BG Официален вестник на Европейския съюз C 175/1

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Бъдещи инвестиции в ядрената промишленост и тяхната роля в енергийната политика на ЕС“

(2009/C 175/01)

С писмо от 27 май 2008 г., Европейската комисия възложи на Европейския икономически и социален комитет, в съответствие с член 262 от Договора за създаване на Европейската общност, да изготви проучвателно становище относно:

„Бъдещи инвестиции в ядрената промишленост и тяхната роля в енергийната политика на ЕС“

Специализирана секция „Транспорт, енергетика, инфраструктури, информационно общество“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 10 ноември 2008 г. (докладчик: г—н IOZIA).

На 449-ата си пленарна сесия, проведена на 4 декември 2008 г., Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 122 гласа „за“, 15 гласа „против“ и 16 гласа „въздържал се“.

1. Наблюдения и препоръки

1.1 Необходими са около десет години, в които се преминава през административни процедури и строителни работи, за да се изгради една ядрена централа и да се стигне до момента на произвеждане на енергия от тази централа, инвестициите за която варират от 2 до 4,5 милиарда евро за вграден капацитет от 1 000 MWe или 1 600 MWe. Необходимо е да се разполага с гаранции за стабилна законодателна рамка, предвид продължителността на периода от инвестирането до началото на продажбата на енергията. Изборът да се прибегне до ядрена енергия, както и свързаното с това законодателство, трябва да бъдат подкрепени от широко мнозинство граждани и политици.

1.2 До 2030 г., въз основа на настоящите програми, около половината от централите трябва да се изведат от експлоатация. ЕИСК смята, че е необходимо да се предприемат строги мерки, които да гарантират подходящи финансови средства за това извеждане от експлоатация на принципа „замърсителят плаща“ и високо равнище на защита на работниците и гражданите, и напълно подкрепя предложенията на Комисията по този въпрос, като отправя иск за бързо трансформиране на Препоръка 2006/851/Евратом в директива за създаване на независими органи, които да управляват фондовете за извеждане от експлоатация и демонтаж.

ЕИСК

1.3 подчертава, че главните препятствия се дължат на политическата несигурност и на процедурите, необходими за получаване на лиценз, на липсата на прозрачност и на правдоподобна, ясна и пълна информация за действителните рискове, на липсата на решения за определяне на окончателни и безопасни места за депониране на отпадъците. Рискът за частните инвеститори е прекалено висок и финансовата криза прави още по-трудно намирането на капитали за средносрочни/дългосрочни инвестиции, като тези, които са необходими на ядрената промишленост. Изключвайки държавни помощи за сектора, финансирането би могло да се улесни от една стабилна и сигурна за инвеститорите законодателна рамка, от възможността да се сключват дългосрочни договори за доставки, които да гарантират възвращаемостта на инвестициите. Трудностите, срещнати при незначителното увеличение на ресурсите на Евратом, предназначени за финансирането (заеми Евратом), не позволяват да се предвиди бърза промяна в политиката на Съюза;

1.4 е убеден в необходимостта от демократично участие на гражданите, при което те да са в състояние задълбочено да се осведомяват за рисковете и възможностите на ядрената енергия, за да могат съзнателно да участват в избора, който ги засяга пряко. ЕИСК дава израз на това изискване и отправя искане към Комисията да подтикне държавите-членки да подемат кампания, целяща да възстанови прозрачността и сигурността относно европейските енергийни нужди, енергийната ефективност и различните възможности, включително и ядрената енергетика;

1.5 смята, че в настоящата ситуация, решението да се удължи експлоатацията на централите е икономически оправдано, при условие, че това се извършва при строго спазване на стандартите за безопасност, въпреки че по този начин вземането на решения се отлага във времето и се извършва отказ от едно значително увеличение на термодинамичната ефективност (15—20 %);

1.6 смята, че следва да се улесняват инвестициите, насочени към изследователска дейност в областта на безопасността и защитата на работниците и гражданите, към оказване на подкрепа на програми за обучение, за стажове и за професионално развитие, целящи постоянното поддържане на високо равнище на технически и технологичен капацитет на индустрията от този сектор и на националните органи за регулиране и контрол. Такива инвестиции би трябвало да се финансират и от национални публични програми, освен от Седмата рамкова програма Евратом;

1.7 оценява като недостатъчни и неоправдани различните системи за предоставяне на компенсации и определяне на отговорността в случай на авария. ЕИСК призовава за унифициране на разпоредбите на Парижката и Виенската конвенции, в които предвидените приложима законова рамка и компенсационни мерки при щети, свързани с ядрената енергия, не са едни и същи. Целесъобразно е да се приеме директива, съгласно разпоредбите на член 98 от Договора за създаване на Евратом, в областта на застраховането срещу рисковете, в която ясно да се уточни, че в случай на произшествие, всички разходи напълно се поемат от ядрените оператори. Предвид характера на риска, следва да се насърчи разделянето на риска между европейските оператори от сектора, въз основа на вече съществуващите примери;

