BG Официален вестник на Европейския съюз C 100/84

Становище на Европейски икономически и социален комитет относно „Етично и социално измерение на европейските финансови институции“

2009/C 100/14

На 25 септември 2007 г. Европейският икономически и социален комитет, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността си, реши да изготви становище по собствена инициатива относно

„Етично и социално измерение на европейските финансови институции“ (становище по собствена инициатива).

Специализирана секция „Икономически и паричен съюз, икономическо и социално сближаване“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 2 октомври 2008 г. (докладчик: г-н IOZIA).

На 448-ата си пленарна сесия, проведена на 22 и 23 октомври 2008 г. (заседание от 23 октомври), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище с 122 гласа „за“, 23 гласа „против“ и 45 гласа „въздържал се“.

1. Резюме и препоръки

1.1 Последното развитие на финансовата криза, непредвидимо и неочаквано поради огромния размер на загубите или поради очевидното безсилие на регулаторните инструменти, създадени за защита на пазара, тоест за защита на спестовните влогове, предприятията и инвеститорите, налагат необходимостта въпросът да бъде разгледан по специфичен и задълбочен начин, към което апелира и съдържанието на настоящото становище. Фалитите, наблюдавани в целия свят, спасяването на банки и застрахователни компании, които изглеждаха изключително стабилни, предизвикаха тревога и безпокойство у милиони европейски граждани.

1.1.1 Европейският съвет от 15 и 16 октомври 2008 г. беше посветен главно на финансовата криза и изрази своята решимост за предприемане на съгласувани действия, насочени към защита на европейската финансова система и вложителите. След Еврогрупата, Съветът изцяло одобри принципите, определени на заседанието в Париж от 12 октомври и насочени към запазване на стабилността на системата, към засилване на надзора в европейския финансов сектор, по-специално в транснационалните групи, към подобряване на координацията на надзора на европейско равнище, оказване на подкрепа на важните финансови институции, избягване на фалитите и гарантиране на депозитите на спестителите.

1.1.2 Освен това, Съветът призова за ускоряване на процеса, свързан с директивата за регулиране на дейността на агенциите за кредитен рейтинг, с директивата за гарантиране на депозитите и призова държавите-членки да приемат мерки за предотвратяване на факта възнагражденията на мениджърите и правото на получаване на акции, особено във финансовия сектор, да доведат до поемането на твърде големи рискове или прекаленото съсредоточаване върху краткосрочни цели.

1.1.3 Съветът изтъкна безпокойството във връзка с необходимостта от оказване на подкрепа на растежа и заетостта, и призова за извършването на дълбока реформа на международната финансова система, която да се основава на принципи на прозрачност, банкова стабилност, отговорност, интегритет и световно управление, както и предотвратяване на конфликт на интереси.

1.1.4 От дълго време насам, без да бъде чут, ЕИСК призоваваше към действия за засилване на регулаторните инструменти, както и за сътрудничеството между контролните органи, координирането и хармонизирането на мерките за осъществяване на надзор. Той предупреди за прекалените рискове, които европейската и международната банкова система поемат, поддържани от анормалните системи за възнаграждение, основаващи се на краткосрочни резултати, което принуждава действащите лица от сектора да провеждат необмислени кампании за продажба на високорискови продукти.

1.1.5 Независимо от финансовите скандали, които засегнаха и Европа, нищо конкретно не беше свършено и едва днес, когато размерът на кризата би могъл да доведе до драматични последици за цялата икономика, се отчита фактът, че обещанията за необуздан и безотговорен капитализъм, за безмерен и неограничен растеж са били лъжливи и предвещаващи дълбока криза.

1.1.6 Моделът навлезе необратимо в последната си фаза. ЕИСК призовава политическите институции най-сетне да поемат своята отговорност като:

— засилят целите и обхвата на намесата на регулаторните органи,

— забранят възможността за притежание на капитали, кредити и ценни книжа, които не са отразени в счетоводния баланс,

— засилят и уеднаквяват дейността на националните регулатори,

— наложат по-подходящи и прозрачни стандарти за дейността на хедж фондовете, на инвестиционните банки, на структурираните офшорни инструменти, използвани за извършване на финансови дейности, на държавните инвестиционни фондове и на фондове, инвестиращи в капиталови инструменти (equity funds), подлагайки ги на надзор от страна на органите и определяйки естеството и качеството им на „предприятия“, към които се прилагат действащите законодателни разпоредби, както това беше поискано от Европейския парламент,

— променят системата на данъчно облагане, избягвайки стимули или отстъпки при наличието на високи рискове или на прекалено задлъжняване,

— създадат Европейска агенция за кредитен рейтинг,

— управляват системата за възнаграждения на топ-мениджърите, на стимулите за продажба на финансови продукти, неподходящи за операторите, както понастоящем се изтъква и от Съвета,

— контролират нерегламентираните пазари,

— адаптират капиталовите изисквания относно комплексни финансови продукти и деривати.

