ЕВРОПЕЙСКА  КОМИСИЯ  
Брюксел , 18.5.2011 
SEC(2011) 581 окончателен  
  
[…] 
РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
Обобщение  на оценката  на въздействието  
Във връзка  със 
Съобщение  на Комисията  до Европейския  парламент , до Съвета , до 
Икономическия  и социален  комитет  и до Комитета  на регионите  - 
 
Утвърждаване  на правата  на жертвите  в ЕС 
{COM(2011) 274 окончател eн} 
{SEC(2011) 580 окончател eн}  
 
BG 1   BG 1. ПОЛИТИЧЕСКИ  КОНТЕКСТ  И ПРОЦЕДУРА  
В Стокхолмската  програма  (2010—2014 г.) Европейският  съвет  призова  за по-
нататъшни  действия  за поставяне  на нуждите  на жертвите  на престъпления  в центъра  
на правосъдните  ни системи , което  бе потвърдено  в плана  за действие  на Комисията  за 
прилагане  на програмата . В приложение  I към Работната  програма  на Комисията  за 
2011 г. се изброяват  правата  и подкрепата  за жертвите  на престъпления  като 
стратегическа  инициатива . Европейският  парламент  също  така призова  Съвета  да 
приеме  цялостна  правна  рамка , която  да предостави  най-широка  защита  на жертвите  на 
престъпления . Освен  това с „Доклада  за гражданството “ на Комисията  от 27 октомври  
2010 г. се цели  премахване  на пречките  за упражняване  на правата  на гражданите , като 
се добавя  съдържание  към индивидуалните  права , предоставени  на равнище  ЕС. 
Утвърждаването  на правата  на жертвите , както  и утвърждаването  на процесуалните  
права  на заподозрените  лица  или обвиняемите  по наказателни  производства  отразява  
този подход . 
Оценените  проблеми , цели  и варианти  на политиката  се основават  на резултатите  от 
обществената  консултация , двете  проучвания , извършени  от външни  изпълнители , и 
събраните  от Комисията  експертни  мнения . Също  така беше  създадена  
междуведомствена  ръководна  група . 
2. ОПРЕДЕЛЯНЕ  НА ПРОБЛЕМА  
Проблемът  с виктимизирането  на жертвите  на престъпления  в Европа  е много  голям  — 
всяка  година  около  15 % от населението  на ЕС става  пряка  жертва  на престъпления1. В 
оценката  на въздействието  се разглежда  какво  е отношението  към жертвите  след  като 
престъплението  вече е факт  и по време  на последвалото  наказателно  производство , 
както  и тяхното  право  да се ползват  от същите  минимални  стандарти  на третиране , 
включително  на недискриминационен  достъп  до правосъдие  във всички  държави -
членки  на ЕС, независимо  от гражданството  или държавата  им на пребиваване .  
С влизане  в сила  на Договора  от Лисабон  в новите  разпоредби  относно  наказателното  
правосъдие  се предвижда  ясно  правно  основание  за ЕС да установи  минимални  норми  
относно  правата  на жертвите  с цел осигуряване  на взаимно  доверие  и функционирането  
на взаимното  признаване  на присъди . Това  означава , че съдебните  системи  трябва  да 
имат  пълно  доверие  в стандартите  си за справедливост  и правосъдие , а гражданите  на 
ЕС трябва  да бъдат  уверени , че, ако пътуват  или живеят  в чужбина , ще бъде  прилагано  
същото  равнище  на минимални  норми . 
Понастоящем  повечето  държави -членки  осигуряват  някаква  степен  на защита  и 
подкрепа  за жертвите  на престъпления , но като цяло  ролята  и нуждите  на жертвите  в 
наказателното  производство  все още не са задоволени  в достатъчна  степен  в съдебните  
им системи . Хората , които  стават  жертва  на престъпление  в Европа , нямат  гаранции , че 
ще бъдат  обект  на уважително  отношение  или че ще получат  подходяща  подкрепа , 
защита  или достъп  до основните  аспекти  на правосъдието . За решаването  на този 
проблем  държавите -членки  трябва  да повишат  стандартите  относно  правата  на 
                                                 
1 Според  данни  на Евростат  през 2007 г. в държавите -членки  на ЕС са регистрирани  около  
30 милиона  престъпления  (като в това число  не се включват  леките  престъпления ) — Евростат , 
„Статистиката  на фокус “, 36/2009. Въз основа  на анализ  на Международното  проучване  на ЕС 
относно  престъпността  в „The Burden of Crime in the EU“ ( www.europeansafetyobservatory.eu ) към 
тези цифри  трябва  да се прибави  предполагаемият  процент  на несигнализираните  престъпления  
от 60 %, което  прави  приблизително  75 милиона  преки  жертви  на престъпления  годишно  (около  
15 % от населението  на ЕС). 
 
