya (1973 г.), Сборник практика на Съда на ЕО 611.

(21) Комисията е информирала държавите-членки, че „… по определени дела тя може, след като предостави на държавата-членка възможността за възражения, като вземе предвид незаконното отпускане на помощ така, както е определено в насоките на Общността, да приеме временно решение, нареждащо на държавата-членка да възстанови всички средства, които са били разпределени в нарушение на процедурните изисквания. Помощта би следвало да бъде възстановена в съответствие с изискванията на националното законодателство; сумата, която подлежи на възстановяване, се възстановява заедно с лихва, която започва да тече от момента, в който помощта е била преведена.“ (Съобщение на Комисията до държавите-членки, допълващо писмо на Комисията № SG(91) D/4577 от 4 март 1991 г. относно процедурите за нотифициране за планове за предоставяне на помощ и процедурите, които се прилагат, когато дадена помощ е предоставена в нарушение на правилата, установени в член 93, параграф 3 от Договора за ЕО), все още непубликувано.