Предложение за РЕГЛАМЕНТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА за общо европейско право за продажбите /* COM/2011/0635 окончателен - 2011/0284 (COD) */





ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ 1. КОНТЕКСТ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО · Основания и цели на предложението Различията в договорното право на държавите-членки затрудняват търговците и потребителите, които желаят да се включат в трансграничната търговия в рамките на вътрешния пазар. Пречките, които произтичат от тези различия, разколебават търговците, и по-специално малките и средните предприятия (МСП), да започнат трансгранична търговия или да разширят дейността си на пазарите на други държави-членки. Достъпът на потребителите до продукти, предлагани от търговци в други държави-членки е затруднен. Понастоящем само един от десет търговци в Съюза, занимаващ се с продажбата на стоки, извършва износ в рамките на Съюза, а повечето от тези, които го правят, изнасят само за малко на брой държави-членки. Пречките, свързани с договорното право, са сред главните фактори, които допринасят за тази ситуация. Проучванията[1] показват, че от поредицата препятствия пред трансграничната търговия, включително данъчни разпоредби, административни изисквания, трудности в доставките, език и култура, търговците поставят пречките, свързани с договорното право, сред най-големите за трансграничната търговия. Необходимостта търговците да се приспособяват към различните национални системи на договорно право, които може да се прилагат при трансгранични сделки, усложнява и оскъпява трансграничната търговия повече в сравнение с вътрешната търговия, както за сделките между стопански субекти, така и между стопански субекти и потребители. В условията на трансгранична търговия за търговците обикновено се явяват допълнителни разходи по сделките, в сравнение с тези при вътрешната търговия. Те произтичат от трудното намиране на разпоредбите на приложимото чуждо договорно право, ползването на правни консултации, договарянето на приложимото право при сделки между стопански субекти и адаптирането на договорите спрямо изискванията на потребителското право при сделки между стопански субекти и потребители. Свързаните с договорното право разходи по сделките и юридическите пречки, произтичащи от различията между различните национални повелителни норми за защита на потребителите, оказват значително въздействие при трансграничните сделки между стопански субект и потребител. По силата на член 6 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (Рим I)[2], когато стопански субект насочва дейността си към потребители в друга държава-членка той трябва да спазва договорното право на тази държава-членка. В случаите, когато страните по договора са избрали друго приложимо право и когато повелителните разпоредби за защита на потребителите на държавата-членка на потребителя предоставят по-висока степен на защита, е необходимо да се спазват тези повелителни норми от правото на потребителя. Поради това е необходимо търговците да установят предварително дали правото на държавата-членка по обичайното местопребиваване на потребителя предоставя по-висока степен на защита и да гарантират, че техният договор е съобразен с тези изисквания. Съществуващото хармонизиране на потребителското право на равнище Съюз доведе до известно сближаване в някои области, но различията между законодателствата на държавите-членки остават съществени. При сделките по електронен път търговците плащат допълнителни свързани с договорното право разходи поради необходимостта уебсайтовете им да бъдат адаптирани спрямо правните изисквания на всяка държава-членка, към която са насочили дейността си. При трансгранични сделки между търговци за страните не се прилагат същите ограничения по отношение на приложимото право. Но воденето на преговори и прилагането на чуждо право също оказва голямо икономическо въздействие. Разходите, произтичащи от работа в условията на различни национални законодателства, са тежест, особено за МСП. В отношенията си с по-големи предприятия МСП обикновено трябва да се съгласят да прилагат правото на своя бизнес партньор и да поемат разходите за установяване на съдържанието на приложимото в договора чуждо право и за неговото спазване. При договори между МСП необходимостта да се договаря приложимото право е значителна пречка пред трансграничната търговия. И при двата вида договори (между стопански субекти и между стопански субекти и потребители) за МСП тези допълнителни разходи по сделката понякога могат дори да са несъизмерими със стойността на сделката. Тези допълнителни разходи по сделката нарастват пропорционално на броя на държавите-членки, към които търговецът изнася. Действително, колкото повече са страните, към които търговците осъществяват износ, толкова по-голямо е значението, което те придават на различията в договорното право като пречка пред търговията. Особено ощетени са МСП — колкото по-малък е оборотът на едно предприятие, толкова по-голям е делът на разходите по сделката. В сравнение с вътрешната търговия в трансграничната търговия търговците са изправени също и пред значителна правна сложност, тъй като често трябва да работят с множество национални системи на договорно право с различни особености. Работата с чуждо право усложнява трансграничните сделки. Търговците поставят трудностите при разбирането на значението на разпоредбите на чуждото договорно право на първо място сред пречките в сделки между стопански субекти и потребители и на трето — в сделки между стопански субекти[3]. Правната сложност се увеличава при търгуването с държава, чиято правна система е коренно различна, а практиката показва, че двустранната търговия между държави, чиито правни системи имат общ произход, е с много по-голям обем от търговията между две държави, които нямат този общ произход[4]. Така различията в договорното право и допълнителните разходи по сделките с усложненията, които те създават при трансгранични сделки, възпират значителен брой търговци, и по-специално МСП, от разширяване на дейността си на пазарите на други държави-членки. Тези различия имат за последица също така и ограничаването на конкуренцията на вътрешния пазар. Стойността на пропуснатите търговски възможности между държавите-членки само поради различия в договорното право възлиза всяка година на десетки милиарди