[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 15.9.2009

COM(2009) 458 окончателен

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО СЪВЕТА, ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ, ЕВРОПЕЙСКИЯ ИКОНОМИЧЕСКИ И СОЦИАЛЕН КОМИТЕТ И КОМИТЕТА НА РЕГИОНИТЕ

Съгласуваност на политиките за развитие — установяване на рамка на политиката за единен подход в целия Съюз

СЪДЪРЖАНИЕ

1. Въведение 3

2. Общ ангажимент за съгласуваност на политиките за развитие 4

3. Подходът на ЕС към СПР до този момент 5

4. Необходимостта от нов подход 7

4.1. Нарастващото въздействие на вътрешните политики върху външните отношения 7

4.2. Увеличаване на финансовите потоци извън ОПР към развиващите се страни 7

4.3. Използване на засилените механизми на ЕС за СПР и установяване на приоритети 8

4.4. Гледната точка на развиващите се страни 8

5. Установяване на рамка на политиката за единен подход в целия Съюз 9

5.1. Установяване на приоритети 9

5.2. Към концепция „Официална помощ за развитие плюс“ 14

5.3. Практическо осъществяване на новия подход 14

6. Заключение 15

Въведение

Третата вълна на икономическата и финансовата криза достигна развиващите се страни, като ефектът от кризата върху тези държави бе по-силен от първоначалните очаквания[1]. Прогнозите за втората половина на 2009 г. и за 2010 г. са мрачни. Смята се, че през 2009 г. броят на хората, живеещи в бедност, ще нарасне с над 50 млн. повече души[2].

След кризата все по-ясно се осъзнава, че единствено завръщането към предишното положение не е достатъчно. Продължаването на усилията за предоставяне на помощ за развитие е от основно значение, въпреки че не е достатъчно. От финансова гледна точка това означава, че официалната помощ за развитие (ОПР) трябва да бъде допълнена от други финансови източници. Използването на потенциала за развитие на тези допълнителни финансови потоци зависи от усилията на развиващите се страни и на техните външни партньори като ЕС за създаването на рамки на политики, отчитащи проблемите на развитието.

Кризата е пример за това до каква степен националните икономики са станали взаимозависими и как един набор от политики — по-конкретно във финансовата сфера — има въздействие върху други политики и върху развиващите се страни.

Финансовата криза обаче е само един пример. Тясното взаимодействие на икономическо равнище доведе до положение, при което почти всички решения на политиката, взети в развитите страни, имат пряко или косвено отражение върху развиващите се страни и върху тяхната способност за справяне с бедността и за постигане на целите на хилядолетието за развитие (ЦХР). В научното изследване на ЕС от 2008 г. относно ЦХР[3] се посочват три категории фактори, които влияят върху напредъка към постигане на ЦХР: политиките на самите развиващи се държави, сътрудничеството за развитие и световната рамка на политиката, включително политиките на ЕС и тяхното въздействие върху развиващите се страни. Като признава важността и на трите категории, настоящото съобщение ще се съсредоточи върху политиките на ЕС.

Въпреки това ясно доказателство за значимостта на съгласуваността на политиките за развитие (СПР) и факта, че този принцип е договорен на политическо равнище, тази концепция е сложна и правителствата все още изпитват трудности при прилагането ѝ[4]. Необходими са по-нататъшни усилия за превръщането на СПР в работещ принцип[5].

Основавайки се на резултатите от първите два двугодишни доклада на ЕС относно СПР[6] и призива за създаване на единен подход в целия Съюз[7], Комисията ще разгледа подхода на ЕС към СПР и ще представи на Общността и на държавите-членки препоръки за използване на СПР по по-целенасочен, ефективен и стратегически начин.