1.1.7 ЕИСК е убеден, че изключително дълбоката финансова криза и желаното окончателно поражение на „казино-капитализма“ могат да предоставят възможността за приемане на по-подходящи мерки за запазването в бъдеще на финансовата система и в същото време — за нов подем в икономиката. Необходими са общи усилия, за да се преодолее рискът, поразен от кризата, обхванала финансовата сфера, да се разпростре в цялата реална икономика. Извършването на инвестиции в инфраструктурите, на „зелени“ инвестиции като тези, свързани с енергийната ефективност, възобновяемите източници, иновациите и научните изследвания могат да спомогнат за поддържане на търсенето. Един нов Европейски фонд, чието управление би могло да се повери на ЕИБ с гаранции от страна на държавите-членки, би могъл да реши проблема с блокирането на финансирането на икономиката, особено на онези икономически сектори, които повече от другите се нуждаят от дългосрочни и средносрочни инвестиции.

1.1.8 ЕИСК оценява извършеното досега от държавите-членки, Европейската централна банка и Съвета и приканва всички европейски институции да докажат своята сплотеност и способност за бързи действия в тази толкова драматична за гражданите, работниците и предприятията ситуация, за да се възстанови възможно най-скоро правилното функциониране на европейската и световна финансова система.

1.1.9 ЕИСК призовава, освен необходимите финансови мерки за постигането на тази приоритетна цел, да се положат и всички възможни усилия за задържане на последващата икономическа криза.

1.1.10 Стотици милиарди евро са мобилизирани за спасяване на банките: ЕИСК би искал да се вложи същата енергия и готовност за спасяването на системата на предприятията, и особено на малките и средните предприятия, чрез поддържане на търсенето и също чрез увеличаване на заплатите и пенсиите, за да се избегне рецесията бързо да се превърне в депресия.

1.2 Богатото разнообразие в предлагането на финансови услуги може да бъде сравнявано с разнообразието в природата. Защитата на биоразнообразието днес е тема, към която постоянно е насочено вниманието на гражданите. Защитата на „биоразнообразието“ на доставчиците на финансови услуги също е елемент от културното и социално наследство на Европа, който не бива да се разхищава, а напротив — би трябвало да бъде съхранен, предвид огромната социална стойност, която представлява. Етичното и социално измерение на европейската финансова система би трябвало да бъде укрепено и опазено.

1.3 Член 2, параграф 3 от Договора от Лисабон постановява: „(Съюзът) работи за устойчивото развитие на Европа, основаващо се на балансиран икономически растеж и ценова стабилност, силно конкурентна социална пазарна икономика, която има за цел пълна заетост и социален прогрес, и високо равнище на защита и подобряване качеството на околната среда. Той зачита богатството на своето културно и езиково многообразие и следи за опазването и развитието на европейското културно наследство“.

1.4 Европейските институции и държавите-членки ще трябва да се ангажират с насърчаване и подкрепа на етичното и социално измерение на финансовия пазар, както и неговата конкурентоспособност. „Социална пазарна икономика също така означава и социално справедлива икономика“ (1); или „Социалната пазарна икономика позволява на икономиката да постигне своята крайна цел, която е благоденствието и добруването на всички хора, като ги предпазва от лишенията“ (2).

1.5 Когато отправи своето предложение за създаването на европейски комитет на високо равнище, който да отговори на кризата на финансовите пазари, да посочи нови правила и да се бори с „ирационалните финанси, които не може да допуснем да ни управляват“, г-н Jacques Delors изтъкна, че неотдавнашната криза е „провал на недобре регулираните или нерегулирани пазари и ни показва още веднъж, че те не са способни да се саморегулират“.

1.6 Неотдавнашната криза показва, че освен че са част от историческото и културно наследство на Европа, плурализмът и „биоразнообразието“ във финансовата система са необходими за съществуването на инициативи с етично/социално съдържание, както и важни фактори за повишаване на конкурентоспособността и намаляване на риска от повсеместна криза на финансовите системи.

1.7 Икономическият растеж отвъд определени граници и без възможността за задоволяване на други нужди не увеличава човешкото щастие. Доминиращата роля на спекулативните финанси в реалната икономика трябва да бъде ограничена и пренасочена към по-разумно поведение, което е социално устойчиво и приемливо от етична гледна точка.

1.8 Ето защо трябва да бъде изтъквана ролята на етичните и отговорни към общото благо финанси. По този повод, Европейският икономически и социален комитет посочва, че има основания да се смята, че подходът „отгоре надолу“ на икономиката е неподходящ, тъй като опитът показва, че е за предпочитане инициативите със социален характер да се зараждат отдолу.

1.9 Етичното измерение не принадлежи на точно определен тип дейност. Важната и доказана роля на спестовните каси и различните кооперативни движения за насърчаването на етико-социални инициативи, и за благоприятстване на развитието на местните системи, заслужава специално внимание. Независимо от признанието на тази роля в Договора за създаване на Европейската общност, много са страните, които не я признават и не я защитават открито. Трябва да се положат усилия за постигане на по-систематично и широко признаване на този начин на обществено управление. Неотдавнашните действия против кооперативното движение, подети от страна на Италия, Испания, Франция и Норвегия пред Европейската комисия, при липсата на подходящо европейско законодателство, свидетелстват за тази нужда.

1.10 ЕИСК е на мнение, че законодателната рамка никога не е неутрална спрямо поведението на организации или на отделни лица. Въз основа на тази констатация, ЕИСК смята, че в една система, която вече насърчава определено поведение, идеята да се систематизира и разшири принципът, според който, при наличие на етични и социални инициативи, би било подходящо да се предложи система на компенсации, отговаря на критериите за справедливост и рационалност на публичната дейност в икономиката и в обществото.

