BG Официален вестник на Европейския съюз C 317/37

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Градски райони и насилие сред младите хора“

(2009/C 317/06)

Докладчик: г-н ZUFIAUR NARVAIZA

На 10 юли 2008 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността, да изготви становище по собствена инициатива относно:

„Градски райони и насилие сред младите хора“.

Специализирана секция „Заетост, социални въпроси и гражданство“, на която беше възложено да подготви работата по този въпрос, прие своето становище на 25 юни 2009 г. (докладчик: г-н Zufiaur Narvaiza).

На 455-ата си пленарна сесия, проведена на 15 и 16 юли 2009 г. (заседание от 15 юли 2009 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 174 гласа „за“, 3 гласа „против“ и 7 гласа „въздържал се“.

1. Резюме и препоръки

1.1. Европейското общество днес е обезпокоено от явлението насилие и престъпност сред малолетните и младежите. В същото време обаче обществото заявява своята воля за насърчаване на цялостното развитие на младите хора и тяхната социална и професионална интеграция. Независимо от факта, че насилието сред младите хора се отразява обстойно в националните медии, важно е да се уточни, че като цяло статистическите данни (1) за младежката престъпност в Европа не показват значителен ръст, дори напротив, остават осезаемо стабилни. Това становище по собствена инициатива има за цел да внесе яснота и да формулира препоръки относно насилието сред младите хора без при това да се опитва да инкриминира младежта, нито да свежда изявите ѝ до някои отклонения.

1.2. В исторически план всяка правна система в европейското пространство е разработила свой собствен модел на правосъдие по отношение на младите хора, като по този начин са създадени различни нормативни правила и се предлагат различни решения на детското и младежкото насилие. Така, системите за правосъдие по отношение на младите хора в държавите-членки на ЕС значително се различават по отношение на политики за социална защита, превенция, минимална възраст за носене на наказателна отговорност, използвани процедури, приложими мерки или наказания, налични ресурси… Това разнообразие обаче се наблюдава в общества, които имат желание да осъществят европейския проект, но са сериозно засегнати от кризата и по тази причина и малкото средства за политики за интеграция на младите хора се ограничават още повече.

1.3. Препоръките в това становище се основават на две водещи линии, първата от които е превантивен подход към явлението. Действително причините за проявите на насилие или за противообщественото поведение често се коренят в условия като градско устройство и конфигурация, както и обедняване и маргинализиране на групи от населението. Освен това, ако някои млади хора извършват актове на насилие в този контекст, те същевременно са и жертви на окръжаващия ги свят. Ето защо, обсъждането на колективното насилие сред непълнолетните и младежите и неговата превенция не може да даде като отговор единствено противодействие и наказание за извършените действия. От друга страна, и това е втората водеща линия - в едно толкова взаимосвързано пространство като европейското по отношение на икономика, ценности, обществено поведение и комуникация, това явление не следва да се разглежда изключително и само изхождайки от национална перспектива.

1.4. Факт е, че явленията насилие и престъпност сред ненавършили пълнолетие лица съществуват в сходни форми в европейските страни от много години. Най-общо те са били възприемани като социална патология. Понастоящем се определят по-скоро като елементи на несигурност, съгласно уточненията в доклада Peyrefitte (2) от 1977 г., който прави разграничение между престъпление и страх от престъпление.

1.5. В европейския контекст, в който се отдава особено значение на въпроса за насилието сред непълнолетните лица, Европейският икономически и социален комитет прие на 15 март 2006 г. становището „Превенция на младежката престъпност, начини за справяне с младежката престъпност и ролята на съдебната система в Европейския съюз по отношение на ненавършили пълнолетие лица“ (3). Това становище, в което се подчертава значението на превантивния подход, беше възприето от европейските институции (4) и служи за отправна точка на различни европейски и международни равнища, където се разглеждат правните, наказателните и социалните аспекти на младежката престъпност.