1.8 смята, че, за да може европейската индустрия да посрещне едно хипотетично силно нарастване на търсенето на нови централи, е необходимо да се планират значителни инвестиции в областта на знанията и обучението, на изследователската и развойна дейност, която е от изключително значение за бъдещето на този сектор в Европа. Дял на ядрена електроенергия, по-нисък от 10—15 % от годишното производство, би бил не особено целесъобразен икономически, тъй като административните разходи и управлението на отпадъците изискват наличие на критична маса, за да може да се осъществи икономия на мащаба;

1.9 е наясно, че решението за определяне на едно единствено или на няколко общностни европейски депа за съхраняване на ядрени отпадъци, по примера на САЩ, не е приложимо и приканва държавите-членки да ускорят процедурата за избор на окончателни места за национални депа. Необходимо е да се определят хармонизирани изисквания за безопасност, за които Асоциацията на западноевропейските органи за ядрено регулиране (WENRA) и Европейския парламент вече поискаха изготвянето на директива;

1.10 насърчава Комисията да продължи да подкрепя програмите за научноизследователска и развойна дейност, по-специално относно ядрената енергия от четвърто поколение;

1.11 смята, че и в областта на преработката на ядрените отпадъци и защитата от йонизиращи лъчения наличните ресурси за научни изследвания не изглеждат адекватни. ЕИСК приканва Комисията, Съвета и Парламента да осигурят допълнителни средства за Седмата рамкова програма Евратом, поддържайки специфични съвместни инициативи в областта на технологиите, както това се прави например в областта на горивните клетки или на лекарствата. ЕИСК призовава освен това държавите-членки да правят и в рамките на своите правомощия, значително повече за решаването на тези проблеми. През юли 2008 г. Органът за извеждане от експлоатация на ядрени съоръжения (Nuclear Decommissioning Authority) преразгледа и увеличи с 30 % спрямо 2003 г. публичните фондове, необходими за извеждането от експлоатация. Предвижданите от този орган суми възлизат на 73 милиарда британски лири, равняващи се на 92 милиарда евро с тенденция за покачване (1). EDF (френската електрическа компания), която е с високо равнище на стандартизация, посочва, че тези разходи възлизат на 15—20 % от първоначалните разходи за изграждане.

1.12 Според Комитета съществуват редица стъпки, които ЕС и държавите-членки биха могли да предприемат за намаляване на гореспоменатата несигурност:

— от гледна точка на политиката, те могат да се опитат да изградят дълготраен политически консенсус в целия политически спектър относно идеята, че атомната енергия може да поеме борбата срещу изменението на климата;

— от икономическа гледна точка, те могат да уточнят какви изисквания да наложат относно извеждането от експлоатация и съхраняването на ядрените отпадъци и финансовите средства, които операторите би трябвало да предвидят за тези дългосрочни разходи. Операторите, съвместно с властите, биха могли също да уточнят условията, при които ядрената енергия да бъде доставяна в мрежата, и естеството на дългосрочните договори за доставки, които ще бъдат одобрявани;

— от гледна точка на научните изследвания, ЕС и държавите-членки могат да продължат да подкрепят научноизследователската и развойната дейност в ядрената технология от трето и четвърто поколение (включително ядрен синтез), която ще има по-добра ефективност и по-добри стандарти за екологичност и безопасност, отколкото настоящото поколение атомни електроцентрали;

— от гледна точка на териториалното планиране, може да се ускори продължителния процес на определяне на подходящите местонахождения и издаване на разрешения за тях;

— от финансова гледна точка, европейските финансови институции могат да мобилизират източници за финансиране, което ще стимулира появата на други инвеститори и ще ги насърчи да изиграят своята роля.

2. Финансиране на ядрения сектор

2.1 Енергийните нужди на Европа и размерът на предвидимите разходи

2.1.1 През следващите 20 години, за да замени настоящите централи за производство на електроенергия, Европа ще трябва да направи инвестиции в размер от 800—1 000 милиарда евро, независимо от вида на използваното гориво. По отношение на ядрените реактори се смята, че от общо 146 между 50 и 70 трябва да се заменят (като това евентуално би струвало между 100 и 200 милиарда евро).

2.1.2 Разходите за продължаване на периода на експлоатационна годност на ядрените централи, които са в експлоатация в настоящия момент, са около 25 % от цената на една нова централа; като след това централите могат да се използват още за период от 10 до 20 години. В едно неотдавнашно проучване (2) са посочени разходи, които не са хомогенни: те варират от 80 до 500 евро/KWe, в зависимост от използваните технологии и се отнасят за проекти за продължаване на оперативния период с около 10 години.

2.1.3 Несигурността, свързана с бъдещите решения в енергийната област и възможността за допълнително извличане на полза от инвестициите подтикват операторите да искат удължаване на експлоатацията на съществуващите съоръжения, вместо да инвестират значителни суми в нови, по-ефикасни централи. Удължаването на експлоатационния период при гарантиране на поне същото равнище на безопасност със сигурност е интересно икономически и от гледна точка на изменението на климата, но не разрешава проблема с енергийните нужди в дългосрочен план, а само го отлага.

2.1.4 В случай на постепенно намаляване на производството на електроенергия от ядрените централи, ще се наложи то да се замени с друг тип производство, което да гарантира същото равнище на емисии и същото снабдяване с енергия. В случай на замяна на централи, изведени от експлоатация, разходите за поддръжка варират между 100 и 200 милиарда евро, а в случай на запазване на настоящата квота за производство на ядрена електроенергия — между 200 и 400 милиарда, в зависимост от търсенето на електроенергия.