евро. Пропуснатите възможности в трансграничната търговия имат отрицателни последици и за европейските потребители. Слабата трансгранична търговия води до намален обем на вноса и по-слаба конкуренция между търговците. Това може да доведе до по-ограничен избор на продукти на по-високи цени на потребителския пазар. Въпреки че пазаруването през граница може да носи значителна икономическа изгода от по-големия брой и по-добри предложения, повечето европейски потребители пазаруват само в собствената си страна. Една от важните причини за това положение е, че поради различията в националните законодателства потребителите често изпитват несигурност за своите права в условията на трансгранична търговия. Например едно от главните им безпокойства е с какви средства за правна защита разполагат, когато продукт, закупен от друга държава-членка, не съответства на договора. Поради това много потребители се разколебават да пазаруват извън пазарите на страната си. Те не се възползват от възможностите на вътрешния пазар, като например от това, че в друга държава-членка често може да се намерят по-добри пазарни предложения от гледна точка на качество и цена. Електронната търговия улеснява търсенето на пазарни предложения, както и сравняването на цените и на други условия, независимо от мястото на установяване на търговеца. Но когато потребителите се опитат да направят поръчка на търговец от друга държава-членка, те често се натъкват на търговската практика да се отказва продажбата, което обикновено се дължи на различия в договорното право. Главната цел на предложението е да се подобри изграждането и функционирането на вътрешния пазар, като се улесни разширяването на трансграничната търговия за стопанските субекти и пазаруването през граница за потребителите. Тази цел може да бъде постигната чрез предоставянето на самостоятелен и единен набор от норми на договорното право, в които се съдържат разпоредби за защита на потребителите — общото европейско право за продажбите, което следва да се счита за втори режим на договорно право в рамките на националното право на всяка държава-членка. Ако другата страна по договор се съгласи за това, търговците следва да могат да прилагат общото европейско право за продажбите във всички свои трансгранични сделки в рамките на Европейския съюз вместо да им се налага да се приспособяват към различни национални системи на договорно право. Този втори режим следва да обхваща целия цикъл на съществуване на договора, като по този начин да уреди повечето от въпросите, които се засягат при сключването на трансгранични договори. В резултат на това необходимостта търговците да разберат какви са разпоредбите на националните законодателства на други държави-членки ще бъде ограничена до само няколко, много по-маловажни въпроса, които не са уредени от общото европейско право за продажбите. При сделки между стопански субекти и потребители повече няма да има нужда да се определя кои са повелителните разпоредби за защита на потребителите в правото на потребителя, тъй като в общото европейско право за продажбите ще се съдържат напълно хармонизирани норми за защита на потребителите, които осигуряват висока степен на защита на територията на целия Европейски съюз. При трансгранични сделки между търговци преговорите относно приложимото право ще могат да протичат по-лесно, тъй като страните по договора ще разполагат с възможността да се договорят да прилагат към договорните си отношения общото европейско право за продажбите, което е еднакво достъпно и за двете страни. Като пряко следствие от това търговците ще могат да спестят допълнителните свързани с договорното право разходи по сделките и ще могат да работят в по-опростена правна среда за трансгранична търговия въз основа на общ набор от норми за целия Европейски съюз. Така търговците ще могат да се възползват в по-голяма степен от вътрешния пазар като разширят търговията си през граница, а вследствие от това ще се увеличи и конкуренцията на вътрешния пазар. Потребителите ще имат полза от подобрения достъп до пазарни предложения от целия Европейски съюз на по-ниски цени и по-рядко ще получават откази за продажба. Те ще имат също по-голяма сигурност за правата си, когато пазаруват през граница въз основа на общ набор от повелителни норми, които предлагат висока степен на потребителска защита. Общ контекст Със съобщението си от 2001 г.[5] Комисията започна процес на широко обществено допитване относно разпокъсаната правна рамка в областта на договорното право и възпрепятстващите последици от това върху трансграничната търговия. През юли 2010 г. Комисията започна обществено допитване с публикуването на „Зелена книга относно възможните политики за постигане на напредък в създаването на европейско договорно право за потребители и предприятия“[6] (Зелената книга), в която се определят различни възможни политики за укрепване на вътрешния пазар чрез постигане на напредък в областта на европейското договорно право. В отговор на Зелената книга Европейският парламент публикува на 8 юни 2011 г. решение, в което изразява силна подкрепа за инструмент, който ще подобри изграждането и функционирането на вътрешния пазар и ще създаде ползи за търговците, потребителите и съдебните системи на държавите-членки. В съобщението на Комисията „Европа 2020“[7] се признава необходимостта търговците и потребителите да могат по-лесно и с по-малко разходи да сключват договори с партньори от други държави-членки, и по-специално чрез постигане на напредък в създаването на незадължително европейско договорно право. В Програмата в областта на цифровите технологии за Европа[8] се предвижда в европейското договорно право да има един незадължителен инструмент, чрез който да се преодолее разпокъсването в договорното право и да се повиши доверието на потребителите в електронната търговия. · Съществуващи разпоредби в областта на предложението Между системите на договорно право на държавите-членки съществуват значителни различия. Първоначално Съюзът започна да законодателства в сферата на договорното право посредством директивите за минимално хармонизиране, приети в областта на законодателството за защита на потребителите. Подходът при минималното хармонизиране е държавите-членки да имат възможност да запазят съществуващите или да въведат по-строги повелителни норми от предвидените в достиженията на правото на ЕС. На практика този подход доведе