1.6. В становището се посочва, че е целесъобразно да се задълбочи анализът на явлението младежка престъпност. В този смисъл, насилието сред непълнолетните и младежите (подрастващите от 13 до 18 години и младежите от 18 до 21, дори до 25 години, според страната, които понякога все още са в обсега на наказателната отговорност за малолетни) е явление, на което се обръща все по-голямо внимание в европейските общества. Явлението насилие обаче има доста различни проявления - в градските райони, в училище под формата на тормоз, в семейството, в банди, при спортни прояви или чрез новите комуникационни технологии като интернет. Струва си всички тези форми на насилие да бъдат анализирани, но в това становище по собствена инициатива сме се ограничили до колективното насилие на младите хора в градските райони.

1.7. Действително от двадесетина години въпросът за колективните актове на насилие е изведен на преден план и изследователи (социолози, етнолози, географи, прависти, политолози и др.) наблюдават и изучават най-западналите квартали. Макар че факторите в основата на тези градски безредици са добре известни – безработица, несигурност, разпадане на семейството, напускане на училище, лоша успеваемост в училище, дискриминация, то положението и избраните отговори се влошават през последните години. На практика кризата утежнява икономическите и социалните проблеми и води до спад на нивото на младото поколение в сравнение с поколението на родителите, като спира „социалния възход“ и в резултат расте индивидуализмът. Това води до явления и усещане за несправедливост и затваряне в себе си, чийто колективен израз става най-видимата проява на противопоставяне на властите.

1.8. Без да има официално и правно определение, терминът „колективно насилие“ често се употребява за определяне на разнообразни актове на насилие, които се извършват на обществени места и се проявяват било като нападения, свързани с етническа и расова дискриминация между общностите, причина също и за конфликти между съперничещи си банди, било в отношенията между населението и институциите, като отношенията между младите хора и силите на реда са емблематични.

1.9. Макар че през последните години тези явления зачестяват на европейския континент и се случват във Франция, Великобритания, Испания, Нидерландия, Дания, Белгия, Гърция и др., националните правителства и европейските институции никога не са ги възприемали като глобален проблем, а по-скоро като изолирани явления по места.

1.10. Именно затова, в настоящото становище се препоръчва координация на действията на местно, национално и европейско равнище, която изисква отговори на Общността чрез специфични програми в рамките на политиките за семейството, младежта, образованието и обучението, заетостта, превенция на престъпността и координиране на съдебните действия. Тези конкретни отговори следва да се вписват в стратегиите за обновяване на градовете, за адаптиране на обществените услуги, за борба с всички форми на дискриминация, както и във възстановяване на отношенията между държавата и гражданите ѝ, по-специално органите на реда, чрез възпитание в гражданско съзнание, в етични и социални ценности, използване на медиите и предоставяне на помощ на родителите за обучение на децата.

2. Характеристики и причини за колективното насилие сред непълнолетни лица в градски райони

2.1. Предложение за определение: не съществува общоприето консенсусно определение на колективното насилие на непълнолетните и младежите в градски райони. Ако в белгийското законодателство съществува понятието градски „метеж“, то за други това е поредица от престъпления, извършени от познати и разпознати престъпници. С цел да очертаем наченки на общо и минимално определение, в този документ приемаме, че това насилие съответства на концентрация на агресивни поведения в градски райони и служи като средство за изразяване на някои категории население. Участниците имат различни мотиви – социална дискриминация, конфликт с органите на реда, расова омраза, религиозни конфликти и др., което по някакъв начин разкрива недостатъците на социалните служби, които с дейността си за социална защита се стремят към превенция на подобен род насилие. Определението, което използваме, се стреми да опише колективното насилие на публични места, изразяващо се чрез нападения на жителите от дадена етническа група или срещу полицията, както и чрез разрушения и грабежи, като например подпалване на обществени сгради, автомобили и др.

2.2. Необходимо е да се отбележи, че актовете на насилие (разрушаване и вандализъм, побои и агресия, грабежи с насилие, изнасилвания и т. н.) не представляват деяние, извършвано изключително и само от млади хора, нашата епоха е белязана от разгръщане на насилието. Все пак възрастта на упражняващите насилие индивиди е важен фактор за разбиране на явлението и за намиране на решения, тъй като делът на малолетните и младежите е наистина значителен. По данни на полицията, в събитията през 2005 г. във Франция, от 640 задържани 100 са били непълнолетни. В търсене на превантивен подход е важно да се обърне особено внимание на трайните решения, насочени към младите поколения, които са двигател на промяната и развитието.