2.1.5 Цената на една нова ядрена централа възлиза на сума между 2 и 4,5 милиарда евро. ЕИБ смята, че развитието на ядрената индустрия в дългосрочен план е несигурно и предвижда драстично намаление с 40 % през 2030 г. в сравнение с 2004 г. На едно неотдавнашно изслушване, председателят на ЕИБ потвърди тази прогноза. Международната агенция за атомна енергия (МААЕ) предвижда за същия период електроенергията, произведена от ядрената енергетика да се повиши от 368 GW нa 416 GW, което представлява увеличение от 13 % в световен мащаб, докато в Европа се очаква намаление с 15 GW (3).

2.2 Изменението на климата, емисиите на CO2 и ядрената енергетика

2.2.1 За постигане на целите от Киото и още по-ограничаващите, които трябва да се поставят в Копенхаген, ЕС би трябвало да произвежда 60 % от електроенергията си без отделянето на емисии на CO2. В настоящия момент около 40 % от емисиите на CO2 в Европейския съюз се получават при производството на електроенергия. Ролята на ядрената енергетика не може да се пренебрегне. Според Комисията, би трябвало целта за произведена енергия от възобновяеми източници да се повиши от 20 % през 2020 г. на 30 % през 2030 г.

2.2.2 Увеличението на емисиите на CO2, свързани с производството и обработката на уран е предвидимо, главно поради прогресивното изчерпване на залежите на минерали с високо съдържание на уран и поради увеличаването на парниковите газове, получени при употребата на флуор и хлор, необходими в процеса на приготвяне на уранов хексафлуорид и на пречистване на циркония, необходим за тръбите, в които се поставя обогатеният уран.

2.2.3 Въглеродният отпечатък от производството на ядрена електроенергия при всички случаи ще остане много слаб и този факт трябва да се вземе съответно под внимание в достатъчна степен.

2.2.4 Търсенето на електричество от страна на обществения и частния транспорт ще нараства, така както и изискванията за производство на водород, 95 % от който понастоящем се добива от въглеводороди. Водородът ще спомогне за разрешаването на проблема със съхраняването на електричеството, при условие, че то е произведено от горива с много слаби емисии.

2.3 Трудностите, които среща ядрената индустрия

2.3.1 Главната трудност се състои в несигурността на административната и законодателната рамка. Във всяка страна процедурите са различни и поради тях понякога времето за изграждане може да се удвои или утрои. Във Финландия, Европейската комисия оценява, че са необходими 10 години, но поради проблемите, срещнати в процеса на изграждане, работата спря и вероятното ще се получи закъснение от около 18 месеца. Административните действия бяха започнати през 2000 г. и свързването към мрежата вероятно няма да се извърши преди 2011 г.

2.3.2 Инвестициите в ядрената енергетика се характеризират с особено голям начален капитал, около 60 % от общите инвестиции, и продажбата на електроенергия започва едва след около 10 години. Необходими са около 20 години за възвръщане на инвестирания капитал и финансовите разходи, свързани с него. Това показва важността на достатъчно дългите срокове на експлоатация за ефективността на тази технология.

2.3.3 Инвестициите са дългосрочни, въвеждането в експлоатация, експлоатацията, обеззаразяването и извеждането от експлоатация може да обхванат период, надвишаващ 100 години. Необходимо е да бъдат гарантирани дългосрочната финансова стабилност на операторите и дългосрочният ангажимент на държавите по отношение на перспективите на ядрената промишленост.

2.3.4 Средствата, предоставяни на ядрения сектор, зависят от политическия избор на националните правителства повече от всеки друг сектор. Първият фактор на несигурност се определя точно от необходимостта законодателната рамка да е сигурна и стабилна. Необходима е политика, която да въвлича гражданите за участие и да ги осведомява, за да могат да дадат своя принос в избора въз основа на пълна, прозрачна, разбираема и правдоподобна информация. Единствено една демократична процедура позволява извършването на съзнателен избор, който стои в основата на бъдещето на европейската ядрена промишленост.

2.3.5 Високата несигурност на финансовите разходи определя необходимостта от „продажба“ на цялата произведена енергия, имайки предвид факта, че ядрените съоръжения трябва да действат като базова мощност, подавайки произведената електроенергия в течение на много голям брой часове в годината. Възниква проблем, свързан с рентабилността, който може да бъде преодолян с възможността за сключване на дългосрочни договори, какъвто е случаят във Финландия.

2.3.6 Друг фактор за несигурност е режимът за компенсации и определянето на различните отговорности между държавите-членки в случай на инцидент. Желателно е да се разполага с единна европейска система за гаранция, за да се подобрят настоящите схеми и застрахователни покрития, които са абсолютно недостатъчни в случай на тежък инцидент. Разходите и отговорността трябва изцяло да се поемат от производителите, както при всяка друга дейност. Предвид естеството на рисковете (много високи разходи в случай на сериозен инцидент и много ниска вероятност това да се случи) следва да се насърчават форми на съвместно застраховане на взаимна основа между различните производители на ядрена енергия.