Общ ангажимент за съгласуваност на политиките за развитие

Що се отнася до правното основание, ангажиментът на ЕС за СПР се базира на член 178 от Договора за създаване на Европейската общност, а в по-общ смисъл — на член 3, алинея 2 от Договора за Европейски съюз, който визира съвместимостта на всички политики на Съюза и неговата външна дейност. Ако бъде ратифициран, Договорът от Лисабон ще предостави солидно правно основание за СПР[8].

Политическата рамка за СПР бе създадена със Съобщението относно СПР от април 2005 г., последващите заключения на Съвета от май 2005 г., Европейския консенсус за развитие от декември 2005 г. и заключенията на Съвета относно доклада за СПР на ЕС от ноември 2007 г. Ангажиментите за СПР в конкретни области бяха поети по-специално с приетите през ноември 2007 г. заключения на Съвета относно сигурността и развитието и заключения относно миграцията, както и заключенията на Съвета от май 2008 г. относно изменението на климата/енергетиката/биогоривата, миграцията и научните изследвания, приети вследствие на работния документ на службите на Комисията относно СПР. Освен в тези дванадесет области, бяха поети ангажименти например по отношение на доброто управление в данъчната област, където Комисията ще продължи да търси положително взаимодействие с целите за развитие[9].

Подходът на ЕС към СПР до този момент

През последните години ЕС значително активизира своя подход към СПР. На един първи етап Съюзът се съсредоточи върху ангажиментите за СПР, поети през 2005 г. Конкретните стъпки се изразяваха в специфичните ангажименти, поети в дванадесетте области на политиката[10].

Вторият етап се характеризира от усилията за изпълнение на тези ангажименти, усъвършенстването на механизмите за насърчаване на СПР, като например оценката на въздействието и междуинституционалните консултации, както и тяхното по-ефективно използване, по-специално чрез създаването на работна програма на председателството за СПР и предварителното идентифициране на важни планирани инициативи на Комисията, които могат да имат въздействие върху развиващите се страни.

Както и в първия доклад на ЕС относно СПР от 2007 г., докладът относно СПР от 2009 г. прави оценка на постигнатия напредък в дванадесетте области на политиката и по отношение на институционалните механизми[11]. Държавите-членки оценяват по-скоро положително цялостния напредък, постигнат от 2007 г. насам, както това е илюстрирано от диаграмата по-долу, която обхваща постиженията на ЕС (Общността и държавите-членки)[12].

[pic]

Добър пример за положително взаимодействие между различни политики е неотдавнашният пакет мерки в областта на изменението на климата и енергетиката[13], който дава огромни възможности за производство и използване на устойчиви биогорива в развиващите се страни. Друг пример представлява научноизследователската политика, която допринася по убедителен начин за развитието посредством финансирането на научни проекти в такива области като здравеопазването, осигуряването на прехрана, социалните и хуманитарните науки.

Общата картина обаче съвсем не е оптимистична. Често трудностите на национално равнище се прехвърлят на равнище ЕС и понякога се утежняват взаимно. Като основни решаващи фактори за напредъка на СПР държавите-членки посочват политическата воля и издигането в приоритет на намаляването на бедността в световен план. Понякога разминаващите се интереси могат да затруднят съгласуваността на позициите, а постиженията на ЕС варират в голяма степен между различните области[14].

Необходимостта от нов подход

Ангажиментите за СПР, договорени през 2005 г., представляват полезна рамка за досегашната работа на ЕС за СПР. Но нови обстоятелства налагат преосмисляне на нашия подход към СПР.

Нарастващото въздействие на вътрешните политики върху външните отношения

Идеята за СПР се появи в момент, когато отношенията на ЕС с развиващите се страни се ограничаваха преди всичко до сътрудничество за развитие и търговия, и когато понякога други политики имаха страничен ефект върху развиващите се страни и възпрепятстваха усилията за развитие.

Сега положението е различно. Поради по-тясното взаимодействие и все по-интензивната глобализация, страничните ефекти върху развиващите се страни, породени от другите политики на ЕС, са много по-системни. Могат да се посочат многобройни примери от регламенти в области като околна среда или защита на потребителите до решения в области като миграция или сигурност.