до различни решения в държавите-членки, дори в области, за които съществува хармонизиране на равнище Съюз. За разлика от това с наскоро приетата директива за правата на потребителите се въвежда пълно хармонизиране в областите на предоставяне на преддоговорна информация на потребителите, право на потребителите на отказ от договори, сключени от разстояние и от договори, сключени извън търговския обект, както и някои аспекти на доставката на стоки и преминаване на риска. Във връзка с отношенията между търговци Съюзът уреди средствата за борба със забава в плащането, като определи правила за минимални ставки на лихвените проценти. На международно равнище се прилага по подразбиране Виенската конвенция за международната продажба на стоки (Виенската конвенция), когато страните не са избрали да прилагат друго право. Виенската конвенция урежда някои аспекти на договорите за продажба на стоки, но важни въпроси остават извън нейното приложно поле, като например пороци в съгласието, неравноправни условия на договора и давност. Допълнителни ограничения за нейната приложимост възникват от факта, че не всички държави-членки са подписали Виенската конвенция[9] и не съществува механизъм, който да гарантира единното ѝ тълкуване. Някои елементи от законодателството на Съюза са релевантни както към отношенията между стопански субекти, така и към тези между стопански субекти и потребители. Директивата за електронната търговия[10] съдържа правила за действителността на договори, сключени чрез електронни средства, и някои преддоговорни изисквания. В областта на международното частно право Съюзът е приел инструменти относно избора на право, по-специално Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (Рим I)[11], а по отношение на задължението за предоставяне на преддоговорна информация — Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 г. относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Рим II)[12]. В първия от тези инструменти се уреждат правилата за определяне на приложимото право в областта на договорните задължения, а във втория — в областта на извъндоговорните задължения, включително тези, които произтичат от преддоговорни изявления. Регламентите Рим I и Рим II ще продължат да се прилагат и няма да бъдат засегнати от предложението. При трансгранични договори ще продължи да е необходимо определянето на приложимото право. Това ще става чрез нормалното прилагане на регламент Рим I. То може да бъде определено от самите страни (член 3 от регламент Рим I), а ако те не го сторят, това ще става въз основа на правилата по подразбиране на член 4 от регламент Рим I. Що се отнася до потребителските договори, съгласно разпоредбите на член 6, параграф 1 от регламент Рим I, ако страните не са избрали приложимо право, то приложимо е правото по обичайното местопребиваване на потребителя. Общото европейско право за продажбите ще бъде втори режим на договорно право в рамките на националното право на всяка държава-членка. Когато страните са се договорили да прилагат общото европейско право за продажбите, неговите разпоредби ще бъдат единствените национални норми, приложими към въпросите, попадащи в неговото приложно поле. Когато даден въпрос попада в приложното поле на общото европейско право за продажбите, никои други национални норми не могат да се прилагат. Споразумението за прилагането на общото европейско право за продажбите означава избор между два различни набора от правни норми за продажбите в рамките на едно и също национално право. Следователно то не е равнозначно на гореспоменатия избор на приложимо право по смисъла на нормите на международното частно право, затова той не трябва да се бърка с него. Тъй като общото европейско право за продажбите няма да урежда всички аспекти на договора (напр. незаконност на договора, представителство), съществуващите норми на гражданското право на държавите-членки, приложимо към договора, ще продължават да уреждат такива остатъчни въпроси. При нормалното прилагане на регламент Рим I обаче съществуват ограничения на избора на право за сделките между стопански субекти и потребители. Ако в сделки между стопански субекти и потребители страните изберат правото на друга държава-членка, различно от това на потребителя, съгласно разпоредбите на член 6, параграф 1 от регламент Рим I такъв избор не може да лиши потребителя от защитата, която му осигуряват повелителните разпоредби на правото по неговото обичайно местопребиваване (член 6, параграф 2 от регламент Рим I). Последната разпоредба обаче няма да има практическо значение, ако в приложимото национално право страните са избрали общото европейско право за продажбите, защото неговите разпоредби са еднакви в държавата на избраното право и в държавата на потребителя. Следователно повелителните разпоредби за защита на потребителите в държавата на потребителя не са на по-високо равнище и потребителят не е лишен от защитата на правото по обичайното си местопребиваване. · Съгласуваност с другите политики и цели на Съюза Настоящото предложение е съгласувано с целта за постигане на висока степен на защита на потребителите, тъй като съдържа повелителни норми за защита на потребителите, от които страните не могат да се отклонят в тежест на потребителя. Освен това степента на защита, която дават тези повелителни разпоредби, е равна или по-висока от тази в съществуващите достижения на правото на ЕС. Предложението е съгласувано също и с политиката на Съюза в подкрепа на МСП да се възползват в по-голяма степен от възможностите, предлагани от вътрешния пазар. Общото европейско право за продажбите може да бъде избрано в договори между търговци, по които поне един от тях е МСП, опирайки се на Препоръка на Комисията 2003/361[13] относно определението на микро-, малки и средни предприятия, като същевременно се държи сметка за бъдещото развитие на сектора. Накрая, предложението е съгласувано с международната търговска политика на Съюза в това, че няма дискриминационен характер спрямо страни от трети държави, които също могат да изберат да прилагат общото европейско право за продажбите, при условие че една от страните по договора е установена в държава-членка. Настоящото предложение не засяга бъдещи инициативи на Комисията, свързани с търсене на отговорност при нарушаване на Договора за функционирането на Европейския съюз, например свързани с правилата в областта на конкуренцията. 