2.3.7 Общественото мнение: най-новото проучване на общественото мнение (4) показва промяна в тенденцията в отношението към ядрената енергия, с ясно изразена положителна оценка в страните, използващи ядрена технология, но все още в ЕС 27 преобладава, макар и с малко, отрицателната оценка (45 % срещу 44 %). Липсата на прозрачност и необходимостта от ясна и пълна информация бяха подчертани и от Европейския форум.

2.4 Финансиране със средства на Общността

2.4.1 Договорът за създаване на Евратом предвижда чрез Рамковата програма на Европейската общност за атомна енергия специфично финансиране за научноизследователски, развойни и демонстрационни дейности.

Първата програма (непреки дейности) се отнася за следните сектори:

— изследователска дейност по въпросите на ядрения синтез (5);

— ядрен разпад и радиационна защита.

Втората програма (преки дейности) предвижда инвестиции за:

— синтез (1 947 милиона евро, от които поне 900 за дейности, свързани с проекта ITER);

— ядрен разпад и радиационна защита (287 милиона евро);

— ядрени дейности на Съвместния изследователски център (517 милиона евро).

2.4.2 ЕИБ представлява друг инструмент на Общността за финансиране. В този сектор, ЕИБ осигурява финансиране, възлизащо на обща сума над 6 589 милиона евро, предназначени както за изграждането на централи, така и за унищожаването на ядрените отпадъци. Към тази сума се прибавят и 2 773 милиона евро, предназначени за същата цел и предоставени от Евратом.

2.4.3 В своя анализ на инвестициите, след положителното становище на Комисията, ЕИБ разглежда не само мобилизирането на значителни финансови ресурси, необходими за изграждането, но също и разходите по управлението на отпадъците и извеждането от експлоатация. Но интернализацията на разходите, обявена от ЕИБ, не предвижда други косвени разходи, като тези, свързани с външната защита на централите от страна на силите за сигурност, допълнителни дейности за извеждане от експлоатация, изграждането на диги при маловодие на реките, които, в случаи на суша, да гарантират постоянното подаване на вода към реакторите.

2.4.4 Различните начини за изчисляване на разходите и необходимостта да се разполага със система, гарантирана от фондове ad hoc, са ясно описани в съобщението на Комисията „Втори доклад относно използването на финансовите ресурси, определени за извеждане от експлоатация на ядрени инсталации, отработено гориво и радиоактивни отпадъци“ (6).

2.4.5 В този доклад се посочват и злоупотребите с фондове, предназначени за отстраняването и управлението на радиоактивните отпадъци, извършени в някои държави-членки. В някои страни тези фондове, финансирани с публични средства, често се използват за други цели. Това силно изкривява конкуренцията, тъй като тези разходи би трябвало да бъдат интернализирани на принципа „замърсителят плаща“.

2.4.6 Предложението на Комисията от 2002 г. за обединяване на Решение 270 от 1977 г. и Решение 179 от 1994 г. и за повишаване на равнището на финансирането не срещна единодушно одобрение от Съвета. Наличните заеми от Евратом, които остават 600 милиона, могат да се използват най-много за 20 % от общото финансиране и са недостатъчни за удовлетворяването на някои искания, които още не са формализирани, но са обект на предварителни срещи с Комисията.

2.4.7 Фондовете на Евратом и акциите на ЕИБ трябва да бъдат използвани за насърчаване на изследователската дейност и приложенията ѝ, за да се постигне безопасно и устойчиво развитие на ядрената промишленост. Мерките, които се вземат в настоящия момент са несъразмерни с нарастващата финансова нужда за гарантиране на високите изисквания за безопасност и за свеждане на рисковете до възможно най-ниско равнище. Тези фондове би трябвало да бъдат предназначени специално за страните, които показват, че разполагат с обществени политики в областта на обработката на отпадъците.

2.5 Национално финансиране

2.5.1 Режимът на държавни помощи не предвижда възможността за финансиране на изграждането на ядрени централи, докато финансирането с публични средства е възможно и желателно за повишаване на мерките за безопасност, за въвеждане и развитие на прозрачна и общоприета методология за издаване на лицензи и избор на депа, за оказване на подкрепа на програми за обучение и професионално развитие. Независимо от това дали се изграждат или не нови ядрени централи, ще е необходимо да може да се разчита на високоспециализирани инженери и техници, които да са в състояние да гарантират, в дългосрочен план, безопасното управление на централите –както действащите, така и намиращите се във фаза на извеждане от експлоатация.

2.5.2 Европейската промишленост е ангажирана в строежа на 4 реактора, които са в процес на изграждане (2 в България, 1 във Финландия, 1 във Франция). В настоящия момент е трудно да се предвиди значително развитие на този продуктивен капацитет, особено по отношение на частта, свързана с ядрения разпад. В едно скорошно изследване, британската асоциация NIA потвърди, че тя би могла да подкрепи нова ядрена програма в рамките на 70—80 %, с изключение на основните компоненти на реактора, като парния котел под налягане, турбогенераторите и други важни части (7). Недостигът на техници и инженери е главната пречка пред стремглавото развитие на сектора. Този недостиг се наблюдава по-специално в държавите-членки, които не са развили или са развили слабо ядрената енергетика. Въпреки това, той може да бъде преодолян, тъй като продължителността на обучението на един инженер е пет години, а времето от вземане на решение за изграждане на ядрен реактор до неговото пускане в експлоатация е приблизително десет години.