1.11 Всеки път, когато е възможно да се покаже, че дадена организация се отказва поне частично, но структурно и постоянно, от критерия за максимизиране на печалбата, за да насърчи инициативи от етичен или социален характер, би трябвало към нея да може да се прилага данъчен или регулаторен режим, поне отчасти различен, с изключение на основните правила за пруденциалност, от общия. В някои държави-членки етичните инвеститори вече ползват дерогация от банковата директива: необходимо е да се работи за разширяването на този принцип за всички държави.

1.12 ЕИСК се пита дали инициативи от етичен и социален характер, провеждани от организации, основно ориентирани към печалба, би трябвало да ползват данъчни или регулаторни предимства. Когато организация, ориентирана към печалба, подеме инициатива, която по своята структура е различна от основната дейност на тази организация, то не би трябвало да съществува съмнение относно уместността да се предостави компенсация спрямо обичайното третиране. От друга страна, ако инициативите не се различават по своята структура от основната дейност, е необходимо задълбочено да се обсъди дали е уместно да се въведе система за компенсиране.

1.13 В много пазарни сектори се отделя малко внимание на социалните аспекти. Корпоративната социална отговорност дава предимство на постоянния и съвместим растеж, който зачита човешкото и екологичното достойнство. Бонусните системи, обаче обвързани единствено с количеството продукция, а не толкова с качеството на услугата, пораждат голямо недоволство сред клиентите и сред подложените на голямо напрежение служители, страдащи от „бюджетна треска“ вследствие на непрекъснатия търговски натиск.

1.14 ЕИСК счита, че е подходящо систематично и целенасочено да се приложи т. нар. „пропорционален принцип“, според който дребен посредник с ограничена дейност не може да бъде подложен на същите законодателни ограничения, както една сложна мултинационална организация, като разбира се, е необходимо да се запазят същите гаранции по отношение на пазара. Правилата се приемат, за да защитават пазара.

1.15 Гарантирайки, че държавите-членки няма да приемат мерки, предизвикващи нарушаване на конкуренцията, Европейската комисия може да благоприятства защитата на разнообразието на предлагането на финансови, банкови и застрахователни услуги. Правилата относно държавните помощи би трябвало да отчитат тези аспекти.

1.16 Казино-капитализмът и турбо-капитализмът набелязаха големи промишлени и финансови дружества, които бяха раздробени чрез серия от продажби и сведени до бледи сенки на самите себе си, а хиляди работници, семейства, акционери и икономиката като цяло станаха жертви при „разрушаването“ на истинската стойност на тези предприятия, причинено от подобни операции, които оставят след себе си само разруха.

1.17 В настоящото становище, ЕИСК отново изтъква необходимостта да се направи така, че икономиката да служи на човечеството, както заявява един велик икономист (3): „По-голямата опасност е подчиняването на вярата на нуждите на съвременната индустриална система. […] Те се състоят във факта, че технологиите винаги са нещо добро; че икономическият растеж винаги е нещо добро; че фирмите трябва винаги да нарастват; че потреблението на стоки е главният източник на щастие; че безделието е порок, и че нищо не трябва да застава пред приоритета, който отдаваме на технологията, растежа и увеличеното потребление“.

2. Въведение

2.1 Етика и социален импулс

2.1.1 Гръцката мисъл е положила стабилна основа за западната цивилизация и ние можем да се възползваме от нея, за да определим, най-напред, „етичната“ и „социалната“ концепции.

2.1.2 Според Аристотел, целта на етиката е благоденствието на човека, не разбирано в абстрактен смисъл, а като пълната съвкупност от блага, които могат да бъдат придобити и постигнати чрез действия. Най-висшата форма на щастието е в добродетелните постъпки.

2.1.3 Щастието е в същото време най-доброто, най-красивото и най-приятното от всички неща, но тези характеристики не трябва да бъдат разглеждани поотделно, както е в надписа от Далос:

„a) От всички неща, най-красивото е справедливостта,

б) най-полезното е здравето,

в) но най-приятното е да се постигне това, което се желае,

г) Тъй като всички тези свойства принадлежат на най-добрите дейности: и тях, или една — най-добрата — от тях, ние отъждествяваме с щастието.“ (Аристотел, „Никомахова етика“, книга I).

2.1.4 Философията може да ни помогне да разберем как, заедно с абсолютната действителност на етиката, могат да съществуват относителни действителности, задоволяващи тези социални групи, малки или големи, които споделят една и съща идея за щастие, и се обединяват, за да се стремят към него.

2.1.5 Множество различни видове етика и ценности съществуват съвместно и представляват богатата история на човечеството във всичките ѝ различни проявления, включително тези, които неотдавна станаха известни като „икономика на щастието“. Тя, изхождайки от емпирична гледна точка, систематично изследва естеството на щастието и възможните начини за неговото постигане.