Тъй като разделителната линия между външни и вътрешни политики се размива все повече, понякога до такава степен, че губи емпиричната си очевидност и политическата си стойност, концепцията за СПР следва да бъде отчитана по-системно.

Увеличаване на финансовите потоци извън ОПР към развиващите се страни

Засилващото се въздействие на политиките на ЕС върху развиващите се страни се съпровожда от увеличаване на финансовите потоци извън ОПР. През последните години значително се увеличават както публичната помощ извън ОПР, така и частните финансови потоци към развиващите се страни, включително за Африка.

Въздействието на тези финансови потоци върху развитието зависи преди всичко от качеството на рамката на политиката и доколко тя благоприятства развитието. Ето защо усилията за увеличаване на съгласуваността на политиките с целите за развитие са от изключителна важност.

Настоящата криза, която спря и дори обърна тази възходяща тенденция, доказа колко са важни тези потоци. С оглед на това развитие, в заключенията на Съвета относно кризата се изтъква важността да се мобилизират всички възможно източници за финансиране на развитието[15], като се подчертава важността на подкрепата, ориентирана към развитието, в областите на научните изследвания и технологиите, мира и сигурността, миграцията, възобновяемата енергия и изменението на климата. За да могат тези финансови потоци да работят за развитието, Съветът набляга на важността на рамката на политиката и предлага ЕС да разработи „единен подход в целия Съюз“, като се вземат предвид всички инструменти и процеси и се отчита СПР[16].

Използване на засилените механизми на ЕС за СПР и установяване на приоритети

Докладването за напредъка в дванадесетте области на политиката допринесе за повишаване на осведомеността на обществеността относно СПР. То даде възможност на ЕС да разработи необходимите инструменти и експертен опит за поощряване на СПР. В резултат на това ЕС сега е в състояние да приеме по-инициативен и фокусиран подход към СПР. В прегледа на политиката за развитие на ЕС през 2007 г., изготвен от Комитета за подпомагане на развитието на ОИСР, вече се предлага преработване на програмата от ангажименти за съгласуваност на политиката, за да се гарантира, че вниманието е насочено и средствата се използват за приоритетните области[17]. Австрия и Швеция вече предприеха стъпки в тази посока и избраха приоритетни области за СПР[18].

Гледната точка на развиващите се страни

Развиващите се страни проявяват все по-голям интерес към по-широк спектър от политики на ЕС, както свидетелства за това неотдавнашното искане за провеждане на официални консултации по въпросите на СПР съгласно член 12 от Споразумението от Котону[19]. И двете страни по споразумението посочиха съгласуваността като въпрос, който следва да бъде включен при преразглеждането през 2010 г. на Споразумението от Котону.

Докато ЕС положи усилия, за да съгласува по-добре своите инициативи с целите на развитието, ролята на развиващите се страни в тези процеси остава ограничена. Становището на някои от тези страни се отчита, но за други — обикновено най-бедните — това се оказва по-трудно поради ограничени възможности.

Важно е да се гарантира, че заинтересованите участници в развиващите се страни са информирани за предстоящи инициативи от значение за тях, както и че те участват в процеса на консултации, както е подчертано в преработените насоки на Комисията за оценка на въздействието[20].

Установяване на рамка на политиката за единен подход в целия Съюз

С оглед на тези промени, сега е моментът Съюзът да предприеме подход към СПР, който е по-стратегически, системен и ориентиран към партньорство. Очевидно ЕС следва да продължи да отчита целите за развитие във всички свои политики, които могат да окажат въздействие върху развиващите се страни, като използва всички новосъздадени или укрепени инструменти за поощряване на СПР. Политическият фокус обаче следва да бъде поставен върху няколко ключови приоритета.