BG 2   BG жертвите  в съответствие  със стандартите , които  вече са установените  от 
международните  инструменти  и съдебната  практика  на Европейския  съд по правата  на 
човека  (ЕСПЧ ). 
В съществуващото  законодателство  ЕС вече уреди  правата  на жертвите  в наказателното  
производство . Въпреки  обаче  че целите  и обхватът  на такова  законодателство  все още 
имат  своето  значение , вижданията  на обществото  по отношение  на жертвите  се развиха  
и се появиха  нови  цели , на които  трябва  да се даде  отговор . Освен  това прилагането  на 
законодателството  беше  неефикасно . Настоящото  законодателство  на ЕС следователно  
не е в състояние  да задоволи  нуждите  на жертвите . 
Повдигнатите  въпроси  са обхванати  от двата  проблема , подробно  описани  по-долу : 
Проблем  А: Съществуващото  законодателство  на ЕС не е в състояние  да подобри  положението  на 
жертвите  — то е приблизително , не съдържа  конкретни  задължения  и не може  да бъде  принудително  
изпълнено , поради  което  е било  зле приложено  от държавите -членки . 
Проблем  Б: Нуждите  на жертвите  на престъпления  не са задоволени  в достатъчна  степен  в държавите -
членки  — жертвите  нямат  1) признание  и уважение , 2) защита , 3) подкрепа , 4) ефективен  достъп  до 
правосъдие  и 5) ефективен  достъп  до обезщетение  и възстановяване .  
Последиците  от престъпленията  и незадоволяването  на нуждите  на жертвите  са свързани  и със 
значителни  скрити  разходи , включително  големи  финансови  и здравни  разходи . 
2.1. Проблем  А — Законодателството  на ЕС не е в състояние  да подобри  
положението  на жертвите  
ЕС прие  Рамково  решение  2001/220/ ПВР  относно  правното  положение  в наказателното  
производство  на жертвите  от престъпления  („рамковото  решение “) и Директива  
2004/80/ЕО относно  обезщетението  на жертвите  на престъпления . Равнището  на 
изпълнение  от страна  на държавите -членки  на тези два законодателни  акта беше  
нееднакво . Директивата  относно  обезщетението  беше  транспонирана  до голяма  степен  
от държавите -членки , но се налага  допълнително  проучване , за да се установи  до каква  
степен  тя наистина  действа  ефективно . Прилагането  на рамковото  решение , от друга  
страна , не е задоволително . 
Въпреки  че в обхвата  на рамковото  решение  са включени  повечето  от правата  на 
жертвите  на всякакви  видове  престъпления  и като цяло  решението  все още е актуално , 
като се има предвид  нарастващата  осведоменост  и изменящата  се съдебна  култура , 
всяко  ново  действие  трябва  да обхваща  много  по-голям  кръг  от права  и задължения  за 
държавите -членки , за да се намери  отговор  не само  на правата  и нуждите  на 
разследваните  лица , но също  така на тези на жертвите . Затова  обхватът  на 
законодателството  на ЕС, касаещо  жертвите , трябва  да бъде  актуализиран  с оглед  на 
новите  изследвания  и констатации  относно  жертвите , по-специално  по отношение  на 
взаимното  признаване  на мерките  за осигуряване  на защита  и достъпа  до правосъдие . 
Рамковото  решение  се оказа  неефективно  за постигане  или за напредък  към желаните  
резултати , които  се състоят  в задоволяване  на нуждите  на жертвите  и налагане  на 
минимални  стандарти  за жертвите  в целия  ЕС. Нито  една  държава -членка  не може  да 
твърди , че изцяло  е изпълнила  рамковото  решение . Неефективното  действие  на този 
законодателен  акт се дължи  на неяснотите  в текста , липсата  на конкретни  задължения  и 
липсата  на възможност  за започване  на процедура  за нарушение  срещу  държавите -
членки . 
Настоящата  правна  рамка  се основава  на съществуващите  инструменти , като ги 
допълва , но същевременно  ще установи  минимални  стандарти , за да гарантира , че 
положението  на жертвите  ще се подобри  спрямо  законодателството  и политиката  в 
целия  ЕС и че жертвите  на престъпления  ще се ползват  от същите  основни  права , 
услуги  и достъп  до правосъдие  във всички  държави -членки  на ЕС. 
 