2. РЕЗУЛТАТИ ОТ КОНСУЛТАЦИИТЕ СЪС ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ И ОЦЕНКИ НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО · Консултация със заинтересованите страни С публикуването на Зелената книга Комисията започна широко обществено допитване, което приключи на 31 януари 2011 г. В отговор на допитването относно Зелената книга Комисията получи 320 отзива от всички категории заинтересовани страни от целия Съюз. Много от отговорилите се изразиха в подкрепа на Вариант 1 (публикуване на резултатите от работата на експертната група) и Вариант 2 („набор от инструменти“ за законодателите на Съюза). Вариант 4 (незадължителен инструмент на европейско договорно право) получи подкрепа, както самостоятелно, така и в съчетание с набора от инструменти, от няколко държави-членки, както и от други заинтересовани страни. Подкрепата бе дадена при условие, че бъдат изпълнени някои условия, като например да се осигури висока степен на защита на потребителите, както и ясни и достъпни разпоредби. Едно от главните безпокойства, изразени в отзивите за Зелената книга, дадени от заинтересованите страни, бе липсата на яснота по отношение на същностното съдържание на един възможен инструмент на европейското договорно право. В отговор на тази загриженост Комисията предостави на заинтересованите страни възможност да направят коментари на проучването за осъществимост, разработено от експертната група по европейско договорно право. В отзивите за Зелената книга бяха изразени и предпочитания за материалното приложно поле на инструмента. В резултат на това предложението е съсредоточено върху договорите за продажба на стоки. С решение от 26 април 2010 г.[14] Комисията създаде експертната група по европейско договорно право. Задачата на тази група бе да извърши проучване за осъществимост на възможността за един бъдещ инструмент по европейско договорно право, който да обхваща главните аспекти, възникнали в практиката при трансгранични сделки. През септември 2010 г. бе създадена група от ключови заинтересовани страни (сдружения на предприятия и потребители, представители на банковия и застрахователния сектор и на юридическите професии — адвокати и нотариуси) с цел да дава на експертната група становища от перспективата на практиката относно достъпността на разработените в проучването за осъществимост норми. Проучването за осъществимост бе публикувано на 3 май 2011 г., а до 1 юли 2011 г. се проведоха неофициални консултации. · Оценка на въздействието В оценката на въздействието се анализират седемте варианта на политика, определени в Зелената книга, като докладът за оценката на въздействието съдържа пълно описание и анализ на тези варианти. Тези варианти бяха сценарий със запазване на статуквото (без промени в политиката), „набор от инструменти“ за законодателите, препоръка за общо европейско право за продажбите, регламент за създаване на незадължително общо европейско право за продажбите, директива (за пълно или минимално хармонизиране) в областта на задължително общо европейско право за продажбите, регламент за създаване на европейско договорно право и регламент за създаване на европейски граждански кодекс. След сравнителен анализ на въздействието на тези варианти в доклада за оценката на въздействието се прави заключението, че с вариантите за незадължителен единен режим на договорно право, директива за пълно хармонизиране и регламент за създаване на задължителен единен режим на договорно право биха се осъществили целите на политиката. Въпреки че последните два инструмента биха намалили значително разходите на търговците по сделките и биха предложили една по-опростена правна среда за желаещите да осъществяват трансгранична търговия, тези варианти биха създали също така и значителна тежест за търговците, тъй като тези от тях, които осъществяват само вътрешна търговия, също ще трябва да се адаптират към новата правна рамка. Разходите, свързани със запознаването с това ново право със задължителен характер, ще бъдат особено големи в сравнение с тези за незадължителен единен режим на договорно право, защото ще се отразят върху всички търговци. От друга страна незадължителният единен режим на договорно право ще доведе до еднократни разходи само за онези търговци, които желаят да го използват за своята трансгранична търговия. Поради това бе счетено, че създаването на незадължителен единен режим на договорно право е най-балансираната мярка, тъй като ще се намалят разходите по сделките на търговците, които изнасят за множество държави-членки, и на потребителите ще се предостави по-голям избор от продукти на по-ниски цени. Същевременно ще се повиши степента на защита на потребителите, които пазаруват през граница, като по този начин се създаде доверие, тъй като те ще имат еднакви права навсякъде в Съюза. 3. ПРАВНИ ЕЛЕМЕНТИ НА ПРЕДЛОЖЕНИЕТО · Обобщение на предлаганите мерки В предложението се предвижда създаването на общо европейско право за продажбите. Чрез него се хармонизират националните системи на договорно право на държавите-членки, като не се налагат изменения във вече съществуващото национално договорно право, а се създава в рамките на националното право на всяка държава-членка втори режим на договорно право спрямо договорите, включени в неговото приложно поле, което е еднакво за целия Европейски съюз, като този режим ще съществува наред с вече съществуващите норми на националното договорно право. Общото европейско право за продажбите ще се прилага на доброволна основа за трансгранични договори при наличието на изрично споразумение на страните. · Правно основание Настоящото предложение се основава на член 114 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). В предложението се предвижда самостоятелен и единен набор от напълно хармонизирани норми на договорното право, включващ норми за защита на потребителите, под формата на общо европейско право за продажбите, което следва да се счита за втори режим на договорно право в рамките на националното право на всяка държава-членка, приложим към трансгранични сделки при наличието на действително споразумение между страните. Това споразумение не е равнозначно на избор на приложимо право по смисъла на нормите на международното частно право и не трябва да се бърка с него. Вместо това този избор се прави в рамките на националното право, което е приложимо съгласно нормите на международното частно право. Това решение