2.5.3 Нужни са значителни инвестиции в сферата на техническото и научното обучение. Младите поколения не са особено заинтересовани от образованието в областта на ядрената енергия, с осезаемо изключение на държавите-членки, които са развили значителни ядрени програми и по този начин са създали действителни възможности за професионална реализация. В близко бъдеще ще са необходими учени, техници, инженери и експерти по промишлено строителство. Необходимо е държавите-членки, използващи ядрени технологии, и особено тези, които биха избрали да ги развиват, да разработят специфични и значителни проекти за инвестиране в обучението.

2.5.4 Форумът за ядрената енергия подчерта важното значение на хармонизирането на изискванията за безопасност. Конвенцията за ядрена безопасност (CNS) и стандартите за безопасност на Международната агенция за атомна енергия (IAEA стандарти) са признати за основни референтни параметри. Асоциацията на западноевропейските органи за ядрено регулиране (WENRA) възнамерява до 2010 г. да осъществи хармонизирана програма за страните от ЕС и Швейцария. Въз основата на SWOT-анализ (анализ на силните и слабите страни, възможностите и заплахите) се препоръчва изготвянето на европейска директива относно основните принципи за безопасност на ядрените съоръжения.

3. Възможности

3.1 Проблемът за използването на ядрената енергия и нейното финансиране е свързан с проблема за изменението на климата, предизвикано от емисиите на CO2. Близо една трета от производството на електроенергия и 15 % от енергийното потребление на ЕС са получени от ядрената енергетика, при която емисиите на CO2 са много ниски. Дори и да се отчете възможното увеличение на приноса на енергията, получена от възобновяеми източници (при които не се получават въглеродни емисии и на които решително трябва да се заложи, както и на спестяването на енергия), изглежда много трудно през следващите десетилетия да се постигне намаление на емисиите на CO2 без производството на ядрена енергия да се задържи на настоящото равнище.

3.2 Ядрената енергетика се влияе по-слабо от промените в цените, тъй като отражението на цената на урана върху общата цена е слабо.

3.3 Диверсификацията на енергийния микс увеличава възможностите, особено за страните, които са силно зависими от вноса.

3.4 Според данните, предоставени от Комисията и от някои оператори, цената на kWh ядрена електроенергия е по-висока от цената на kWh електроенергия, получена от традиционните топлоелектрически централи и по-ниска от тази на енергията, получена от възобновяеми източници; в тези данни не се отчитат, от една страна, предвидимият разход за сертификати за емисии на CO2, и от друга — частичната интернализация на предвидимите разходи, необходими за обеззаразяването и извеждането от експлоатация в края на експлоатационния цикъл. За всеки вид енергиен източник е необходимо да се възприеме метода на интернализацията на всички външни разходи. Някои оператори, както и някои по-стари проучвания (8) твърдят, че цената на 1 kWh ядрена енергия е по-ниска.

3.5 Период на наличност на резервите от гориво: Без увеличение на настоящия брой централи, известните запаси могат да позволят едно икономически изгодно функциониране с ниско ниво на емисии на CO2 за период, който в зависимост от оценките варира от няколко десетки години до няколко века (9) (10). Тази несигурност се дължи на факта, че предвид прогресивното изчерпване на запасите от „по-чист“ уран, извличането и рафинирането ще бъдат по-скъпи откъм използване на енергия и химически субстанции, при употребата на които се отделят парникови газове. Бъдещото поколение централи би могло да намали разхода в абсолютни стойности, чрез разработването на ядрени реактори от ново поколение (реактори-размножители тип „брийдър“). Интересно би било като гориво да се използва торий, запасите от който са по-големи в сравнение със запасите от уран. Неутронният добив и неутронната абсорбция на тория са по-добри, следователно той се нуждае от по-слабо обогатяване на горивото за единица произведена енергия. Освен това той би могъл да захрани „бавни“ реактори-размножители, като това би намалило в значителна степен получаването на радиотоксични отпадъци и плутон, които биха могли да се използват за военни цели.

4. Рискове

4.1 Възможност за тежка авария и радиоактивно изтичане: Въпреки че развитието на технологията на реакторите сведе до минимум рисковете, благодарение на предприемането на множество контролни мерки, теоретически не може да се изключи възможността за разтапяне на активната зона на реактора. Пасивни системи за безопасност, като уловителя на стопилката в активната зона (core catcher), вече използван в реактора от тип EPR, който понастоящем се изгражда във Финландия, гарантират ограничаването на радиоактивните изтичания дори в случай на съвсем слабо вероятното разтапяне на активната зона на реактора. При бъдещите реактори, изградени на принципа на „вътрешно присъща безопасност“ този риск би могъл да се премахне. Например, европейският проект „VHTR Raphael“ би гарантирал, че дори и в случай на блокиране на охлаждащата инсталация, ще се извърши бавен термичен преход към равновесно състояние, в което разсейването на топлината би компенсирало производството на енергия, докато в настоящите реактори е необходима бърза намеса за спиране на повишаването на температурата в активната зона.