BG 3   BG 2.2. Проблем  Б — Нуждите  на жертвите  не са задоволени  в достатъчна  степен  
в ЕС 
Нуждите  на жертвите  могат  да бъдат  подразделени  в пет категории : нуждата  да бъдат  
признати  като жертви  и да бъдат  третирани  с уважение  и достойнство ; нуждата  да 
бъдат  защитени ; нуждата  да бъдат  подкрепяни ; нуждата  да имат  достъп  до правосъдие ; 
и нуждата  от достъп  до обезщетение  и възстановяване . Всъщност  основният  проблем , 
който  предложените  мерки  ще решат , се състои  в това, че по принцип  тези нужди  не са 
задоволени  в достатъчна  степен  или по подходящ  начин  в държавите -членки . 
• Проблем  1 — Жертвите  не са достатъчно  признати  като  такива , нито  са 
третирани  с достойнство  и уважение  в достатъчна  степен . Жертвите  имат  
нужда  да бъдат  признати  като такива  и тяхното  страдание  да бъде  признато . 
Жертвите  трябва  да бъдат  третирани  с достойнство  и уважение  при всички  контакти  
с всички  лица , участващи  в съдебния  процес . Особено  внимание  следва  да се отдаде  
на нуждите  на уязвимите  жертви , напр . децата , хората  с увреждания , жертвите  на 
сексуално  насилие . Непреките  жертви  (напр . членовете  на семейството ) също  трябва  
да бъдат  признати  за жертви , тъй като последиците  от престъплението  засягат  и тях. 
• Проблем  2 — Жертвите  не са достатъчно  защитени . Жертвите  трябва  да бъдат  
защитени , за да се предотврати  друго  престъпление  или сплашване  от страна  на 
извършителя  спрямо  тях. За жертвите  на хронично  насилие  безопасността  е 
основната  им нужда  при сигнализирането  на престъпление , но също  и основната  им 
грижа . Жертвите  трябва  да бъдат  защитени  и от вторично  виктимизиране  по време  
на производството  поради  лошо  отношение , свързано  със съдебния  процес  и по 
време  на протичането  му. 
• Проблем  3 — Жертвите  не са достатъчно  подкрепяни . Веднага  след  като 
престъплението  вече е факт , жертвите  се нуждаят  от подкрепа  главно  чрез спешна  
помощ  и чрез психологическа  първа  помощ . Подкрепата  по време  на последващия  
съдебен  процес , независимо  от това дали  тя е правна , емоционална  или практическа , 
често  също  е необходима  и изключително  важна  за жертвите , особено  за уязвимите  
жертви . Вследствие  на престъплението  подкрепата  може  да се окаже  необходима  
както  в краткосрочен , така и в дългосрочен  план . 
• Проблем  4 — Жертвите  нямат  ефективен  достъп  до правосъдие . На жертвите  
трябва  да се предостави  достъп  до правосъдие , като например  чрез достъп  до 
съдебните  процеси , наличие  на подходящо  процесуално  представителство  по 
наказателни  дела , достъп  до по-неформални  правни  процедури  и право  да се 
преразгледа  решението  дали  да се повдигне  обвинение  или не срещу  извършителя . 
Жертвите  трябва  също  така да бъдат  в състояние  да разбират  получената  
информация  и производствата . 
• Проблем  5 — Жертвите  нямат  ефективен  достъп  до обезщетение  и 
възстановяване . В допълнение  към обичайния  съдебен  процес  на жертвите  трябва  
да се предостави  избора  да имат  достъп  до услуги  на възстановително  правосъдие . 
Възстановителното  правосъдие  дава на жертвите  възможност  да се изправят  очи в 
очи с извършителя  и позволява  на извършителите  да поемат  отговорност  за 
действията  си. Този  процес  помага  на жертвите  да продължат  да живеят  живота  си. 
 