2.1.6 Беше доказано, че икономическият растеж, без едновременен растеж на други фактори на удовлетворението, не увеличава личното щастие. Напротив, „Отвъд определена граница, икономическият растеж не води до по-голямо щастие. Все по-нарастващото потребление изисква все повече работа, за да бъде платено за него, и все повече време, прекарвано на работното място. Това е за сметка на човешките взаимоотношения — а тъкмо тези взаимоотношения са основният източник на щастие.“ (4)

2.1.7 Редица проучвания на Евростат наистина показаха, че докато доходът на глава от населението в Европа е нараствал без прекъсване през последните 25 години, нивата на щастие са останали на практика непроменени. Много сходни резултати са получени и в САЩ.

2.2 Финансовата криза от 2007—2008 г. и последиците от нея

2.2.1 Продължаващите сътресения, които разтърсват финансовите пазари от февруари 2007 г. насам, като засегнаха водещи финансови и банкови институции, вече заемат водещо място в дневния ред на международните политически дебати.

2.2.2 Въздействието на ипотечната криза в САЩ беше разширено и усилено от факта, че много дългове, класифицирани като „високорискови“ – т.е. малко вероятно да бъдат изплатени — бяха групирани чрез процес на секюритизация в по-големи дългови „пакети“ при пълна липса на прозрачност за размера или обхвата на проблема. Резултатът е, че операторите остават притежатели на несигурни и девалвирани ценни книжа.

2.2.3 Тази несигурност предизвика по-нататъшна загуба на доверие във финансовата система, което пък имаше вредни последици за предприятия, които разчитат на постоянен поток от евтин кредит.

2.2.4 Спекулативните или хедж фондовете бяха първите жертви на финансовата криза, дори тези, управлявани от големи търговски банки. Много европейски банки се оказаха с голяма част от американските високорискови ипотечни кредити (subprimes) в своите сметки. Някои известни със своето благоразумие германски банки бяха засегнати особено силно, но „заразата“ се разпространи и към имунизирани финансови институции, за които стойността на парите рязко се повиши. Това беше причината, поради която „Northern Rock“ едва не фалира.

2.2.5 Случаят със Société générale (SOCGEN) е отчасти свързан с финансовата криза, която започна миналото лято, а отчасти — с известна тенденция операторите на финансовите пазари да бъдат насърчавани да поемат прекомерни рискове, които могат да се изразят както в значителна печалба, така и в огромни загуби в случай на непредпазливост. Това показа сериозната липса на процедури за упражняване на вътрешен контрол в това учреждение и оставя съмнение в практиките на цялата банкова система в тази област.

2.2.6 Това е „казино-капитализъм“, където за съжаление фалиралата банка всъщност са спестителите, и особено най-дребните, които по един или друг начин трябва да платят сметка, за която не са отговорни, служителите (над 100 000 закрити работни места във финансовия сектор досега, като предстоят още (5) ), и гражданите, чиято сигурност е намалена, и които се питат дали финансовата система продължава да бъде надеждна.

2.2.7 Отчетените досега загуби възлизат на 400 млрд. долара, и според надеждни оценки се очаква да достигнат границата от 1 200 млрд. долара (6). Естествено, засегнати са едрите институционални инвеститори и пенсионните фондове, но икономическата система като цяло е тази, която поема тежките последствия, като повишаването на разходите и намаляването на наличността на паричните средства, последващото повишаване на цените и на инфлацията и отражението му върху забавянето на икономиката. Това е „порочна спирала“, засягаща всички икономически дейности. В някои държави-членки вече се говори за рецесия.

2.2.8 Вярно е, че европейската финансова система беше по-скоро жертва, отколкото извършител, с някои отделни и ограничени изключения. Но също така е вярно, че растящият превес на финансите върху икономиката, преследването на все по-сложни средства за нарастване на възможностите за печалба, все по-агресивната роля на спекулативните фондове, и появата на държавни инвестиционни фондове с огромни ресурси, изтласкаха реалната икономика в една все по-маргинална роля. Това също показа слабостта на националните системи за надзор, неефективността на структурите за сътрудничество между различните органи, и будещата безпокойство роля на агенциите за кредитен рейтинг, включително на тези, занимаващи се с т.нар. „оценка на етиката“ (които даваха положителни оценки на дружества като Пармалат (Parmalat), притежаващо отличен кодекс за поведение).

2.2.9 Тази криза засегна всички участници на пазара, независимо дали техният спекулативен профил е висок, нисък или не съществува. Пазарната интеграция е достигнала до такава точка, че никой не може да се обяви за предпазен от отрицателни последици. Проблемът е, че само загубите се поделят с останалите, а печалбите неизменно остават в ръцете на спекулантите.

3. Европейската финансова система

3.1 Банки

3.1.1 Банките представляват централния елемент, свързващ финансовите посредници. В някои страни те оказват силно влияние върху реалната икономика, като упражняват власт, която се простира отвъд икономическата сфера, въздействат върху развитието на териториите и предприятията, и увеличават своите възможности за печалба.

3.1.2 Въпреки че всички банкови дружества работят в пазарен контекст и като цяло всички предлагат едни и същи услуги, простиращи се от изцяло стандартизираните до силно специализираните, те са с много различен произход, който продължава да оформя облика им и до днес.