2.3. Проучване и охарактеризиране в ход: всяка държава е разработила собствена методология за отчитане и охарактеризиране на колективното насилие в градските райони. Сложни системи като скалата на Bui-Trong (5), измерват интензитета на различните прояви на колективно насилие в зависимост от броя на участниците, организацията, целта и др., давайки възможност явлението да се концептуализира. От доста години, и най-вече след събитията през 2005 г., Франция разработва показатели за градско насилие (ПГН) въз основа на преценка на равнището на насилие в чувствителните квартали, основаващо се на количествени и качествени анкети и проучване на жертвите. Тези показатели, както и еквивалентите им в другите европейски страни, са още твърде нови, за да дадат реална картина на интензивността на проявите на градско насилие и освен това се сблъскват неизбежно с проблемите, свързани с източниците и събирането на данни.

2.4. Както вече бе уточнено в определението на явлението, припомняме, че макар и проявата на колективно насилие да се вписва в определен национален контекст, тя има и общи за Европа черти. Възможно е обаче да се направи типология на протичане на събитията, като се вземе предвид случилото се в различни европейския страни през последните години:

— социални и политически сблъсъци: това колективно насилие избухва в отговор на дискриминация или социално, икономическо и географско изключване. То приема различни форми на агресия срещу силите на реда или представителите на държавата, които се считат отговорни за тези социални проблеми. Мащабът на протестните действия срещу системата и срещу ситуации, възприемани като несправедливи, е причина участниците в тях да се изправят срещу силите за сигурност, срещу институциите, представляващи държавата, и обществото, определено като репресивно. Франция беше много сериозно засегната от социални сблъсъци през т.н. криза на предградията, където липсата на взаимодействие между различните социални слоеве и няколко десетки години безрезултатни градоустройствени политики доведоха до стигматизация на някои градски зони. Тези бунтове с политически характер (6) протичат в три етапа, включващи начало, често свързано с несправедлив и трагичен случай, еуфория и групова мощ и накрая - изчерпване (7);

— явления на загуба на контрол: става дума за организирани масови прояви с политически, спортен или културен характер, които се израждат и завършват със загуба на контрол не само от страна на организаторите, но и от страна на силите за поддържане на обществения ред. Насилието по време на футболен мач или „rave party“, дори загубата на контрол при политически демонстрации са примери за това явление. Към броя и общата загуба на контрол се добавя и участието на „трошачи“, обединяващи индивиди, чиято цел е да множат материалните разрушения. ЕС не трябва да забравя, че в отговор на тези анархични прояви на насилие в някои случаи възникват опити за по-организирано и по-застрашаващо демокрацията насилие;

— конфликт между банди: далеч не свързани с насилието по определение, бандите възникват като заместител на семейството и на близка до младежа среда, като създават чувство за принадлежност към дадена група и в известен смисъл дават конкретен отговор на съмненията на подрастващите. В конкретния случай с насилническите банди този вид отклонение се характеризира с дейности от престъпен характер, свързани с групи от подрастващи или младежи, които предпочитат силата и сплашването и които с известна регулярност организират сблъсъци или насилнически престъпни действия. Сблъсъкът между бандите се извършва в градска среда, както на улицата, така и в търговските центрове, за да контролират дадена територия или незаконна търговия или властите, чрез техни представители – полицаи и пазачи или охранители, както в северната част на Париж или южната част на Лондон, където има редовни сблъсъци между съперничещи си банди. В Испания бандите от латиноамериканци (наричани „Maras“ или „Pandillas“ като Latin kings и Ñetas) възникват на полуострова. Явлението „банда“ е средство за младежите да се защитават взаимно в един враждебен свят, в противопоставяне на „другите“ от улицата или съседния квартал. Днес в тези банди участват най-отхвърлените от общество в някои предградия и агресията им е свързана с провал, несигурност и др. От първостепенно значение е да се даде подходящ отговор на насилническите банди, за да се предотврати преминаването им в организираната престъпност;

— етнически и религиозни сблъсъци: този вид насилие се характеризира, на първо място, с етническия си характер, участниците или главната цел на насилствените действия произлизат от една етническа, религиозна или подобна общност. Редица европейски държави като Великобритания, Испания (сблъсъци в Алкоркорн през октомври 2007 г. между млади испанци и латиноамериканци), Италия, Холандия (октомври 2007 г. в Амстердам), Дания (февруари 2008 г.), Белгия (Андерлехт през май 2008 г.) и др. бяха свидетели на този вид сблъсъци, в които важна роля имат имигрантските и религиозните измерения, както и сложността на факторите.