4.2 Рискове за здравето, свързани с нормалното функциониране на централите: В изследване на случаите на левкемия при децата, живеещи около ядрени централи, проведено между 1990 и 1998 г., се наблюдавани 670 случаи на левкемия, без да може ясно да се покаже зачестяване на заболяването при децата, живеещи в периметър, по-малък от 20 км от ядрена централа. Едно по-скорошно епидемиологично проучване (KIKK), проведено в Германия по инициатива на Агенцията за защита от радиацията (BfS) на базата на широка представителна извадка (състояща се от 1 592 случаи и 4 735 контроли) показа обаче, че броят на раковите заболявания и заболяванията от левкемия сред деца на възраст под 5 години е обратно пропорционален на разстоянието между местожителството и някоя ядрена централа. Авторите заключиха, че равнището на измерена радиация е толкова ниско, че изхождайки от радиобиологичните познания, не може да се твърди, че причината за раковите заболявания е излагането на йонизиращи лъчения. Група от външни експерти (11) потвърди резултатите от изследването KIKK. Те са достоверни и предвид ниското равнище на измерената радиация, би било интересно да се задълбочат изследванията на евентуалната свръхчувствителност на децата, изложени на риск от радиация и да се засили непрекъснатото наблюдение на населението, живеещо в близост до ядрени съоръжения (12). През септември 2008 г., федералното бюро за здравеопазване на швейцарското правителство постави началото на програмата Canupis (Childhood Cancer and Nuclear Power Plants in Switzerland — рак при децата и атомни електроцентрали в Швейцария), свързана с резултатите от германското изследване и с анализ на материалите по тази тема, поръчана от ASN (френския орган за ядрена безопасност) вследствие на препоръките на доклада Vroussos.

4.3 Отпадъци: Съвсем малко са държавите, които са разрешили този въпрос, определяйки окончателните места за депониране на отпадъците. Наложи се САЩ да изведе от експлоатация действащото от 1999 г. депо в Ню Мексико (Waste Isolation Pilot Plan) поради инфилтрация на течности, които заедно с каменната сол от мината, водеха до силна корозия на резервоарите; по тази причина депата, изградени в местности със солни образувания, се смятат за нестабилни в геологично отношение. В Европа само Финландия и Швеция обявиха, че са определили окончателни депа. Особено внимание трябва да се обърне на преработката на отпадъците. Проучванията относно окончателното съхранение на отпадъците след преработка на радиоактивното гориво трябва да продължат. Качеството на това съхранение и кондиционирането на отпадъците са основни елементи на безопасността и сигурността на цикъла на горивото.

4.4 Преработка и транспорт: Други проблеми са свързани с управлението на инсталациите за преработка и транспорт на радиоактивното гориво. В миналото действията на отговорниците за това далеч не са били безупречни и са несравними с дейността на техниците от ядрените централи. Така например при транспорта са били използвани неподходящи кораби (един от тях е потънал, за щастие, без радиоактивни материали на борда) и в морето са били потопени опасни материали.

4.5 Геологични и хидрогеологични рискове: Друг критичен елемент се състои във факта, че много централи се намират в сеизмични зони. Япония предпочете да затвори най-голямата централа в света, обекта Kashiwazaki-Kariwa в префектура Nigata, лишавайки се от 8 000 MWe мощност. Затварянето на тази централа вследствие на земетресението от 16 юли миналата година, намали производството на електроенергия с 25 TWh. В момента се работи по повторното пускане в експлоатация на двата реактора.

4.6 Разпространение на ядрени технологии и тероризъм: През последните години безпокойството нарастна вследствие на новите заплахи, произлизащи от терористичните групи. Съоръжения, които наистина са безопасни, би трябвало да бъдат в състояние да понесат сблъсък със самолет, без това да доведе до изтичане на радиоактивен материал.

4.7 Водата: Друг аспект от изключителна важност се отнася до изменението на климата и нарастващата липса на вода. Както при всички електроцентрали на базата на топлоенергия — включително тези на въглища, мазут или слънчева енергия — в ядрените електроцентрали нуждата от вода за процесите на охлаждане също е много голяма, освен ако не се използва по-слабо ефективната технология на въздушно охлаждане (във Франция нуждата от вода за обслужване на производството на електроенергия, включително и на хидроенергия, възлиза на 57 % от общото годишно потребление, 19,3 милиарда m от общо 33,7 милиарда m3. По-голямата част от водата (93 %) се връща обратно след охлаждането на процеса на ядрен разпад и на производство на електроенергия (13)). Загряването на големи количества вода от ядрените централи и обезпокоителното намаляване на повърхностните водни източници и на подпочвените води, отново поставят въпроса за избора на депа и предизвикват нови въпроси сред обществото, на които властите трябва да дадат ясен отговор. В някои случаи се наложи да се намали и дори да се прекрати производството на електроенергия в период на суша.

4.8 ЕС не разполага със суровини: През 2007 г. едва 3 % от нужните суровини бяха в наличност в границите на ЕС. Русия е най-големият доставчик — около 25 % (5 144 tU), следвана от Канада — 18 %, Нигерия — 17 % и Австралия — 15 %. Освен това, ядрената енергия не намалява зависимостта от трети страни, въпреки че голяма част от доставчиците са политически стабилни страни.