има за цел изграждането и функционирането на вътрешния пазар. То ще премахне пречките пред упражняването на основни свободи, които са резултат от различията в националните законодателства, и по-специално допълнителните разходи по сделките и правните усложнения, които възникват за търговците при сключване на трансгранични сделки, както и липсата на увереност у потребителите относно правата им при пазаруване в друга страна от ЕС, като всички те имат преки последици за изграждането и функционирането на вътрешния пазар и ограничават конкуренцията. В съответствие с член 114, параграф 3 от ДФЕС общото европейско право за продажбите ще гарантира висока степен на защита на потребителите чрез създаването на собствен набор от повелителни норми, които запазват или увеличават степента на защита, с която се ползват потребителите по силата на съществуващото потребителско право на ЕС. · Принцип на субсидиарност Предложението е съобразено с принципа на субсидиарност, определен в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Целта на предложението, а именно да допринесе за правилното функциониране на вътрешния пазар като предостави единен набор от норми на договорното право на доброволна основа, има ясно трансгранично измерение и не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки в рамките на националните им системи. Докато различията в националните системи на договорно право продължават да създават значителни допълнителни разходи по сделките в трансграничната търговия, целта за изграждането на вътрешния пазар чрез улесняване на разширяването на трансграничната търговия за търговците и на пазаруването през граница за потребителите не може да бъде постигната в пълна степен. С приемането на несъгласувани мерки на национално равнище държавите-членки няма да могат да премахнат допълнителните разходи по сделките и правните усложнения, които произтичат за търговците от различията в националните системи на договорно право при трансграничната търговия в ЕС. Потребителите ще продължат да имат по-малък избор и ограничен достъп до продукти от други държави-членки. Също така на тях ще им липсва увереност, която създава у тях познаването на правата им. Следователно целта на предложението може по-успешно да бъде постигната чрез действия на равнище Европейски съюз, в съответствие с принципа на субсидиарност. Съюзът е в най-подходяща позиция да се справи с проблемите на правната разпокъсаност посредством мерки в областта на договорното право, които сближават нормите, приложими при трансгранични сделки. Освен това, с развитието на тенденциите на пазара и необходимостта от незабавни самостоятелни действия на държавите-членки, например за регулиране на възникващия пазар на цифрово съдържание, законодателните различия, които водят до по-високи разходи по сделките и празноти в защитата на потребителите, вероятно ще се увеличават. · Принцип на пропорционалност Предложението е съобразено с принципа на пропорционалност, определен в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Приложното поле на предложението се ограничава до аспектите, които създават реални проблеми при трансграничните сделки, без да се простира върху аспекти, които най-добре се решават от националното право. По отношение на материалното му приложно поле предложението съдържа разпоредби, които уреждат правата и задълженията на страните по време на целия цикъл на съществуване на договора, но не включва например правилата за представителството, за които е по-малко вероятно да станат предмет на спор. От гледна точка на териториалното му приложно поле предложението включва трансгранични дейности, при които възникват проблеми, като допълнителни разходи по сделката и правни усложнения. Накрая, приложно поле на предложението по отношение на лицата е ограничено до сделки, при които са налице проблемите на вътрешния пазар, т.е. отношения между стопански субекти, по които най-малко една от страните е МСП, както и отношения между стопански субекти и потребители. Не се включват договори, сключени между частни лица и договори между търговци, по които никоя от страните не е МСП, тъй като не съществува наложила се от практиката необходимост от действия за тези видове трансгранични договори. Регламентът предоставя на държавите-членки две възможности — да решат да предоставят общото европейско право за продажбите за прилагане от страните в условията на изцяло вътрешна търговия и към договори, сключени между търговци, никой от които не е МСП. При сравняването му с другите възможни анализирани варианти предложението е пропорционална мярка, поради незадължителния и доброволен характер на общото европейско право за продажбите. Това означава, че неговото прилагане зависи от споразумение на страните по договора, когато те съвместно счетат това за полезно при дадена трансгранична сделка. Обстоятелството, че общото европейско право за продажбите представлява набор от норми с незадължителен характер, които се прилагат само при трансгранични ситуации, означава също така, че то може да допринесе за премахването на пречки пред трансграничната търговия, без да засяга дълбоко вкоренените национални правни системи и традиции. Общото европейско право за продажбите ще представлява незадължителен режим в допълнение на вече съществуващите норми на договорното право, без да ги заменя. Затова законодателната мярка ще се разпростре само доколкото е необходимо за създаването на допълнителни възможности за търговците и потребителите на единния пазар. · Избор на инструменти Инструментът, избран за тази инициатива, е регламент за незадължително общо европейско право за продажбите. С един необвързващ инструмент, като например набор от инструменти за законодателите на ЕС или препоръка, отправена до държавите-членки, няма да се изпълни целта за подобряване изграждането и функционирането на вътрешния пазар. С директива или регламент, които да заменят националните законодателства със задължително европейско договорно право, ще се отиде твърде далеч, тъй като ще се наложи търговците на вътрешните пазари, нежелаещи да продават извън границите на страната си, да понесат разходи, които не са оправдани от икономии, които могат да се реализират само при извършването на трансгранични сделки. Освен това с една директива за определяне на минимални стандарти за задължително европейско договорно право няма да се даде подходящо решение, тъй като няма да се постигне степента на правна сигурност и необходимата единност, за да бъдат намалени разходите по сделките. 