3.1.3 Редом с търговските банки и инвестиционните банки, заемащи преобладаващо място на пазара, широко разпространени са и спестовните банки, чийто замисъл е да предлагат на градските общности — и най-вече на по-бедните им членове – ръка за помощ в решителни моменти. Първите спестовни банки от този вид са учредени в Германската империя в началото на XIX век, но много от тях са били вече съществуващи благотворителни заложни къщи, създадени през XV век, които продължават дейността си под ново име. Със 160 милиона клиенти и 980 хиляди служители, днес те представляват около една трета от пазара на дребно. Примери за дейности, включващи спестовните банки, са „Die Zweite Sparkassen“ в Австрия и „Parcours confiance“ във Франция.

3.1.4 Едно движение за спестявания на селяните и занаятчиите пуска корени в някои отдалечени региони и селски области, основано на идеите на Friedrich Wilhelm Raiffeisen, в противовес на лихварството. През 1864 г. той основава първата институция за земеделски кредит Darlehnkassenverein. Популярните банки, също основани на кооперативни принципи, възникват като резултат от идеите на Franz Hermann Schulze-Delitzsch, който основава първата Vorschussverein (взаимоспомагателна каса) през 1850 г. Именно на тази основа се развива силното движение на кооперативните кредити и на популярните банки, чийто дял в ЕС днес възлиза на над 20 %, с над 140 милиона клиенти, 47 милиона членове и 730 000 служители.

3.1.5 Тази историческа бележка показва, че гражданското общество винаги е отреждало на банките роля в икономическата система, която поне отчасти се различава от ролята на другите стопански сектори. От тях винаги се е очаквало да преследват и етични и социални цели, а не само печалби.

3.1.6 Съществен аспект, който финансовият сектор трябва да отчита, е по-широкият достъп до финансовите услуги. Докато в развиващите се страни едва 20 % от населението има достъп до кредит, тази цифра се увеличава на успокоителните 90 % в Европа. Това обаче все още не е достатъчно, тъй като останалите 10 % може да станат жертва на доста сериозна форма на дискриминация.

3.2 Застраховане

3.2.1 Докато първите съвременни банки датират от началото на XV век в Италия, където през 1406 г. е основана Banco di San Giorgio, а някои от тях — като Monte dei Paschi, основана в Sienna през 1472 г. — продължават да работят и до днес, началото на застраховането е поставено много по-рано. Първите видове застраховане датират от периода между 2-ото и 3-ото хилядолетие пр. н.е., в Китай и Вавилон. Гърците и римляните са първите, които въвеждат концепциите за застраховане на живота и здравето, с техните „благотворителни общества“, които плащали за медицинско лечение, семейни надбавки, и дори за погребения. Гилдиите от средновековието са имали същото предназначение. Договорът за застраховка, който няма за цел инвестиции, е измислен в Генуа през 14 век (1374 г.). По този начин натрупва състоянието си Edward Lloyd, който през 1688 г. отваря кафене на Tower Street в Лондон, в което чести посетители са собственици на кораби, търговци и морски капитани — идеалното място за срещи на хора, които желаят да застраховат плавателен съд и неговия товар, и на тези, които искат да имат финансов дял в начинанието. Първата застраховка против пожар е въведена от Nicholas Barbon с неговата компания „Fire Office“ през същия период, след опустошителния Лондонски пожар от 1666 г., изпепелил 13 200 къщи.

3.2.2 След начинанието на Lloyd (което, технически погледнато, не е застрахователно дружество), застрахователният модел се разпространява в цяла Европа и се появяват застрахователните дружества. Развитието на съвременните застрахователни дружества е свързано с модерната теория на вероятностите, чийто предвестници са Паскал и де Ферма, но също и Галилей. В застрахователните кръгове започват да работят взаимоспомагателни органи, принадлежащи на собствениците на полици, с други думи, на техните преки клиенти, а не на акционерите. През миналия век се появяват кооперативни застрахователни субекти, които заеха важна позиция в някои страни, поради способността им да предлагат висококачествени продукти на пазара като цяло. Подобно на кооперативните банки, взаимозастрахователните дружества са тясно свързани с местните икономически системи и внасят съществен принос за тяхното развитие, включително и като реинвестират значителна част от тяхната добавена стойност.

3.3 Етично банкиране и застраховане

3.3.1 През последните години се появиха етични банки и застрахователни дружества, насочени към поддържане на бизнес отношения и оказване на финансова подкрепа само на тези предприятия, които отговарят на строги изисквания, основани на ценностите, в съответствие с общността, която е съдздала тези банки и застрахователни дружества. Примери за такива „ценности“, които са мярка за сравнение в тази област, са изискванията по отношение на екологичната устойчивост, безкомпромисната позиция спрямо пазара на оръжие и непрекъснат ангажимент за недискриминация от всякакъв вид.

3.3.2 „Етично“ финансиране и микрофинансиране

3.3.2.1 Етично финансиране означава финансова дейност, подкрепяща човешки, социални и екологични инициативи в светлината на етична и икономическа оценка на тяхното въздействие върху околната среда и обществото, провеждана с главната цел да предоставя финансова подкрепа за съответните дейности или дори, чрез микрокредитния инструмент, за отделни хора.

3.3.2.2 Микрофинансирането е изградено от банки, работещи с дребни суми и специализирани в работата с бедните слоеве от населението, които нямат достъп до традиционната банкова система. То е известно най-вече със своето присъствие в третия свят. Не бива да се забравя обаче, че западните страни също имат важна традиция в микроспестяването (докато микрокредитирането е било по-маргинално, например с някогашните заложни къщи): евтините многогодишни депозити са пример за микроспестяване.