4.9 Достъп до финансиране и капитал в дългосрочен план: Необходимите финансови ресурси със сигурност са значителни, но предвид периода от време за проектиране и изграждане, който може да надвиши 10 години преди централата да започне производство, инвестициите се превръщат във високорискови. Предвидените в началото срокове за изграждане никога не се спазват, средната продължителност на периода време, което действително е необходимо за продажбата на произведеното електричество надвишава предвижданията, което, естествено, води до допълнителни разходи за финансиране.

4.10 Скорошни аварии: По време на изготвяне на това становище бяха регистрирани няколко аварии, една в Словения и четири във Франция. Забраната за използване на водата и за консумацията на риба, уловена в засегнатите от изтичането на радиоактивна вода реки, се отрази негативно на общественото мнение в Европа. От тези събития и от силно негативното им медийно отражение, следват изводите, че е необходимо на процедурите по поддръжка, както и на избора на предприятията, работещи на ядрени обекти, да се обръща особено внимание.

5. Бележки на ЕИСК

5.1 Понастоящем електроенергията, получена от ядрените централи е с толкова важно значение, че е немислимо в краткосрочен план да се замени необходимият ѝ принос за енергийния баланс на ЕС.

5.2 Средствата, предоставяни на ядрения сектор, зависят от политическия избор на националните правителства повече от всеки друг сектор. Първият фактор на несигурност се определя точно от необходимостта политическата рамка да е сигурна и стабилна. Необходима е политика, която да въвлича гражданите за участие и да ги осведомява, за да могат да дадат своя принос в избора въз основа на пълна, прозрачна, разбираема и правдоподобна информация. Единствено една демократична процедура позволява извършването на съзнателен избор, който стои в основата на бъдещето на европейската ядрена индустрия.

5.3 Липсата на прозрачност, оскъдната и противоречива информация по теми като предоставяне на фондове за унищожаването на отпадъците и за демонтирането на изведените от експлоатация централи, както самата Комисия констатира, увеличават несигурността на гражданите. ЕИСК отправя искане Комисията да насърчи държавите-членки да подемат кампания, целяща да възстанови прозрачността и сигурността, кампания, свързана с европейските енергийни нужди, с енергийната ефективност и различните възможности, включително и ядрената енергетика.

5.4 Комитетът отбелязва, че много от електрическите централи в Европа (както използващите изкопаеми горива, така и използващите атомна енергия) ще достигнат края на жизнения си цикъл през следващите двадесет години и че това би могло да доведе до недостиг в електроснабдяването, освен ако не се направят съществени нови инвестиции.

5.5 В различни становища Комитетът отбеляза, че първостепенните приоритети в областта на енергията са по-активното насърчаване на енергийната ефективност и увеличаването на дела на възобновяемите енергии в производството на електричество.

5.6 Въпреки това Комитетът осъзнава, че дори с максимални усилия увеличаването на възобновяемите източници на енергия и на енергийната ефективност едва ли биха могли да запълнят всички потенциални празноти в електроснабдяването. В Европа като цяло ще бъдат необходими нови инвестиции, както в термоелектрическите централи (работещи с въглища), така и в атомните електроцентрали.

5.7 И в двата случая Комитетът счита, че от основно значение е всички външни фактори, свързани с околната среда и безопасността, да бъдат включени в оценката на инвестиционните проекти и в оперативните разходи.

5.8 С оглед на нарастващата заплаха от изменението на климата, проектът за всяка нова термоелектрическа централа би трябвало да позволява изграждането на съоръжения за улавяне и съхранение на СО2 и разходите за това да бъдат включени в оценката и в бизнес плановете. По подобен начин разходите за евентуалното извеждане от експлоатация и унищожаване на отпадъците следва да бъдат включени в оценката и бизнес плановете на всяка една нова атомна електроцентрала. Не би трябвало да има скрити субсидии за всички напълно изградени енергийни системи.

5.9 Понастоящем инвеститорите и други източници на финансиране не показват готовност да отделят значителни ресурси за изграждането на ново поколение атомни електроцентрали в Европа поради множеството неясноти относно икономическия, политическия и законодателен климат и дългия период от време между влагането на значителни инвестиции и тяхното възвръщане.

5.10 Подходът на Финландия, която образува консорциум от големи потребители, закупили по-голямата част от произведената електроенергия на принципа „вземаш или плащаш“ и на стабилни цени, трябва да бъде насърчаван и улесняван.

5.11 Насърчава се Комисията да продължи да подкрепя програми за изследване и развитие, по-специално относно ядрения синтез и ядрената енергия от четвърто поколение, съзнавайки, че търговската им експлоатация не може да започне преди 2030 г (14). Четвъртото поколение би трябвало да стане синоним на една „чиста“ ядрена енергетика, при която липсват проблеми, свързани с управлението на отпадъците и разпространението, която снижава допълнително риска от радиоактивно изтичане и при която потреблението на ядрено разпадащ се материал е намалено. Четвъртото поколение може ефективно да допринесе и за производството на водород. Последователно следва да се развива също и термоядрената енергетика, за да може през втората половина на този век да се използват нейните особено големи предимства по отношение на безопасността и ресурсите.