4. ОТРАЖЕНИЕ ВЪРХУ БЮДЖЕТА След като предложението бъде прието, Комисията ще създаде база данни за обмен на информация относно окончателни съдебни решения, отнасящи се до общото европейско право за продажбите или до всяка друга разпоредба на регламента, както и на съответни съдебни решения на Съда на Европейския съюз. Разходите, свързани с тази база данни, вероятно ще се увеличават с нарастването на броя на окончателните съдебни решения. В същото време Комисията ще организира обучения за юристи, които работят с общото европейско право за продажбите[15]. С времето тези разходи вероятно ще намалеят, след като се усвоят знанията за функционирането на общото европейско право за продажбите. 5. ДОПЪЛНИТЕЛНА ИНФОРМАЦИЯ · Опростяване Предложението за незадължителен втори режим на договорно право има това предимство, че без да заменя националните системи на договорно право на държавите-членки, позволява на страните да прилагат един набор от норми на договорното право навсякъде в ЕС. Този самостоятелен и единен набор от норми има потенциала да предложи на страните решение на най-често срещаните проблеми, които могат да възникнат в трансграничната търговия във връзка с договорното право. Поради това за търговците тази възможност ще премахне необходимостта от проучване на различните национални закони. За да се помогне на потребителите да разберат правата си в рамките на общото европейско право за продажбите, ще им бъде представена стандартна информационна бележка, която ще ги информира за правата им. Накрая, предложението има потенциал да осигури съгласуваност с бъдещото законодателство на ЕС в други области на политиката, в които ще намери приложение договорното право. · Клауза за преразглеждане В предложението се предвижда да се направи преглед на прилагането на общото европейско право за продажбите или на всяка друга разпоредба на регламента пет години след началната дата на неговото прилагане, като се вземат предвид, наред с другото, необходимостта да се разшири допълнително приложното му поле във връзка с договорите между стопански субекти, развитието на пазара и технологиите по отношение на цифровото съдържание и бъдещото развитие на достиженията на правото на Съюза. За тази цел Комисията ще представи на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет доклад, придружен, ако е необходимо, от предложения за изменение на регламента. · Европейско икономическо пространство Предлаганият регламент е от значение за ЕИП и поради това следва да обхваща Европейското икономическо пространство. · Обяснение на предложението Предложението се състои от три основни части: регламент, приложение I към регламента, съдържащо нормите на договорното право (общото европейско право за продажбите), и приложение II, съдържащо стандартна информационна бележка. А. Регламентът В член 1 са установени целта и предмета на регламента. В член 2 се съдържа списък с определения на понятията, използвани в регламента. Въпреки че някои определения вече съществуват в съответното законодателство на Съюза, други са понятия, които се дефинират за първи път. В член 3 е направено описание на незадължителния характер на нормите на договорното право за трансгранични договори за продажба на стоки, предоставяне на цифрово съдържание и на свързани услуги. В член 4 се определя териториалното приложно поле на регламента, което е ограничено до трансгранични договори. В член 5 се определя материалното приложно поле на договорите за продажба на стоки, за предоставяне на цифрово съдържание и на свързани услуги, като например монтаж и ремонт. В член 6 от приложното поле са изключени договорите със смесена цел и продажбата на вноски. В член 7 се установява приложно поле по отношение на лицата, което се разширява до договори между стопански субекти и потребители и до някои договори между стопански субекти, по които поне едната страна е МСП. В член 8 се пояснява, че изборът на общото европейско право за продажбите изисква споразумение на страните по договора. При договори между стопански субекти и потребители изборът на общото европейско право за продажбите е действителен само когато съгласието на потребителя е дадено с изрично изявление, отделно от изявлението, с което той дава съгласието си за сключването на договора. В член 9 се установяват няколко изисквания за предоставяне на информация относно общото европейско право за продажбите в договори между търговец и потребител. По-специално потребителите следва да получат информационната бележка от приложение II. В член 10 от държавите-членки се изисква да гарантират, че съществуват санкции за нарушаване от търговците на задължението за спазване на специалните изисквания, установени в членове 8 и 9. В член 11 се прави пояснението, че вследствие на действителен избор на общото европейско право за продажбите, то е единственото приложимо право към въпросите, уредени от неговите норми, и че следователно към такива въпроси, попадащи в неговото приложно поле, други национални норми не се прилагат. Изборът на общото европейско право за продажбите поражда обратно действие по отношение на спазването на задълженията за предоставяне на преддоговорна информация и на средствата за правна защита при неспазване на тези задължения. В член 12 се изяснява, че регламентът не засяга прилагането на информационните изисквания на Директива 2006/123/ЕО относно услугите на вътрешния пазар[16]. В член 13 на държавите-членки се предоставя възможността да приемат законодателство, с което да предоставят общото европейско право за продажбите за прилагане от страните в условията на изцяло вътрешна търговия и към договори между търговци, никой от които не е МСП. В член 14 се установява изискването държавите-членки да уведомяват за окончателните съдебни решения на своите съдилища, в които се тълкуват разпоредбите на общото европейско право за продажбите или всяка друга разпоредба на регламента. Комисията ще създаде база данни за тези съдебни решения. В член 15 се съдържа клауза за преглед. В член 16 се предвижда регламентът да влезе в сила на двадесетия ден след публикуването си в Официален вестник на Европейския съюз. Б. Приложение I В приложение I се съдържа текстът на общото европейско право за продажбите. В част I „Уводни разпоредби“ се установяват основните