В резултат на заключенията на Съвета относно подкрепата за развиващите се страни за преодоляване на кризата и на обсъждания в рамките на Г8 и ОИСР, Съюзът следва да работи по СПР като част от „единния подход в целия ЕС“, като създаде рамка на политиката за по-добро използване на другите политики и на финансовите потоци извън ОПР за целите на развитието. В новите световни условия повече от всякога е нужно „да се съчетават политиките за развитие с действията в други сфери на политиката, които влияят върху резултатите на развитието“[21]. В същото време ЕС ще използва и своите източници на ОПР, за да благоприятства финансирането извън ОПР, например чрез укрепване на капацитета на развиващите се страни в такива сфери като научните изследвания или рибарството[22].

Три са основните поуки от опита в миналото и те следва да бъдат отчитани при адаптирането на СПР към променящата се политическа действителност. Първо, за да прилага по-добре своя подход, ЕС трябва да се съсредоточи върху няколко приоритета за СПР и при формулирането на избрани инициативи, активно да отчита целите на развитието. Второ, ЕС трябва да работи повече за мобилизирането на средства извън ОПР и да използва по-добре потенциала на тези публични и частни финансови потоци за развитието. Трето, ЕС трябва да активизира своя диалог с развиващите се страни по въпросите на СПР.

За тази цел Комисията, в тясно сътрудничество с държавите-членки, ще подготви работна програма за СПР, като посочи приоритетните въпроси и очертае начините, по които ЕС допринася за целите на развитието чрез своите инструменти и процеси. Целта на програмата ще бъде да даде политически тласък, да определи финансовите средства, необходими за приоритетните въпроси по СПР, и да спомогне за разработването на ясен набор от цели и планирани резултати.

Установяване на приоритети

Работната програма за СПР ще се съсредоточи върху няколко приоритетни въпроса, които ще бъдат определени съвместно от Комисията и държавите-членки.

Като упътване при подбора на тези въпроси могат да се приложат четири критерия. Отправната точка следва да бъде програмата на ЕС, доколкото целта на СПР е да се сведе до минимум негативното въздействие на политически решения и законодателни инициативи на ЕС върху развиващите се страни и да се разшири съгласуването на тези решения и инициативи с целите на развитието. Очевидно приоритетните въпроси трябва да са съществени за развиващите се страни и да са свързани с изпълнението на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР). В същото време тези инициативи трябва да съдържат достатъчно конкретни възможности, за да способстват за развитието и да допринасят за разработването на политическа и законодателна рамка, благоприятстваща развитието. Приоритетните въпроси трябва също така да бъдат свързани с дългосрочна програма. Това е важно, защото опитът сочи, че по-доброто съгласуване на политиките с целите на развитието изисква инвестирането на значително време и усилие, като се започне с идентифицирането на евентуалното въздействие върху развиващите се страни, координирането на усилията на ЕС и създаването на необходимия политически импулс. Тези стъпки отнемат време и е по-вероятно да дадат резултати, когато даденият въпрос е свързан с дългосрочна програма.

Приоритетните въпроси по СПР трябва:

- да са от първостепенна важност в програмата на ЕС;

- да са съществени за развиващите се страни и за постигане на ЦХР;

- да дават конкретни възможности за интегриране на цели на развитието;

- да са свързани с дългосрочна програма.

Предложения за приоритетни въпроси

Въз основа на доклада на ЕС относно СПР от 2009 г. и международния дебат за глобалните обществени блага се очертават следните въпроси (всички с голямо отражение върху ЦХР), които могат да бъдат обсъдени с държавите-членки:

- борба с изменението на климата: гарантиране на свързани с развитието компоненти в политиките на ЕС;

- гарантиране на осигурена прехрана в глобален мащаб: отчитане на международните измерения, в т.ч. потребностите на развиващите се страни, в политиките на ЕС;

- начини, по които миграцията да допринася за развитието;

- търсене на възможности за използване на правата върху интелектуална собственост за развитието;

- насърчаване на сигурността и миротворчеството за развитие.