5.12 Предоставените от Евратом ресурси за подкрепа на инвестициите посредством гаранции, и следователно за намаляване на финансовите разходи на предприятията, които могат да извлекат полза от високия рейтинг на европейските институции, са блокирани и биха могли да бъдат адаптирани към повишените разходи и към установената в определения период инфлация, без да се жертват други програми за оказване на подкрепа, като например програмите за енергийна ефективност или за възобновяемите енергийни източници, може би чрез предоставяне на специфични и допълнителни средства.

5.13 И в областта на преработката на ядрените отпадъци и защитата от йонизиращи лъчения, наличните ресурси и съответните програми за научни изследвания не изглеждат адекватни. ЕИСК приканва Комисията, Съвета и Парламента за тази цел да осигурят допълнителни средства за Седмата рамкова програма Евратом, също и чрез специфични съвместни инициативи в областта на технологиите, както това се прави например в областта на горивните клетки и на лекарствата. Освен това ЕИСК призовава държавите-членки от своя страна също да допринасят за това чрез засилени национални научноизследователски програми в областта на радиобиологията и радиационната защита, епидемиологията и геоложкото погребване.

5.14 Желателно е моделът за финансиране на ядрената енергетика, който е независим от други рамкови програми, да бъде разширен и за програмите за енергийна ефективност и развитие на възобновяемата енергия.

5.15 Би трябвало държавите-членки да планират организирането на форуми на национално равнище, посветени на ядрената енергетика по модела на европейския форум, организиран от Комисията, който се свиква в Прага и Братислава и разгледа три теми: възможностите, рисковете, прозрачността и информацията.

5.16 Рационализирането на издаването на лицензи и на определянето на депа посредством унифицирана европейска процедура, от една страна със сигурност ще се отрази положително на сигурността на инвестициите и срока за пускане в експлоатация, но общественото мнение в никакъв случай не би приело европейска нормативна уредба, която е по-малко стриктна от националната. В областта на безопасността е необходимо да се отчита европейският интерес от дефиниране на строги и хармонизирани стандарти, предвид транснационалния характер на свързаните с ядрената енергия рискове (например в случай на централа, намираща се близо до национална граница). Хармонизацията на проектирането и на законодателството би могла да се осъществи във връзка със следващото поколение реактори.

5.17 Би трябвало потребителите да могат да ползват по-евтина електроенергия. Днес цените на пазара на електроенергия се определят в зависимост от най-скъпото производство на електроенергия (комбиниран цикъл газ-въглища); би трябвало различните енергийни източници да се котират на различни цени.

Брюксел, 4 декември 2008 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI Генерален секретар на Европейския икономически и социален комитет Martin WESTLAKE

(1) House of Commons Committee of Public Accounts (Комисия по публичните сметки на Долната камара) — 38-ми доклад от сесия 2007/2008 г. относно Органа за извеждане от експлоатация на ядрени съоръжения (Nuclear Decomissioning Authority), Обединеното кралство.

(2) Osterreichisches Okologie Institut (Австрийски институт по екология), Виена, 2007 г.

(3) Доклад DOE/EIA-0484(2008) юни 2008 г.

(4) Специално издание на Евробарометър, брой 297 „Отношение към радиоактивните отпадъци“ (Attitudes towards radioactive waste) (юни 2008 г.).

(5) P. Vandenplas, G. H. Wolf „50 години контролиран ядрен синтез в ЕС“, (50 years of controlled nuclear fusion in the European Union) Europhysics News, 39, 21 (2008).

(6) COM(2007) 794 окончателен, 12 декември 2007 г.

(7) NIA (Nuclear Industry Association — Британска асоциация на ядрената промишленост). „The UK capability to deliver a new nuclear build programme 2008 update“.

(8) DGEMP- „Референтна цена на производството на електроенергия“, Министерство на икономиката, финансите и промишлеността на Франция — декември 2003 г.

(9) Storm van Leeuwen, „Nuclear power — the energy balance“ („Ядрената енергия и енергийния баланс“) (2008), www.stormsmith.nl.

(10) World Nuclear Association (Световна асоциация за ядрена енергия), www.world-nuclear.org/info/info.html.

(11) д—р Brüske-Hohlfeld, GSF (Научноизследователски институт за здравето и околната среда), Neuherberg; проф. Greiser BIPS, Bremen; проф. Hoffmann, Университетът в Greifswald; д—р Körblein, Umweltinstitut (Институт по околната среда) München; проф. Jöckel, Университетът в Essen Duisburg; PD д—р Küchenhoff, LMU (Университетът „Ludwig-Maximilian“) в München; д—р Pflugbeil, Berlin; д—р Scherb, GSF, Neuherberg; д—р Straif IARC, Lyon; проф. Walther; Университетът в München; проф. Wirth, Wuppertal; д—р Wurzbacher, Umweltinstitut München.

(12) Mélanie White-Koning, Denis Hémon, Dominique Laurier, Margot Tirmarche, Eric Jougla, Aurélie Goubin, Jacqueline Clave.

(13) Eau France и IFEN (Френски институт за околната среда) –данни за потреблението през 2004 г.

(14) Международен форум „GIF Generation IV“ през 2008 г.