2.5. Насилствените прояви в градските райони се дължат на взаимно свързани причини, които се съвместяват повече или по-малко според събитието:

— бедност, несигурност, безработица - проявите на колективно насилие в Европа се случват най-вече в най-изостаналите квартали, като че ли са плод на маргинализация и социално изключване. Разпадът на семейството, безработицата сред младите хора, професионалната несигурност, както и недостигът на образование и следователно на социопрофесионално приобщаване правят тези квартали особено чувствителни на колебанията на икономиката, особено в условията на настоящата финансова криза;

— достъпът до оръжия и забранени вещества – трафикът на твърди наркотици в повечето национални и регионални европейски столици, обикновено организиран от възрастните, а не от малолетните, благоприятства появата на прояви на насилие, свързани с незаконната търговия с тези вещества и с разпространението на огнестрелни оръжия. Децата и подрастващите са жертва на един непосилен свят и могат да станат мишена за дилърите, които използват някои млади хора;

— градоустройство – така наричаните чувствителни квартали в европейските градове имат общи характеристики и често се възприемат като гета, които не отговарят на критериите за социално смесване и съвременно градоустройство. Намиращи се в центъра (Обединеното кралство, Белгия) или в покрайнините (Франция, Германия) тези квартали и сгради са слабо подържани, с времето западат и стават нездравословни и опасни;

— отношенията с органите на реда – част от колективното насилие се подхранва от озлоблението спрямо това, което би могло да бъде възприето като вземане на мушка на видимите малцинства от полицията или прекомерна употреба на сила (8). Както уточнява Центърът за стратегически анализ: „Враждебността на жителите по отношение на присъствието на органите на реда в квартала им е осезаемо, както липсата на доверие в държавата и обществените институции (9).“;

— медиите – медиите често клонят към негативно отношение, което може да стигматизира още повече жителите на чувствителните квартали и да подхрани проявите на насилие чрез свръхмедиатизация на явлението. Във Франция през 2005 г. медиите информираха ежедневно за събитията, докато в Белгия и Германия правителството положи усилия да ограничи публичното отразяване, за да предотврати нови престъпления, вдъхновени от предходните.

3. Видове отговори на един транснационален проблем

3.1. В рамките на Европа, независимо дали са спорадични или постоянни, проявите на насилие в градски райони са особено тежки, както от политическа гледна точка, тъй като поставят под съмнение способността на държавата да гарантира спазването на социалния пакт и да закриля своите граждани, така и от социална гледна точка, тъй като са израз на социално разделение и проблеми с интеграцията. При тези обстоятелства държавата трябва да даде ясни отговори на проблема колективно насилие в градовете. Необходимо е обаче да се има предвид, че отговорите, в зависимост от държавите, са с много различни акценти - в някои случаи по-репресивни, а в други - по-превантивни. Ето защо в европейски мащаб би трябвало да се полагат усилия за постоянна оценка на публичните политики, насочени към намиране на отговор на това явление. Статистиките в тази област (цифрите за престъпността не бива да се анализират само през призмата на подадените жалби, а също и въз основа на процента на успешните разследвания) да станат по-ефективни и сравними. Необходимо е по-скоро да се създадат общи показатели за подпомагане на национално равнище достъпа до полицейските и правни регистри, отколкото да се извършват повече или по-малко субективни проучвания на жертвите.