Текущите през 2009 г. преговори за периода след 2012 г. в контекста на Рамковата конвенция на ООН за изменението на климата са решаващ момент в борбата с изменението на климата и за разширяване на взаимодействието със сътрудничеството за развитие. Става въпрос за инструменти за преодоляване на уязвимостта и за адаптиране към изменението на климата, за разработването на нисковъглеродни стратегии и за оползотворяването на други възможности за облекчения. Например чрез i) търсене на по-нататъшни възможности в рамките на Фонда за глобална енергийна ефективност и възобновяеми енергийни източници (ФГЕЕВЕИ), който насърчава инвестициите във възобновяема и екологично чиста енергия; ii) и усилия в рамките на целия ЕС за интегриране във всички съществуващи инструменти за сътрудничество на съображенията и мерките, свързани с въздействието от изменението на климата, уязвимостта и адаптирането към това изменение; iii) да се разширят политическият диалог и конкретните мерки в рамките на Световния алианс за борба с изменението на климата; iv) и да се разработи споделена визия с най-уязвимите развиващи се страни, в която се изтъква необходимата съгласуваност на нашите действия в сферата на изменението на климата, енергетиката и развитието. Ако бъдат справедливо разпределени между всички участници, икономическите възможности, създавани чрез устойчивото „позеленяване“ във всички развити и развиващи се страни и нововъзникващи икономики, биха позволили да се постигне двойната цел за ограничаване на изменението на климата и намаляване на бедността чрез набор от взаимно допълващи се и съгласувани политики и действия. Подобна споделена визия за устойчивото развитие би спомогнала за гарантирането на амбициозни и новаторски ангажименти, които следва да се договорят между страните по Рамковата конвенция на ООН за изменението на климата в режима за периода след 2012 г.

През 2007 и 2008 г. осигуряването на прехраната в глобален мащаб бе въпрос, който се повдигаше често. По всичко личи, че той ще продължи да бъде водещ в европейската и международната политическа програма, като се имат предвид тенденциите на пазара на селскостопански продукти, изменението на климата и свързаните с него мерки, демографските тенденции в развиващите се страни, промените в потребителските нагласи в нововъзникващите икономики и, в крайна сметка, ограничените нови площи, които могат да се обработват, особено в Субсахарна Африка. За да се изхранва нарастващото население на Земята, производството на храни трябва да се удвои до 2050 г.[23] Това означава да се увеличи селскостопанската производителност, най-вече в развиващите се страни, като същевременно се гарантира устойчиво производство. Европейският съюз трябва да продължи да отчита утрешните реалности, както и нуждите и тревогите на развиващите се страни, във вътрешните си политики, включително в политиките за селското стопанство, търговията, изменението на климата и научните изследвания. Освен това в името на осигуряването на прехраната на регионално и подрегионално равнище ЕС ще привлече развиващите се страни в диалог за реалистичността на регионалните селскостопански политики, като се опре на поуките от Общата селскостопанска политика.

Ако бъдат добре управлявани, миграцията и мобилността спомагат за намаляване на бедността в развиващите се страни и така допринасят пряко или косвено за постигането на ЦХР и за повишаване на потенциала на всички държави. В контекста на сегашните глобални икономически и финансови сътресения е от ключова важност да се съхрани дългосрочният ангажимент на ЕС за поддържане на един отворен Съюз, който отговаря на нуждите на икономическите системи и демографските тенденции в ЕС, но има и по-широка глобална перспектива. Чрез процеса за СПР и Общия подход към миграцията Европейският съюз се стреми да оползотворява преимуществата на миграцията, които са от взаимен интерес за ЕС и за партниращите му страни. Истинското политическо предизвикателство през следващите години се крие в отговора на въпроса дали ЕС и държавите-членки са способни и готови да предложат реални възможности за миграция и мобилност на гражданите на развиващи се страни, които търсят възможности за образование и легална трудова заетост в ЕС. Работи се по редица въпроси като паричните преводи, по-интензивната мобилност и по-активните връзки с организации на диаспорите и работата трябва да продължи. Трябва обаче да се продължи напред, особено по отношение на трудовата миграция и т.нар. „изтичане на мозъци“, което в здравеопазването например води до остра липса на здравни работници в много развиващи се страни. Могат да бъдат проучени по-подробно и нови теми като въздействието на изменението на климата върху миграцията.