BG 4   BG 2.3. Скрити  разходи , свързани  с виктимизирането   
Всяко  престъпление  неизбежно  се отразява  на лицата , които  са пряко  или косвено  
засегнати  от него , както  и на обществото  като цяло . Престъпленията  имат  значителни  
икономически  и свързани  със здравето  отражения , като такива  „скрити “ разходи  могат  
да бъдат  намалени  чрез задоволяване  на нуждите  на жертвите . Общите  разходи , 
свързани  с престъплението , за пострадалото  лице  и за обществото  са значителни . Те 
включват  материалните  разходи  най-вече в икономическия  сектор , здравния  сектор  и в 
системата  на наказателното  правосъдие , както  и нематериалните  разходи  като болката , 
страданието  и намаляване  на качеството  на живота . 
Задоволяването  на нуждите  на жертвите  преди , по време  и след  наказателното  
производство  може  значително  да смекчи  тези отрицателни  последици , а може  също  и 
да предотврати  тяхното  влошаване  поради  лошо  отношение  по време  на процеса . Ако 
жертвата  получи  подходяща  подкрепа  и защита , тя по-бързо  ще се възстанови  от 
престъплението  физически  и емоционално , като по този начин  например  бъдат  
ограничени  загубата  на доходи  и пропускането  на ползи  или бъде  снижена  нуждата  от 
по-нататъшно  здравно  лечение . Гарантирането  на това, че нуждите  на жертвите  се 
задоволяват , значително  ще допринесе  за намаляване  на общите  разходи , свързани  с 
престъпленията . 
2.4. Факторите , на които  се дължат  проблемите  
Основните  фактори , на които  се дължат  установените  проблеми  са: липса  на 
приоритизиран e на жертвите  и непознаване  на техните  нужди , което  се дължи  на 
исторически  формираното  и свързано  с културата  отношение ; липса  на механизми  за 
прилагане  на правата  на жертвите  и липса  на практически  познания  по свързаната  с тях 
проблематика . 
2.5. Сценарий  със запазване  на статуквото  
Направеният  анализ  сочи , че без предприемането  на по-нататъшни  действия  е малко  
вероятно  да настъпят  промени  в националното  законодателство  и да се предприемат  
действия , които  да гарантират , че жертвите  ще бъдат  третирани  по 
недискриминационен  начин , без значение  в коя част на ЕС се намират , особено  по 
отношение  на ползването  на услуги  и достъпа  до правосъдие . Рамковото  решение  няма  
да осигури  задоволителна  правна  рамка , дори  и когато  Съдът  на Европейския  съюз  
придобие  компетентност  в тази област  след  2014 г. в съответствие  с Договора  от 
Лисабон , тъй като се характеризира  с неясноти  в текста  и не поражда  сериозни  
задължения . Във връзка  с това ще бъде  трудно  да се започнат  производства  за 
изпълнение  и в много  случаи  ще бъдат  необходими  минимални  действия , за да се 
демонстрира  съответствие  с разпоредбите . 
2.6. Необходимост  от действия  на равнище  ЕС 
В Договора  от Лисабон  се предвижда  ясно  правно  основание  за улесняване  на 
съдебното  сътрудничество  и взаимното  признаване  по въпроси  с трансгранично  
измерение  посредством  минимални  стандарти  за правата  на жертвите  на престъпления . 
Трансграничното  измерение  на съдебното  сътрудничество  е с широк  обхват  и може  да 
се прояви  в множество  случаи  и най-вече, когато  дадено  лице  стане  жертва  в чужда  
държава  от ЕС. Освен  това, трансгранично  измерение  е налице  и при престъпления  
срещу  лица  в страната  им на пребиваване  (напр . когато  жертвата  се премести  по време  
на процеса  или свидетелите  или имуществото  се намират  в чужбина ). Следователно  
очевидно  е, че трансграничното  измерение  на виктимизирането  е значително . Предвид  
 