3.2. В общи линии, отговорите на държавата се оформят по следните начини:

— инициативи за позитивна дискриминация в полза на чувствителните квартали, каквито реализира Франция с „приоритетните образователни зони“ или в Берлин, където младежи доброволци и полицаи редовно патрулират заедно, с цел да се избегнат и предотвратят ситуации, които могат до доведат до прояви на градско насилие. Откакто са създадени тези смесени полицейски патрули (за което е било необходимо да се убедят бившите шефове на градски банди да сътрудничат), престъпността е спаднала с 20 % в съответните райони (10);

— засилване на полицейското присъствие и на видеонаблюдението в чувствителни райони като училища или места за развлечения, мерки, които сами по себе си не разрешават дадения проблем. Това може да предизвика ефект на стигматизация на разглежданите места и да породи у младите хора усещане за постоянен контрол и репресивно действие;

— политики за градско обновяване, повече или по-малко значими съобразно държавите: във Франция - чрез създаването, наред с други, на Агенция за градско обновяване (11); в Германия - чрез градските обновявания, осъществени при обединяването на страната.

3.3. От друга страна, една ефективна политика на териториално сближаване може да допринесе за предотвратяване на съсредоточаването в градски райони на фактори, които могат да породят насилствено поведение от страна на младите хора. За целта е необходимо да се направи преоценка и облагородяване на градската среда. Преоценката предполага дългосрочно обсъждане на операциите по градско обновяване в рамките на стратегически план за цялостно териториално устройство, съгласувано с всички заинтересовани страни, включително младите хора. Целта е да са интегрират отново и да се рехабилитират кварталите в града, за да се благоприятства развитието на местното население и да се насърчава социалната, икономическата и културната функция на тези публични пространства. Понятието облагородяване се определя като специфичен метод на преоценка на градската среда, чиято цел е да се регулират определени проблеми на обитаемите райони, превръщайки града в място за интеграция и превенция, с цел борба със съвременните градски проблеми: трафик на наркотици, окупация, насилие и разрушаване на околната среда. Основната цел е да се предотврати изключването на останалото население, като се подпомогне придвижването, за да могат тези квартали да се отворят към града, подобрявайки по този начин визията му и интегрирането на градското население като цяло. Това градско обновяване трябва да върви успоредно със силни стратегии за образование, професионално обучение и достъп до работни места, без които е невъзможно да се постигне устойчиво подобрение.

3.4. Насилието сред младите хора има своите корени в известна липса на социално сближаване, свързана с криза на гражданството в града. Публичното пространство, чиято основна характеристика е да направи така, че граждани с различни характеристики да живеят заедно, се нуждае от общи правила, насочени към защита на индивидуалните свободи. Градовете обаче са изправени пред крехко съжителство на население с разнообразни правила на поведение и култури и следователно чужди едни на други, което може да предизвика отслабване на социалните връзки и на някои видове солидарност (12). Наложителен е междуинституционален и многофакторен отговор, за да могат да се очертаят ефикасни средства за превенция, полезни за всички преки или косвени участници: полиция, правосъдие, социални служби, жилищно настаняване, заетост или образование. Особено значение следва да имат местните органи, чиито правомощия се изразяват по-конкретно в определянето на градските пространства и на услугите за гражданите.

3.5. В Европа градското насилие сред ненавършилите пълнолетие лица се проявява в различен контекст и с различен интензитет, но неговият анализ и проучването на отговорите се вписват в един по-широк юридически и законов контекст - този на Европейския съюз. Понастоящем, проучванията и оценките за превенция на младежката престъпност се нуждаят от мултидисциплинарното и междуинституционалното сътрудничество на правителствените агенции и, на по-практично равнище, между професионалистите, действащи в тази област (социални служители, полиция, съдилища, трудова среда и т.н.). Европейски страни, региони и градове, които вече са преживели прояви на колективно насилие, срещат трудност при връщане към нормалното положение, социално съжителство и уважение към институциите от всички. Освен това, градското насилие има много висока цена в материално отношение, но също и най-вече в социално и политическо (13).

3.6. При положение че престъпността сред младите хора в Европа остава осезаемо стабилна, но насилието на извършените действия е по-значително, някои местни програми, въведени в различни държави от Европейския съюз, отбелязват значението на превенцията, както и това на социалните и интегрираните стратегии за младите хора в градски райони (14). В Програмата за по-сигурни квартали в Бирмингам, Обединеното кралство (Европейска награда за превенция на престъпността 2004 г.), основните цели бяха намаляване на различните форми на насилие и престъпност, подобряване на качеството на живот на гражданите и насърчаване на активното участие на отделните общности в тяхната собствена социална интеграция (15).