Защитата и прилагането на правата върху интелектуална собственост са от изключителна важност в насърчаването на технологичните иновации и трансфера и разпространението на технологии. Интелектуалната собственост може да бъде важен инструмент за социално и икономическо развитие в развиващите се страни и да оказва въздействие върху всички измерения на устойчивото развитие — икономически, социални, екологични, в т.ч. и върху стимулирането на креативността и иновациите, облекчаването на търговията, инвестициите и конкурентоспособността, общественото здраве и осигуряването на прехраната, съхраняването и използването на традиционното знание и биоразнообразието.

Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост (т.нар. Споразумение TRIPS) предвижда нива на защита на тези права сред членовете на СТО и съдържа разпоредби за насърчаване на технологичния трансфер с цел създаването на солидна и жизнеспособна технологична база в най-слабо развитите страни. ЕС продължава да играе водеща роля в международния дебат за правата върху интелектуална собственост както в рамките на СТО, така и в Световната организация за интелектуална собственост (WIPO). Пример за това е ратифицирането на изменението на Споразумението TRIPS, което, в отговор на конкретни проблеми в здравеопазването, има за цел да подобри достъпа до патентовани лекарства. Друг пример е подкрепата на предложения, които биха помогнали на общности с коренно население да използват и да се възползват от своите традиционни знания и генетични ресурси или от употребата на защитени географски указания. Глобалната стратегия и Планът за действие относно иновациите, интелектуалната собственост и здравеопазването, приети от Световната здравна асамблея през май 2008 г., също са важен принос към целите на развитието със заложения в тях стремеж да се подобри достъпът до лекарства и да се работи срещу пренебрегваните болести.

В рамките на СПР предизвикателството е как правата върху интелектуална собственост да допринесат възможно най-много за повишаване на благосъстоянието в развиващите се страни, и най-вече в най-слабо развитите страни. Налице е например голям потенциал във възможността тези страни да използват по-добре правната рамка за интелектуална собственост за защита на правата на местни жители. Това би помогнало да се създаде по-привлекателна среда за инвестиции и да се разпространи и използва информацията, разкрита чрез различните системи за права върху интелектуалната собственост.

ЕС възнамерява да проучи по-активно различните области, в които правата върху интелектуална собственост са от значение за развитието, да търси начини за по-доброто използване на тези права за целите на развитието и, в по-широк план, да разшири приноса на тези права към развитието.

Съветът, държавите-членки и Комисията отбелязаха съществен напредък в заздравяването на връзката между сигурността и развитието [24]. За по-нататъшното развитие на тези усилия бяха очертани четири ключови области: стратегическо планиране, реформа в сектора на сигурността, партньорства с регионални и подрегионални организации и връзката между хуманитарната помощ и сигурността. Това би следвало да подобри координацията между различните участници от ЕС и да доведе до ефективни мандати за операции, включващи миротворчески военни части, полицейски части и представители на гражданското общество, както и по-широки мерки за стабилизиране. Подобна всеобхватна миротворческа програма ще спомогне за създаването на необходимите условия за постигане на ЦХР.