принципи на договорното право, които всички страни трябва да спазват, като например принципите на добросъвестност и почтеност в оборота. Принципът за свобода на договарянето гарантира на страните също, че те могат да се отклонят от прилагането на нормите на общото европейско право за продажбите, освен в случаите, когато нормите са изрично определени като повелителни, като например нормите за защита на потребителите. В част II „Сключване на обвързващ договор“ са включени разпоредби за правото на страните да получат важна преддоговорна информация и правила за начина на договаряне между две страни. В тази част са включени също и специфични разпоредби, които дават на потребителите право на отказ от договори, сключени от разстояние или извън търговския обект. Накрая, в нея се съдържат разпоредби относно унищожаемостта на договорите поради грешката, измамата, заплашването или непочтеното възползване. В част III „Оценка на съдържанието на договора“ се съдържат общи разпоредби относно начина, по който следва да се тълкуват условията на договора в случай на неяснота. В нея се съдържат и правила относно съдържанието и последиците на договорите, както и това кои условия на договора могат да се окажат неравноправни и поради това недействителни. В част IV „Задължения и средства за правна защита на страните по договор за продажба“ са изложени подробно специфични правила за договори за продажба и договори за предоставяне на цифрово съдържание, които включват задълженията на продавача и купувача. В тази част са включени също и правила за средствата за правна защита в случай на неизпълнение от страна на продавача и купувача. В част V „Задължения и средства за правна защита на страните по договор за свързани услуги“ се разглеждат случаите, когато продавачът предоставя, в тясна връзка с договор за продажба на стоки или за предоставяне на цифрово съдържание, някои услуги, като например монтаж, ремонт или поддръжка. В тази част се дава обяснение на специфичните правила, които се прилагат в тези случаи, и по-специално какви са правата и задълженията на страните по тези договори. В част VI „Обезщетение и лихви“ са включени допълнителни общи правила за обезщетение за вреди и за дължими лихви вследствие на забавено плащане. В част VII „Връщане“ са изложени правилата, приложими спрямо това, което трябва да се върне, когато договорът е бил унищожен или прекратен. В част VIII „Давност“ се уреждат последиците от изтичането на определен срок за упражняването на правата по договора. В допълнение 1 се съдържа образецът на указанията за отказ, който търговецът трябва да предостави на потребителя преди сключването на договор от разстояние или договор извън търговския обект, а в допълнение 2 се съдържа образецът на формуляра за отказ. В. Приложение II В приложение II се съдържа стандартната информационна бележка относно общото европейско право за продажбите, която търговецът трябва да предостави на потребителя преди сключването на споразумение за прилагане на общото европейско право за продажбите. 2011/0284 (COD) Предложение за РЕГЛАМЕНТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА за общо европейско право за продажбите ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него, като взеха предвид предложението на Европейската комисия, след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти, като взеха предвид становището на Европейския икономическия и социален комитет[17], като взеха предвид становището на Комитета на регионите[18], в съответствие с обикновената законодателна процедура, като има предвид, че: (1) Все още съществуват значителни пречки пред трансграничната икономическа дейност, които не позволяват на вътрешния пазар да разгърне целия си потенциал за растеж и създаване на работни места. Понастоящем само един от десет търговци в Съюза извършва износ на стоки в рамките на Съюза, а повечето от тези, които го правят, изнасят само за малко на брой държави-членки. От целия набор от пречки пред трансграничната търговия, включително данъчните разпоредби, административните изисквания, трудностите в доставките, езика и културата, търговците смятат трудностите при разбирането на значението на разпоредбите на чуждото договорно право за една от най-големите пречки в сделките между стопански субекти и между стопански субекти и потребители. Това води също така до ощетяване на потребителите поради ограничения достъп до стоките. Различията в националното договорно право следователно възпрепятстват упражняването на основни свободи, като свободата на предоставяне на стоки и услуги, и представляват пречка пред функционирането и непрекъснатото изграждане на вътрешния пазар. Те също имат като последица ограничаването на конкуренцията, особено на пазарите на по-малките държави-членки. (2) Договорите са крайно необходим правен инструмент за всяка икономическа сделка. Необходимостта обаче търговците да определят или да договорят приложимото право, да схванат значението на разпоредбите на дадено чуждо приложимо право, което често е свързано с превод, да ползват правни консултации за запознаване с изискванията на това право и да адаптират своите договори спрямо различните национални закони, които се прилагат при трансгранични сделки, в по-голяма степен усложнява и оскъпява трансграничната търговия в сравнение с вътрешната търговия. Така свързаните с договорното право пречки се явяват значителна спънка за голям брой ориентирани към износа търговци, които се колебаят да започнат трансгранична търговска дейност или да разширят дейността си в повече държави-членки. Тяхното възпиращо действие е особено силно за малките и средните предприятия (МСП), за които разходите за навлизане на няколко чужди пазара често са твърде високи спрямо оборота им. Като резултат от това търговците пропускат възможността да реализират икономии, които биха направили, ако беше възможно да предлагат на пазара стоки и услуги въз основа на единно договорно право за всички свои трансгранични сделки, а в условията на онлайн търговия — на един-единствен уебсайт. (3) Свързаните с договорното право разходи по сделките, за които бе доказано, че са значителни, и правните пречки, които произтичат от различията между националните повелителни норми за защита на потребителите, имат пряко въздействие върху функционирането на вътрешния пазар по отношение на сделките между стопански субекти и потребители. По силата на