BG 5   BG правото  на свободно  движение  в ЕС, съществува  ясна  добавена  стойност  от действия  на 
равнище  ЕС в сравнение  с действия  на национално  равнище . 
Тази  добавена  стойност  от действия  на равнище  ЕС може  да се разглежда  в няколко  
посоки . Първо , жертвите  може  да не се ползват  със същите  права  в държавата  си на 
пребиваване  като в собствената  си държава  или в държавата , където  временно  пътуват  
или която  посещават . Това  може  да застраши  свободното  движение  на хора  и услуги , 
което  е едно  от основните  изисквания  за доброто  функциониране  на вътрешния  пазар . 
Второ , липсата  на минимални  стандарти  на равнище  ЕС за правата  на жертвите  
понижава  качеството  на правосъдието  в ЕС в сравнение  със стандартите , установени  в 
международните  инструменти  и в съдебната  практика  на Европейския  съд по правата  
на човека . Това  не е приемливо  в едно  общо  пространство  на свобода , сигурност  и 
правосъдие . Слабостите  в действащото  законодателство  на ЕС и липсата  на 
изпълняемост  на международните  инструменти  сочат , че едно  последователно  
прилагане  на такива  стандарти  на територията  на целия  ЕС е малко  вероятно . По тази 
причина  предприемането  на действия  на равнище  ЕС е най-вероятният  начин , по който  
може  да се постигне  еднакъв  ефект  в отделните  държави -членки . Накрая , следва  да се 
отбележи , че липсата  на общи  стандарти  отслабва  доверието  в съдебните  системи  на 
държавите -членки , което  на свой  ред пречи  на ефективното  действие  и прилагане  на 
инструментите  на ЕС, основани  на залегналия  в Договора  принцип  на взаимно  
признаване  на съдебните  решения , като така се пречи  и на утвърждаването  на 
европейското  пространство  на свобода , сигурност  и правосъдие . 
Освен  това, макар  установяването  на тези минимални  стандарти  да се отнася  до 
жертвите  на престъпления , такива  стандарти  ще улеснят  полицейското  и съдебното  
сътрудничество  като цяло , а не само  във връзка  с жертвите  на престъпления . Това  се 
дължи  на факта , че отношението  към жертвата  и обвиненото  лице  е свързано  по много  
начини  и множество  общи  трансгранични  инициативи  за съдебно  сътрудничество  или 
взаимно  признаване  може  да са от значение  за жертвите . Във връзка  с това по-доброто  
третиране  и защита  на жертвите  могат  да подобрят  това сътрудничество . 
По този начин  предприемането  на действия  на равнище  ЕС ще гарантира , че всички  
държави -членки  на ЕС спазват  общи  минимални  стандарти  за всички  лица , станали  
жертва  на престъпление  на тяхна  територия , независимо  от факта  дали  са граждани  на 
тази държава  или не. 
3. ЦЕЛИ 
Общите  цели  се състоят  в улесняването  на създаването  на европейско  пространство  на 
свобода , сигурност  и правосъдие  и изграждането  на взаимно  доверие  между  органите  
на наказателното  правосъдие , като се гарантира  цялостното  зачитане  на правата  на 
жертвите  на територията  на ЕС, и същевременно  се зачитат  също  така правата  на 
защитата , както  и че гражданите  могат  да се движат  свободно , без да бъдат  третирани  
по различен  начин , ако станат  жертви  на престъпление . 
Конкретните  и оперативните  цели  са посочени  в таблицата  по-долу : 
 
BG 6   BG Конкретните  цели  за гарантиране , че нуждите  на жертвите  на престъпления  са зачетени  
и задоволени , са разнообразни  и засягат  и редица  други  политики  на ЕС, включително  
трафика  на хора  и сексуалното  насилие  и експлоатация  на деца  и детската  
порнография , и са съгласувани  с подхода , приет  в тези области . Предложените  мерки  
ще се основават  на съществуващите  инструменти , като ги допълват , както  и ще 
установят  минимални  стандарти  относно  правата  на жертвите , което  ще подобри  
общото  положение  по отношение  на защитата  на всички  жертви  на всички  видове  
престъпления  в законодателството  и политиката  на ЕС, включително  например  за 
жертвите  на тероризма  и на престъпления , свързани  с пътнотранспортни  произшествия . 
Основните  права  на всички  лица  трябва  да бъдат  зачитани  при всички  действия  на ЕС и 
на държавите -членки  за прилагането  на законодателството  на ЕС. Така  действията  на 
ЕС в тази област  трябва  същевременно  да повишат  стандартите  във връзка  с основните  
права  на жертвите  на престъпления , като се гарантира , че всяко  ограничаване  на 
правата  на защитата  или на други  основни  права  е определено  по ясен  и предвидим  
начин  и че е необходимо  и пропорционално  по отношение  на защитата  на правата  и на 
свободите  на жертвата . 
4. ВАРИАНТИ  НА ПОЛИТИКАТА  
Всички  разгледани  в настоящата  оценка  варианти  предлагат  комбиниран  подход  с 
различна  степен  на подробности  или на наложени  задължения , и включват  както  ново  
законодателство  на ЕС, така и практически  действия  за гарантиране  на правилно  
прилагане . По този начин  за всички  предвидени  мерки , ще бъдат  създадени  
практически  мерки , за да бъде  подпомогнато  прилагането  и установяването  на най-
добри  практики . Конкретна  цел Оперативна  цел
A.1 Гарантиране , че нуждите  на непреките  жертви  са задоволени . 
A.2 Гарантиране , че всички  полицейски  служители , прокурори , съдии  и съдебни  
служители , които  са в контакт  с жертвите , получават  подходящо  обучение  
във връзка  с техните  права  и нужди . А. Гарантиране , че 
жертвите  са признати  
като  такива  и са 
третирани  с уважение  и 
достойнство  A.3 Създаване  на механизми  за оценка  на нуждите  за всички  жертви  с цел 
определяне  на нуждите  на жетвите  и на това кои са уязвимите  жертви  и 
какви  са техните  нужди . 
Б.1 Гарантиране , че жертвите  не губят  защитата , която  им е била  предоставена , 
в случай  че пътуват  или се преместят  в чужбина . Б. Гарантиране , че 
жертвите  са защитени  
Б.2 Гарантиране , че по време  на производството  е избегнат  контактът  между  
извършителя  и жертвата . 
В. Гарантиране , че 
жертвите  са 
подкрепяни  В.1 Гарантиране , че са налице  ефективни  услуги  за подкрепа  на жертвите . 
Г.1 Гарантиране , че всички  жертви  имат  достъп  до съдебен  процес . 
Г.2 Гарантиране , че всички  жертви  са подпомогнати , за да разберат  своите  
права , задължения  и производството . Г. Гарантиране , че 
жертвите  разполагат  с 
ефективен  достъп  до 
правосъдие  
. Г.3 Гарантиране , че всички  жертви  имат  право  на преразглеждане  на решенията  
да не се повдига  обвинение . 
Д. Гарантиране , че 
жертвите  имат  достъп  
до обезщетение  и 
възстановяване  Д.1 Гарантиране , че всички  жертви  имат  достъп  до услуги  на възстановително  
правосъдие . 
 