3.3.2.3 Етичният финансов бизнес се провежда според следните принципи (7):

а) недискриминиране между получателите на инвестиции въз основа на пол, етнически произход, религия или имуществено състояние, като кредитът във всички негови форми се счита за човешко право,

б) достъп за най-бедните, основан на валидността на различни форми на лични, категорийни или общностни гаранции, които са равнопоставени с имуществените гаранции,

в) ефективност, която в областта на етичното финансиране не се определя според печалбите, а според провеждането на икономически жизненоважна и общественополезна дейност,

г) участие на спестителите в решенията, взимани от предприятието, събиращо средствата, или чрез показване на предпочитания за това накъде да бъдат насочени средствата, или чрез демократични механизми за участие във вземането на решения,

д) пълна прозрачност и достъп до цялата информация, поради което е необходимо спестяванията да са поименни, а клиентите да имат правото да бъдат информирани за това как работи финансовата институция и за нейните решения за кредитиране и инвестиране,

е) отхвърляне на забогатяването, основаващо се само на притежаването и търгуването на пари, така че лихвените проценти да бъдат държани на възможно най-справедливо ниво въз основа на етични и социални, както и на икономически оценки,

ж) изключване на финансови връзки с икономически оператори или дейности, които пречат на човешкото развитие и допринасят за нарушаването на основните човешки права, каквито са например производството и търговията с оръжие, производство, което силно уврежда здравето и околната среда, или дейности, основани на експлоатацията на деца или потискането на гражданските свободи.

3.3.2.4 Етично застраховане означава застрахователна дейност, основана на следните принципи (8):

а) взаимност, разбирана като връщане към първоначалния замисъл на застраховането като инструмент за солидарност между лицата, които не са претърпели загуби, и лицата, които са понесли загуби и трябва да бъдат компенсирани,

б) застраховаемост, разбирана като гарантирана за всички застрахователна защита срещу възможни злополуки, без несправедливо разграничение въз основа на възраст, възможно увреждане или други социални затруднения,

в) прозрачност, разбирана като яснота на договора и възможност за проверка на критериите, използвани при определяне на премиите,

г) създаване на ползи за местния район,

д) еднакво зачитане на достойнството на лицата, сключващи договор.

3.3.3 Етично инвестиране

3.3.3.1 С етичното инвестиране се цели да се финансират инициативи в областта на околната среда, устойчивото развитие, социалните услуги, културата и международното сътрудничество. Подборът на акциите не се извършва единствено според традиционните финансови критерии, а се основава и на критерии за социална отговорност, като качеството на трудовите правоотношения, опазването на околната среда, прозрачността.

4. Корпоративна социална отговорност

4.1 Дирекциите на Комисията „Предприятия и промишленост“ и „Социални въпроси“ сътрудничат със сдружения на работодателите в някои тематични области. Една от тях е подходящата информация за спестителите, която да им помогне по-добре да разберат механизмите, управляващи финансовите пазари и наличните продукти. Инициативите за финансово образование наистина представляват един социално отговорен начин спестителите да бъдат научени да избягват инвестирането в продукти, които не подхождат на техните очаквания и рисков профил.

4.2 Участието на заинтересованите лица в инициативи, свързани с корпоративна социална отговорност, все още е ограничено до много малък брой предприятия и, отчасти, до дейности, насочени към заинтересованите страни като цяло. Въпреки че предстои да бъде извървян дълъг път, цели сектори, като например популярните и кооперативните банки, спестовните банки, застрахователните кооперативи и взаимоспомагателните дружества възнамеряват да разширят и подобрят своите дейности.

4.3 Един от възникналите проблеми е свързан с начините за стимулиране на висшите мениджъри и инвестиционни банкери. Те би трябвало да бъдат преразгледани и намалени до разумно равнище, което отговаря адекватно на печалбите и резултатите на дружеството. Служителите и потребителите, засегнати от финансовата криза, осъждат прекомерно високите възнаграждения на висшите мениджъри, които допринасят за увеличаването на техните трудности. Тези възнаграждения често остават изключително високи, независимо от това дали резултатите са положителни или не.

4.4 Новите модели за управление на финансовите дружества, насочени към извличане на максимални печалби за много кратко време, отчасти дължащи се на тримесечните оценки на постиженията, понякога довеждат до безотговорно поведение, както беше наблюдавано в неотдавнашните случаи на финансови скандали в няколко държави-членки. За разлика от тях, корпоративната социална отговорност се стреми да направи печалбите стабилни и устойчиви във времето, като разчита на материалните и нематериални активи на дружествата, които във финансовите дружества често са представлявани от своите служители и връзките си с клиентите, основани на доверието.

4.5 ЕИСК би желал повсеместно да се приемат кодекси на поведение в духа на корпоративната социална отговорност. От съществено значение е тези кодекси да са проверими и проверени, за да се избегне повторението на случаите на създаване на отлични кодекси на поведение, подписани и разпространявани от ръководители, злоупотребили със стотици хиляди спестители, както това се случи при най-сериозните финансови скандали от последните години (9).