3.7. Укрепването на едно организирано и солидарно европейско общество чрез подкрепата на Европейския съюз за новаторски интеграционни проекти със социално измерение гарантира подобряването на сигурността и на устойчивото градско развитие. Програмите Urban, например, са инициатива на Общността, в рамките на Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), за устойчиво развитие на градовете и кварталите в криза, допринасящи за едно истинско подобряване на превенцията на насилието сред ненавършилите пълнолетие лица и на престъпността като цяло.

3.8. Чрез развитието на гражданското участие в процеса на вземане на местни решения, на обмяна на опит и добри практики, се насърчава прилагането на понятието „градско управление“, определено от редица изследвания като реорганизация и подобряване на обществените услуги, разработване и внедряване на нови структури за градско управление, въвеждане на стабилни показатели за оценка на местното управление, провеждане на кампании за информиране на гражданите и за подобряване на достъпа им до информация, без при това да се изпада в стигматизация или склонност към представяне на жалките страни на човешкото съществуване.

3.9. От друга страна, съществуват други инициативи, като Европейски пакт за младежта, чиято цел е подобряване на обучението, мобилността, професионалното и социалното приобщаване на европейските младежи, улеснявайки в същото време съчетаването на семейния и професионалния живот.

3.10. Като цяло гражданското и активното участие на младите хора се подпомага от упорития труд на асоциациите, които ден след ден развиват своите дейности на място и по този начин се вписват в европейските, националните и регионалните стратегически рамки за развитие и за борба със социалното изключване.

4. Някои предложения за европейска политика относно насилието сред младите хора в градски райони

4.1. От изложеното в горните параграфи на настоящото становище по собствена инициатива могат да се извлекат следните насоки:

— отговорите на колективното насилие, изразяващо се както в престъпни, така и в антиобществени и нецивилизовани действия от страна на ненавършили пълнолетие лица, трябва да бъдат многобройни и винаги подлежащи на оценка с цел непрекъснатото им подобряване, като се засилва непрестанно образователният и обучителният компонент, както и участието на непълнолетните в тяхното собствено развитие и бъдеще;

— различните превантивни и алтернативни стратегии трябва да се насърчават чрез ясна и устойчива европейска политика, основана на приоритети, определени на равнище Европейски съюз, които да допринесат за разрешаване на проблемите свързани с насилието сред непълнолетни в градски райони, като се избягва доколкото е възможно намесата на съдебните органи;

— социалните структури за младите хора трябва да получат специално признание, както на европейско, така и на национално равнище. Много от тези институции, независимо дали са обществени организации или асоциации, играят важна роля в живота на младежите, по-конкретно като им предлагат дейности, които ги занимават и следователно се избягва възможността за влизане в престъпния свят. Следователно ролята на училищата и асоциациите трябва да бъде отчетена по подобаващ начин и подкрепена чрез публично финансиране;

— европейските и международните принципи относно насилието и престъпността сред ненавършилите пълнолетие лица трябва да бъдат хармонизирани чрез минимални стандарти в националните законодателства и да се използват като показатели за гарантиране на правата на непълнолетните. Като се има предвид мултидисциплинарният характер на правителствените агенции и органи, имащи отношение към управлението на европейската градска среда, е необходимо осъществяването на инициативи, установяването на стандарти за добри практики – които могат да бъдат оценявани и анализирани чрез Европейската обсерватория за младежко правосъдие, например – които да направят валидни и сравними статистическите данни, свързани с насилието сред младите хора в градските райони;

— налаганите мерки и санкции от националните правораздавателни органи трябва да се основават на висшия интерес на подрастващите, в съответствие с тяхната възраст, психологическа зрялост, физическо състояние, тяхното развитие, способности, и винаги да бъдат съобразени с личните обстоятелства (принцип на индивидуализиране на мярката);

— стратегиите за градско обновяване трябва да бъдат насърчавани от европейските институции, винаги от гледна точка на едно по-добро разпределение и устройство на територията, с цел да се предотврати явлението изключване и да се улесни интеграцията в града на най-уязвимите групи население;