BG 7   BG В оценката  на въздействието  се разглеждат  пет варианта : запазване  на настоящото  
положение  (вариант  1) и три варианта  на политиката  (варианти  2, 3а, 3б и 4). 
Запазването  на настоящото  положение  не води  до действия  на равнище  ЕС, което  не е 
достатъчно  за постигане  на минимални  общи  стандарти  по отношение  на защитата  на 
жертвите  в Европа , докато  беше  установено , че другите  четири  варианта  на политиката  
подобряват  положението  на жертвите  в Европа . По отношение  на степента  на 
задължения , наложени  на държавите -членки , и на това колко  подробно  са описани  тези 
задължения  за четирите  варианта  на политиката  са определени  следните  нива : ниско , 
средно  и високо : 
Вариант  1 — 
запазване  на 
настоящото  
положение  Запазване  на настоящото  положение . Никакви  действия  на равнище  ЕС. 
  
Вариант  2 — 
ниска  степен  на 
задължения  Най-малко  ограничителен  вариант . На държавите -членки  са наложени  минимални  
задължения  за създаване  на системи  или услуги  с минимална  степен  на 
подробности  относно  това какви  стандарти  следва  да бъдат  постигнати . Когато  е 
необходимо  предприемането  на правни  мерки , този вариант  изисква  най-малко  
промени  в националното  процесуално  право . 
  
Вариант  3а — 
средна  степен  
на задължения  Средно  ограничителен  вариант . На държавите -членки  е наложена  средна  степен  
на задължения  за създаване  на услуги  и права , и се налагат  разпоредби  относно  
това какви  трябва  да бъдат  услугите , като същевременно  се дават  минимални  
подробности  относно  стандартите , които  да се прилагат . Степента  на задължения  
за държавите -членки  за създаване  на услуги  на възстановително  правосъдие  (вж. 
мярка  11 по-долу ) обаче  е ниска  и не изисква  от държавите -членки  да създадат  
такива  услуги , а само  да гарантират , че при използването  на услуги  на 
възстановително  правосъдие  се прилагат  гаранции  и минимални  стандарти  за 
качеството . 
  
Вариант  3б — 
средна /висока  
степен  на 
задължения  Средно  ограничителен  вариант . На държавите -членки  е наложена  средна  степен  
на задължения  за всички  мерки  за създаване  на услуги  и права , и се налагат  
разпоредби  относно  това какви  трябва  да бъдат  тези услуги , като същевременно  
се дават  минимални  подробности  относно  стандартите , които  да се прилагат . 
Степента  на задължения  за държавите -членки  по отношение  на услугите  на 
възстановително  правосъдие  обаче  е по-висока  от тази за вариант  3а, защото  
държавите -членки  трябва  да създадат  услуги  на възстановително  правосъдие  и да 
прилагат  минимални  стандарти . 
  