Към концепция „Официална помощ за развитие плюс“

Финансовите потоци извън Официалната помощ за развитие (ОПР) имат съществено значение за развитието, но отражението им върху развиващите се страни зависи от политическата рамка. Работната програма за СПР ще създаде политическа рамка, за да се мобилизира потенциалът на финансовите потоци извън ОПР и да се увеличи тяхната полезна за развитието стойност както в Общността, така и в държавите-членки. Трябва да се отбележи обаче, че няколко от тези финансови потоци към развиващите се страни зависят до голяма степен от действията на частни лица и икономически субекти. Такъв е случаят например с потоци от инвестиции, парични преводи и технологични трансфери. Следователно, действията на правителствата както в развитите, така и в развиващите се страни следва да се съсредоточат върху създаването на благоприятна и подпомагаща развитието политика и регулаторна среда.

Работната програма за СПР ще съдържа насоки за концепцията „официална помощ за развитие плюс“ и за предоставянето и отчитането на финансови средства, които допринасят за устойчиво развитие и глобални обществени блага, но са извън официалната помощ за развитие.

Информацията от програмата може да бъде използвана в дискусиите за следващата финансова перспектива на ЕС, и по-конкретно за структурата на външните разходи и за финансовите потоци към развиващите се страни, идващи от финансови инструменти по вътрешни политики.

Практическо осъществяване на новия подход

По-инициативно участие/Организационни въпроси

В по-нататъшната работа по приоритетните въпроси в контекста на СПР, така както са дефинирани в Работната програма за СПР, за да увеличат съгласуваността на политиките за развитие, като генерират нужните познания и определят варианти на политиките, държавите-членки и Комисията ще използват всички съществуващи инструменти, в т.ч. междуведомствените консултации, оценките на въздействието и междуведомствените групи.

Работата следва да се допълва от председателството и Съвета, включително чрез организирането на съвместни срещи както на министерско, така и на работно равнище.

Доклад за СПР, публикуван на всеки две години, ще се фокусира върху приоритетните въпроси.

По-активно партньорство

Развиващите се страни се интересуват все повече от по-общата програма на ЕС. ЕС ще се опре на този интерес и ще се консултира с развиващите се страни относно приоритетните въпроси по СПР, за да оцени евентуалното отражение на политиките на ЕС върху капацитета на тези страни да постигнат ЦХР. Предвид указанията за консултиране с представители на развиващите се страни, например в насоките за оценките на въздействието, Комисията ще обръща особено внимание на диалога с развиващите се страни относно приоритетните въпроси по СПР.

Заключение

Помощта играе важна роля в подкрепата на усилията, които развиващите се страни полагат, за да намалят бедността и да постигнат ЦХР. Но помощта сама по себе си не е достатъчна. С действията си по повод редица глобални проблеми ЕС може да направи много повече за увеличаване на положителния ефект върху развитието, създаван от собствените му избори в други области на политиката. Нещо повече — мобилизирането в името на развитието на потенциала на финансовите потоци извън ОПР може да бъде много ефективен подход. „Трябва да стесним параметрите на целта и да разширим тези на инструментите.“[25]

[1] COM(2009) 160 окончателен, 8.4.2009 г.: „Подкрепа за развиващите се страни за преодоляване на кризата“ и SEC (2009) 445/2, 8.4.2009 г.: „Цели на хилядолетието за развитие: въздействие на финансовата криза върху развиващите се страни“.

[2] „Световен мониторингов доклад за 2009 г. Извънредно положение за развитието“, Световната банка, 2009 г. Вж. също „Доклад за целите на хилядолетието за развитие“, Обединените нации, 2009 г.

[3] „Междинен преглед на целите на хилядолетието за развитие: Докъде сме стигнали и накъде трябва да вървим“, септември 2008 г., François Bourguignon, Agnès Bénassy-Quéré, Stefan Dercon, Antonio Estache, Jan Willem Gunning, Ravi Kanbur, Stephan Klasen, Simon Maxwell, Jean-Philippe Platteau, Amedeo Spadaro. Изследването е разработено в рамките на Европейския доклад за развитието.