— органите трябва да осигурят необходимите ресурси на институциите, работещи в областта на закрилата и приобщаването на ненавършили пълнолетие лица, като ги обезпечат със съответните средства и персонал, гарантиращи значителното влияние на предприетите действия върху живота на непълнолетните;

— подходящият подбор и специалното обучение, при възможност съобразно отправни европейски стандарти, както на факторите от социалната сфера, така и на юристите и полицейските служители, трябва да бъдат осигурени и постоянно актуализирани въз основа на мултиинституционално и мултидисциплинарно сътрудничество в контекста на транснационален обмен. По-специално, с цел да се установи диалог и отношения между органите на реда и младежите;

— европейските институции и държавите-членки трябва да използват 2010 г. - Европейската година за борба срещу бедността и социалното изключване, като възможност да докажат своята решимост да разглеждат защитата на правата на младите хора, намиращи се в конфликт със закона, предотвратяване на насилието в градски райони, като приоритет в борбата срещу социалното изключване;

— европейските институции би трябвало да създадат линия за финансиране с цел защита на непълнолетните от социално изключване в най-маргинализираните градски райони, с цел да се осъществяват новаторски проекти за подобряване на социалното сближаване на гражданското общество и по този начин да подпомогнат инициативността и предприемаческия дух на младите хора;

— въвеждането на общи критерии и добри практики трябва да е насочено към превенцията, работата с малолетните извършители на нарушения и тяхното повторно приобщаване в обществото.

Брюксел, 15 юли 2009 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI

(1) Както показва докладът на Главната прокуратура на Испания, през 2007 г. престъпността е спаднала с 2 % спрямо 2006 г.

(2) Доклад на Комитета за проучване на насилието и престъпността. Отговори на насилието (Réponses a la Violence), Paris, Presse Pocket 1977, стр. 41.

(3) Становище на ЕИСК от 15 март 2006 г. относно „Превенция на младежката престъпност, начини за справяне с младежката престъпност и ролята на съдебната система в Европейския съюз по отношение на ненавършили пълнолетие лица“; докладчик: г-н Zufiaur Narvaiza (ОВ C 110, 9.5.2006 г.).

(4) Резолюция на Европейския парламент от 21 юни 2007 г. относно младежката престъпност - ролята на жените, семейството и обществото,

http://www.europarl.europa.eu/oeil/DownloadSP.do? id =13705 & num_rep =6729 & language = fr.

(5) Résurgence de la violence en France (Нова поява на насилието във Франция), Bui-Trong Lucienne, Futuribles февруари 1996 г., стр 17-18.

(6) Le Goaziou(V.), Mucchielli (L.) 2006, Quand les banlieues brulent. Retour sur les émeutes de 2005 (Когато предградията горят. Обратно към бунтовете от 2005 г.), Paris, La Découverte.

(7) Bachmann(C.), Le guennec (N.), 1997, Autopsie d’une émeute. Histoire exemplaire du soulèvement d’un quartier (Аутопсия на един бунт. Историята на надигането на един квартал), Paris, Albin Michel.

(8) The Politics of Protest. Extra-Parliamentary Politics in Britain since 1970. Peter JOYCE. Palgrave MACMILLAN, 2002.

(9) Център за стратегически анализ. Насилието в градовете: френско изключение? Поуките от международен сравнителен анализ, бележка № 31, 23 октомври 2006 г. (http://www.strategie.gouv.fr/IMG/pdf/NoteExterneDeVeille31.pdf).

(10) Обща кауза за младежите и полицаите в Берлин http://www.oijj.org/news_ficha.php?cod=54117&home=SI&idioma=es

(11) ANRU.fr.

(12) „La dynamique de la disqualification sociale“ („Динамика на социалната дисквалификация“) dans Sciences humaines no 28 mai 1993.

(13) В Clichy-sous-Bois, Франция, материалните загуби през 2005 г. възлизат на 150 милиона евро.

(14) „Превенция на престъпността в градски райони и младежи в риск, Компендиум за обещаващи стратегии и програми в някои места по света“. Международен център за превенция на престъпността, 2005 г.

(15) Постигнатите резултати се изразяваха в намаляване на престъпността сред младите хора със средно 29 %, при 12 % в други сравними области.