Вариант  4 — 
най-висока  
степен  на 
задължения  Най-ограничителният  вариант . На държавите -членки  се налага  набор  от 
задължения  за създаване  на услуги  и права . Налагат  се и по-подробни  разпоредби  
относно  това какви  следват  да бъдат  тези услуги  и конкретните  стандарти , които  
да се прилагат . 
Всеки  вариант  на политиката  беше  оценен  спрямо  следните  единадесет  мерки , които  
имат  най-голямо  отражение  върху  постигането  на оперативните  цели  и които  се очаква  
да имат  най-голямо  въздействие  и отражение  върху  разходите : 
1 Включване  на непреките  жертви  
2 Осигуряване  на обучение  
3 Оценка  на нуждите  на жертвите  
4 Определяне  на това кои са уязвимите  жертви  и осигуряване  на специални  
 
BG 8   BG услуги  
5 Трансгранично  осигуряване  на мерки  за осигуряване  на защита  
6 Осигуряване  на отделни  чакални , за да се избегне  контакт  между  жертвата  и 
извършителя  
7 Създаване  на минимално  равнище  на услуги  за подпомагане  на жертвите , 
включително  подкрепа  по време  на съдебните  производства  
8 Достъп  до съдебно  производство  
9 Осигуряване  на устен  и писмен  превод  
10 Преразглеждане  на решенията  
11 Създаване  на услуги  на възстановително  правосъдие  
5. АНАЛИЗ  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
За всеки  вариант  беше  извършен  задълбочен  анализ  на въздействието . Най-важните  
вероятни  въздействия  на вариантите  на политиката  са икономическото  и социалното  
въздействие . Очаква  се най-големите  финансови  последствия  да се понесат  от 
публичните  органи . Не се предвиждат  последици  върху  околната  среда . Освен  това се 
очаква  всички  варианти , освен  запазването  на настоящото  положение , да окажат  
положително  въздействие  върху  основните  права , като вариантите  с най-голямо  
въздействие  ще доведат  и до най-силно  подобряване  на основните  права . 
Въздействието  на отделните  варианти  върху  държавите -членки  ще бъде  различно  в 
зависимост  от равнището  на съществуващите  в тях стандарти  за правата  на жертвите . С 
оглед  на това, че съществуващите  национални  законодателства  и практики  се 
различават  в различна  степен  от минималните  стандарти , за постигането  на които  са 
предназначени  предложените  мерки , въздействието  на тези мерки  вероятно  ще бъде  
най-силно  в държавите -членки , в които  правата  на жертвите  не са взети  предвид  
изобщо  или не в достатъчна  степен  по начина , предвиден  в тези 
стандарти . Въздействието  вероятно  ще е по-слабо  в държавите , в които  вече има висока  
степен  на защита  и на подкрепа  за жертвите . 
6. СРАВНЕНИЕ  НА ВАРИАНТИТЕ   
Въпреки  че е осъществим  в голяма  степен , при вариант  на политиката  1 (запазване  на 
настоящото  положение ) не се постигат  набелязаните  цели  и поради  това не се взема  
под внимание . Вариант  на политиката  2 също  е ограничен  и не изпълнява  в достатъчна  
степен  оперативните  цели , които  Европейската  комисия  си поставя  с приемането  на 
новите  мерки . 
При вариант  на политиката  4 е най-вероятно  да се изпълнят  всички  цели  в най-голяма  
степен . Същевременно  той е и най- ограничителен  и оставя  най-малко  гъвкавост  на 
държавите -членки . Освен  това той налага  допълнителни  задължения  на държавите -
членки . В резултат  на това при този вариант  е вероятно  разходите  да са много  по-
големи  в сравнение  с другите  варианти  и той е най-малко  осъществимият , тъй като е 
най-малко  вероятно  да бъде  постигнато  съгласие  по него . Допълнителните  ползи , които  
могат  да бъдат  постигнати , не се смятат  за пропорционални  на допълнителните  
разходи . 
При варианти  на политиката  3а и 3б също  е много  вероятно  да бъдат  постигнати  
целите , макар  и в по-малка  степен , отколкото  при вариант  4. В същото  време , тъй като 
дават  по-голяма  гъвкавост  на държавите , те са по-лесни  за договаряне  и водят  до по-
 