[4] Документ на ОИСР, озаглавен „Съгласуваност на политиките за развитие — поуки“, декември 2008 г.

[5] Например Комитетът за подпомагане на развитието на ОИСР разглежда понастоящем начини за „задълбочаване и ускоряване на работата си за насърчаване на съгласуваността на политиките за развитие“. Вж. обсъждане относно „Инвестиране в развитието — обща кауза в един променящ се свят“, Комитет за подпомагане на развитието на ОИСР, 14.5. 2009 г.

[6] SEC (2007) 1202 от 20.9.2007 г. и SEC (2009)XXX от xx.xx.2009 г.

[7] Документ на Съвета 10018/09, 18.5.2009 г., заключения на Съвета по общи въпроси и външни отношения, параграф 15.

[8] В член 21, параграф 2, буква г) и параграф 3 от Договора за Европейски съюз, в дела с общите разпоредби относно външната дейност на Съюза, устойчивото развитие и премахването на бедността се определят като цели на външната дейност на Съюза и се предвижда, че ЕС ще преследва тази цел при разработването и провеждането както на външната си дейност в различните области, така и на другите си политики в техните външни аспекти. Член 208, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз е новата версия на член 178 относно съгласуваността и е формулиран по почти идентичен начин.

[9] COM(2009) 201, 28.4.2009 г., Съобщение за насърчаване на доброто управление в областта на данъчното облагане; COM(2009) 160, 8.4.2009 г. Съобщение относно подкрепата за развиващите се страни за преодоляване на кризата.

[10] Търговия, околна среда, изменение на климата, сигурност, селско стопанство, рибарство, социално измерение на глобализацията, заетост и достойни условия на труд, миграция, научни изследвания, информационно общество, транспорт, енергетика.

[11] SEC (2009)XXX от xx.xx.2009 г., Доклад на ЕС за 2009 г. относно съгласуваността на политиките за развитие.

[12] Диаграмата се основава на отговорите на държавите-членки на въпросник относно СПР за 2009 г., изготвен от Европейската комисия.

[13] За общ преглед вж. Съобщение за пресата на Европейската комисия IP/08/1998, 17.12.2008 г. За допълнителна информация вж. http://ec.europa.eu/environment/climat/climate_action.htm .

[14] Вж. SEC (2009)XXX от xx.xx.2009 г., Доклад на ЕС за 2009 г. относно съгласуваността на политиките за развитие.

[15] Документ на Съвета 10018/09, 18.5.2009 г., Заключения на Съвета относно подкрепата за развиващите се страни за преодоляване на кризата, параграф 15.

[16] Idem.

[17] Партньорската проверка на Европейската общност в областта на подпомагане на развитието, изготвена от Комитета за подпомагане на развитието, ОИСР (2007 г.), стр. 35.

[18] SEC (2009)XXX от xx.xx.2009 г., Доклад на ЕС за 2009 г. относно съгласуваността на политиките за развитие.

[19] Idem.

[20] SEC(2009) 92 от 15.1.2009 г. За повече информация относно оценката на въздействието в Европейската комисия, вж. http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm

[21] Както се посочва в „Инвестиране в развитието — обща кауза в един променящ се свят“, Комитет за подпомагане на развитието на ОИСР, 14.5.2009 г.

[22] SEC(2008) 434, 9.4.2008 г., Съгласуваност на политиките за развитие „Изменение на климата/енергетика/биогорива, миграция и научни изследвания“.

[23] Организация на ООН за прехрана и земеделие (FAO), съобщение на организацията за медиите от 4.2.2009 г., http://www.fao.org/news/story/en/item/9962/icode/

[24] SEC (2009)XXX от xx.xx.2009 г., Доклад на ЕС за 2009 г. относно съгласуваността на политиките за развитие, в главата, посветена на сигурността.

[25] Paul Collier, „The Bottom Billion“, Oxford University Press, 2007 г., стр. 192.