5. Местни банки и развитието на местните икономики и МСП

5.1 Различните видове банки се конкурират на един и същ пазар, предоставяйки основно един и същ вид услуги. Икономическата ефективност е изискване за всички, без значение дали са публични дружества с ограничена отговорност, частни банки, стремящи се главно да осигурят премии на акционерите, или други дружества, ориентирани по-скоро към икономическото и социалното развитие на районите, в които работят, със специален акцент върху въпроса за достъп до кредитиране, към не толкова заможната клиентела, към укрепване на МСП и подпомагане на по-уязвимите социални групи и отдалечените и най-отдалечените райони.

5.2 Изглежда, че темпът на растеж на местната икономика се увеличава значително в онези райони, където местната банкова система е най-добре развита. Също трябва да бъде подчертано, че в много страни местните банки се учредяват най-често под формата на спестовни каси и кооперативни дружества, които реинвестират значителна част от печалбите си в своя местен район.

5.3 Банковата система носи двойна отговорност: на нивото на дружеството — да увеличи бизнес ефективността на кредитните предприятия, измервани не само според тяхната доходност, но също и според иновативния им капацитет, качеството на използвания човешки капитал; а на териториално ниво — отговорността да допринася за местното развитие, което се измерва не само с размера на отпуснатите кредити, но също и според способността да се инвестира в подбора на проекти и в оценката на потенциалните предприемачи и предприятия. Това може да бъде определено като териториална ефективност. Ефективността на управлението би трябвало да бъде поставена в служба на териториалната ефективност: няма смисъл да има ефективни банки, ако те не допринасят за местното развитие (10).

5.4 В дружествата за предоставяне на поръчителство и гаранция, които също са организирани на европейско равнище, МСП откриха инструмент, който ефективно улеснява достъпа до кредит на своите членове. Тези дружества улесняват инвестиционния кредит за малките и средни предприятия, които не разполагат с личните гаранции, изисквани от структурите за финансиране за установяване на стабилни банкови отношения.

6. Ролята на лицата, разработващи политиката

6.1 ЕИСК посочва, че в тази област един интервентски подход отгоре-надолу е неподходящ, тъй като опитът показва, че е за предпочитане инициативите на социална и етична основа спонтанно да се появяват отдолу. Всяка „активна“ намеса би могла да задуши и да отклони спонтанния дух, който е основната гаранция за „биоразнообразието“ в икономическата и финансовата система. В същото време, обаче, ЕИСК счита, че лицата, разработващи политиката, трябва да избягват да действат по такъв начин, че да възпрепятстват съществуващите инициативи или спонтанното появяване на нови инициативи.

6.2 ЕИСК няма твърдо становище по въпроса дали инициативите от етичен и социален характер, идващи от страна на типично ориентирани към печалбата организации, би трябвало да ползват данъчни или регулаторни предимства. Тук трябва да бъдат разграничени две доста различаващи се ситуации.

6.2.1 Една организация с търговска цел поема инициатива, която е структурно отделна от обичайния ѝ предмет на дейност (напр. операцията „Point Passerelle“ на Crédit Agricole). В този случай не трябва да има съмнения дали е подходящо да бъде отпусната компенсация в сравнение с обичайното третиране.

6.2.2 Една организация с търговска цел поема инициатива, която не може да бъде структурно отделена от обичайния ѝ предмет на дейност. Проведени са много дебати за това дали е уместно въвеждането на система за компенсации при такива обстоятелства. Застъпниците за данъчна, финансова или регулаторна компенсация изтъкват, че положителният страничен ефект от инициативата оправдава специалното третиране. Други обаче се противопоставят на този възглед поради две основни съображения: само инициативи, проведени при автономен икономически баланс (т.е. в които може да бъде гарантирана достатъчна печалба) могат да устоят във времето. Още повече, че истинското етично и социално действие би трябвало да бъде на безкористна основа, а не подтиквано от регулаторни, финансови или данъчни преференции. Етичното и социалното действие всъщност носи „самоудовлетворение“: само фактът, че се прави добро, би трябвало да удовлетворява този, който го прави.

6.2.3 ЕИСК смята, че компенсирането за етични и социални инициативи вече е призната практика във всички системи. Данъчното законодателство позволява приспадане на разходи, само когато те са били направени по необходимост при генерирането на прихода. Този принцип, (в рамките на определени ограничения и условия, разбира се), не се прилага, когато разходите се състоят от дарения за благотворителни или общественополезни организации. В този случай е позволено приспадане от облагаемия доход, въпреки че разходът не е необходим за производството.

6.2.4 ЕИСК също така счита, че законодателната рамка никога не е неутрална по отношение на поведението на организации и физически лица. Въз основа на това съображение ЕИСК счита, че в една система, която вече насърчава определени видове поведение, въвеждането на принципа за систематично и повсеместно прилагане на система за компенсации към всички етични и социални инициативи отговаря на критериите за справедливост и рационалност, приложими към ролята на публичните власти в икономиката и обществото.

6.2.5 Предложеният от ЕИСК принцип изисква компенсацията да не бъде предназначена пряко за институциите, а по-скоро в полза на техните етични и социални инициативи. ЕИСК счита, че това, само по себе си, не е нередно: етиката и икономиката не могат да бъдат разделени, като се постави изискване за истински етични да се считат единствено инициативи, които не носят икономическа полза на техните автори. Това в крайна сметка би довело дотам, етичните инициативи да бъдат отъждествявани само с даренията с благотворителна цел или с проявите на щедрост.