BG 9   BG малка  финансова  тежест  в сравнение  с вариант  4. Освен  това рисковете  от ограничена  
ефективност  ще бъдат  намалени  чрез практически  мерки . Въпреки  това по отношение  
на конкретната  мярка  относно  услугите  на възстановително  правосъдие  
осъществимостта  и финансовите  последици  са такива , че се предпочита  комбинираният  
вариант  3а. С вариант  3а по-специално  ще се намалят  значително  общите  разходи  за 
осъществяване  в сравнение  с вариант  3б. Поради  това  се предпочита  вариант  на 
политиката  3а. 
Осъществяването  на предпочетения  вариант  на политиката  3а ще допринесе  за 
постигане  на следните  резултати : 
Приемане  на законодателни  актове  от Европейския  парламент  и Съвета  
(оперативните  цели  са посочени  в скоби ): 
– Във всички  държави -членки  са налице  лесно  достъпни  услуги  за подкрепа  
на жертвите , които  отговарят  на определените  минимални  стандарти  за 
услугите  (В1). 
– Във всички  държави -членки  служителите  на полицията , прокурорите  и 
съдебните  служители  получават  обучение  по въпросите , свързани  с 
жертвите . Съдиите  имат  на разположение  съдебни  проучвания  (А2). 
– Във всички  държави -членки  съществуват  механизми  за оценяване  на 
индивидуалните  нужди  на жертвите  и за определяне  на уязвимите  жертви  
(А3). 
– Определени  минимални  услуги  са достъпни  за определените  като уязвими  
лица  (А3). 
– Във всички  държави  членки  по време  на производството  жертвите  имат  
достъп  до услуги  на устен  и писмен  превод  в пропорционална  на 
обстоятелствата  по случая  степен  (Г2). 
– Когато  се предоставят  услуги  на възстановително  правосъдие , във всички  
държави -членки  се прилагат  определени  минимални  стандарти  (Д1). 
– При поискване  и въз основа  на взаимно  признаване  се предприемат  мерки  за 
защита  на лицата , които  вече се ползват  от мярка  за защита , когато  тези лица  
пътуват  или се местят  да живеят  в чужбина  (Б1). 
– Жертвите  имат  право  да поискат  преразглеждане  на решенията  да не се 
повдига  обвинение  във всички  държави -членки . Конкретният  механизъм  за 
извършване  на това преразглеждане  се определя  на национално  равнище  
(Г3). 
– Изключването  на жертва  от дело  се основава  на индивидуална  оценка  и 
жертвата  се уведомява  за датата  на делото  и получава  възстановяване  на 
разходите  за явяването  си на него  (Г1). 
– По време  на производството  се свеждат  до минимум  контактите  между  
извършителя  и жертвата . Всички  нови  съдилища  се построяват  с отделни  
чакални  (Б2). 
 
BG 10   BG – По принцип  законодателството  ще касае  преките  жертви . Всички  права  
обаче  ще се прилагат  по отношение  на най-близките  членове  на семейството  
на жертвите  на убийства . Най-близките  членове  на семейството  на всички  
жертви  ще имат  достъп  до услуги  за подкрепа  и защита  (А1). 
• Въвеждане  на практически  мерки , които  да съпътстват  законодателната  
дейност  с цел улесняване  на прилагането  и разглеждане  на бъдещи  действия  на 
ЕС и които  включват : 
– Проучване  относно  обезщетението  от държавата  и реституцията  от 
извършителя . 
– Проучване  относно  правното  съдействие  и правната  помощ , достъпни  за 
жертвите  на престъпления . 
– Проекти  за подкрепа , имащи  за цел разработването  на най-добри  практики , 
които  ще позволят  на държавите -членки  да добият  по-добра  представа  кои 
са най-добрите  начини  за постигане  на определените  в законодателство  
цели . 
– Европейската  комисия  ще осъществи  също  свои  проекти  и проучвания  с цел 
задълбочаване  на познанията  в тази област . Те могат  да включват  например  
създаването  на интерактивни  уебсайтове  във всички  държави -членки , които  
да позволят  на жертвите  да разберат  по-добре  наказателния  съдебен  процес  
и своята  роля  в него , или разработването  на програми  за обучение . 
 
7. НАБЛЮДЕНИЕ  И ОЦЕНКА  
Предвиждането  на стабилен  механизъм  за наблюдение  и оценка  е от съществено  
значение  за осигуряването  на това предвидените  права  да се прилагат  на практика , 
както  и в законодателството . След  3 до 5 години  от започване  на прилагането  на 
предложението , Комисията  предвижда  да проведе  специално  емпирично  проучване , 
наблягащо  на събирането  на данни , за да събере  задълбочени  качествени  и 
количествени  сведения  за ефективността  на предложението . Данните  заедно  с 
проучванията  относно  жертвите  на престъпления  ще позволят  на Комисията  да прави  
оценка  на реалното  спазване  на разпоредбите  от страна  на държавите -членки  по един  
по-надежден  начин  в сравнение  с досега  използваните  средства , а така също  и оценка  
на мнението  на жертвите  за това доколко  се отговаря  на нуждите  им.