7. Финансово компенсиране и облагане

7.1 ЕИСК приветства инициативите в тази посока. Този подход може също да бъде обоснован от икономическа гледна точка. Поради ред причини, възникващи от политически решения, ограничения на публичните финанси или икономически стимули, през последните 10-20 години „социалната“ държава беше ерозирана. На икономическия растеж не може да се разчита като на единственото средство за предотвратяване на сериозен спад в благосъстоянието на хората; трябва да бъде оставено място и за инициативи отдолу-нагоре.

7.2 Пример за законова уредба, която благоприятства публично-частната интеграция с цел да продължи да се гарантира държава на благоденствието на високо равнище, е начинът, по който Нидерландия е структурирала сектора на здравното застраховане. Докато, от една страна, застрахователите са задължени да застраховат всички граждани, от друга страна, те имат достъп до система за публични компенсации за по-големите рискове, които трябва да поемат. Нидерландският пазар поде също и примерни инициативи за улесняване на достъпа на серопозитивните лица до застраховка „живот“.

7.3 Белгия предлага интересен пример за финансово компенсиране с цел улесняване на достъпа до основни финансови услуги. Един междубанков фонд предоставя компенсации на посредниците, които предлагат по-лесен достъп до услуги: на практика това означава, че по-рестриктивните посредници са нетни вносители във фонда, докато техните колеги с по-отворен подход са нетни бенефициери.

7.4 Що се отнася до данъчните облекчения, вече съществува една широко разпространена система на преференции за кооперативите, преследващи цели за взаимно подпомагане.

7.5 Един пример на законодателство за уреждане на данъчни облекчения за организации, които имат изключително социални цели, е ONLUS (организации с нестопанска цел в обществена полза) от Италия.

8. Уредба

8.1 Правилата налагат разходи и ограничения, които са в тежест на работата на предприятията и посредниците. Намесите през последните 20 години бяха насочвани към осигуряването на равнопоставеност. Като поставиха всички сравними заинтересовани страни (напр. банки, застрахователни дружества и т.н.) при равни условия, правилата послужиха като инструмент за засилване на конкуренцията и икономическата ефективност. Ако този принцип бъде приложен прекалено строго и без необходимите корекции, той се превръща в непреодолима пречка пред започването и оцеляването на етични и социални инициативи. Рискът може да бъде сведен до минимум чрез систематичното и целенасочено приложение на „принципа на пропорционалност“, според който един малък посредник, извършващ прости транзакции, не може да бъде подложен на същата регулаторна тежест, както една сложна многонационална организация.

8.2 Всеки път, когато може да бъде доказано, че дадена организация се е отказала, поне отчасти, но на структурна и постоянна основа, от принципа за извличане на максимална печалба, за да подпомага инициативи от етично или социално естество, тя трябва да получи правото спрямо нея да се прилагат данъчни и регулаторни правила, поне отчасти различни от обичайните. В някои държави-членки, етичните инвеститори вече имат право на дерогация от Банковата директива: трябва да бъдат положени усилия този принцип да бъде разширен за всички държави-членки.

8.3 Въпреки отдаденото му от Договора за създаване на Европейската общност признание, някои държави-членки все още не го признават изрично и не го защитават. Трябва да бъдат положени усилия за осигуряване на по-систематично и по-широко признаване на метода на общественото управление.

8.4 Като гарантира, че държавите-членки не приемат мерки, които биха нарушили конкуренцията, Европейската комисия може да помогне за запазване на разнообразието в предлагането на финансови, банкови и застрахователни услуги. Този аспект трябва да бъде отчетен в правилата за държавни помощи.

Брюксел, 23 октомври 2008 година. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI

(1) A.F. Utz, Etica economica („Икономическа етика“), San Paolo, Cinisello Balsamo, 1999 г.

(2) Konrad Adenauer, Memorie 1945—1953, Mondadori, Milan, 1966 г.; английско издание Memoirs, Weidenfeld & Nicolson, London, 1966 г.

(3) John Kenneth Galbraith, Liberty, Happiness … and the Economy („Свобода, щастие… и икономика“), The Atlantic Monthly, юни 1967 г.

(4) Luca De Biase, Economia della felicità („Икономика на щастието“), Feltrinelli, 2007 г.

(5) Източник: UNI, United Network International – Женева, 2008 г.

(6) Бюлетин на Banca d’ Italia № 52, април 2008 г.

(7) Демокрация на участието: дефинициите са изведени от проучване, финансирано от бюджетния отдел на област Лацио.

(8) Пак там.

(9) На подобни лица дори е била присъдена степен „honoris causa“ със следната обосновка: „с поет ангажимент на местно, национално и международно равнище за смело, упорито, креативно, вископрофесионално и далновидно изпълнение на задълженията си на ръководител на предприятие, съчетано с етично поведение, което опровергава онези, наистина не много на брой лица, които смятат, че на практика етика и икономика са две несъвместими понятия“.

(10) P. Alessandrini (2003 г.), „Le banche tra efficienza gestionale ed efficienza territoriale: alcune riflessioni“ („Банките между ефективността на управлението и териториалната ефективност: разсъждения“).