член 6 от Регламент (ЕО) № 593/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. относно приложимото право към договорни задължения (Регламент (ЕО) № 593/2008)[19], когато търговец насочва дейността си към потребители в друга държава-членка, се прилагат разпоредбите за защита на потребителите на държавата-членка по обичайното местопребиваване на потребителя, които предоставят по-висока степен на защита, и страните не могат да се отклонят от тях чрез споразумение съгласно това право, дори когато страните са избрали различно приложимо право. Поради това е необходимо търговците да установят предварително дали потребителското право предоставя по-висока степен на защита и да гарантират, че договорът им е съобразен с изискванията на това право. Освен това, в електронната търговия адаптирането на уебсайтове, които трябва да бъдат съобразени с повелителните изисквания на приложимото чуждо потребителско договорно право, води до допълнителни разходи. Съществуващото хармонизиране в областта на потребителското право на равнище на Съюза доведе до известно сближаване на законодателствата в някои области. Все пак остават съществени различия между законодателствата на държавите-членки. Съществуващото хармонизиране дава на държавите-членки широк диапазон от възможности за това как да спазят изискванията на законодателството на Съюза и каква степен на защитата на потребителите да определят. (4) Свързаните с договорното право пречки, които не позволяват на търговците да се възползват в пълна степен от потенциала на вътрешния пазар, ощетяват и потребителите. Слабата трансгранична търговия води до намален обем на вноса и по-слаба конкуренция. Потребителите могат да бъдат ощетени от ограничения избор на стоки на по-високи цени, както поради това, че по-малко чужди търговци предлагат продуктите и услугите си направо на тях, така и косвено в резултат от ограничената трансгранична търговия между стопанските субекти на ниво продажби на едро. Въпреки че пазаруването през граница може да носи значителна икономическа изгода с оглед на по-големия брой и по-добри предложения, много потребители не се решават да пазаруват в друга държава поради неувереността в правата си. Някои от основните притеснения на потребителите са свързани с договорното право, например доколко те биха получили адекватна защита, в случай че закупят дефектен продукт. Вследствие на това значителен брой потребители предпочитат да пазаруват в страната си, дори това да означава, че разполагат с по-ограничен избор или че плащат по-високи цени. (5) Освен това потребителите, които желаят да спечелят от разликите в цените между различните държави-членки като пазаруват от търговци от друга държава-членка, често са затруднени поради отказа на търговците да продават. Въпреки че електронната търговия до голяма степен улеснява търсенето на пазарни предложения, както и сравняването на цените и на други условия, независимо от мястото на установяване на търговеца, търговците много често отказват да изпълняват поръчки на потребители от чужбина, защото се въздържат от трансгранични сделки. (6) Различията в националните системи на договорно право представляват пречка, която не позволява на потребители и търговци да се ползват от предимствата на вътрешния пазар. Тези пречки, свързани с договорното право, биха били значително смекчени, ако договорите биха могли да се основават на единен набор от норми на договорното право, независимо от мястото на установяване на страните по договора. Такъв единен набор от норми на договорното право следва да урежда целия цикъл на съществуване на даден договор, като по този начин обхваща областите, които са най-важни при сключването на договорите. Той трябва да включва също така напълно хармонизирани разпоредби за защита на потребителите. (7) Тези различия между националните системи на договорно право и тяхното въздействие върху трансграничната търговия водят и до ограничаване на конкуренцията. При ниско равнище на трансгранична търговия има по-малко конкуренция и следователно по-малко стимули за търговците да бъдат по-иновативни и да подобрят качеството на своите продукти или да намалят цените. По-специално в по-малките държави-членки с ограничена вътрешна конкуренция, решението на чуждестранните търговци да се въздържат от навлизане на тези пазари поради разходите и усложненията може да ограничи конкуренцията на тези пазари, което ще доведе до значителни последици върху възможностите за избор и равнището на цените на предлаганите продукти. Освен това пречките пред трансграничната търговия могат да застрашат конкуренцията между МСП и по-големите предприятия. С оглед на значително въздействие на разходите по сделките спрямо оборота, за едно МСП е много по-вероятно да се въздържи от навлизане на чужд пазар, отколкото за едно по-голямо и конкурентно предприятие. (8) За преодоляването на тези свързани с договорното право пречки страните следва да разполагат с възможността да се договорят, че техните договори ще се уреждат от единен набор от норми на договорното право („общо право за продажбите“), които имат същото значение и се тълкуват еднакво във всички държави-членки. Общото европейско право за продажбите следва да представлява допълнително решение, с което се увеличават възможностите за избор на страните и което може да бъде свободно прилагано, когато те съвместно счетат това за полезно, с цел да бъде улеснена трансграничната търговия и да бъдат намалени разходите по сделките и пропуснатите ползи, както и други свързани с договорното право пречки пред трансграничната търговия. То следва да стане основа на договорните взаимоотношения само когато страните съвместно решат да го прилагат. (9) С настоящия регламент се създава общо европейско право за продажбите. Чрез него се хармонизират националните системи на договорно право на държавите-членки, като не се налагат изменения във вече съществуващото национално договорно право, а се създава в рамките на националното право на всяка държава-членка втори режим на договорно право спрямо договорите от неговото приложно поле. Този втори режим следва да е еднакъв за целия Съюз и да съществува наред с вече съществуващите норми на националното договорно право. Общото европейско право за продажбите следва да се прилага на доброволна основа за трансгранични договори при наличието на изрично споразумение на страните. (10) Съгласието за прилагане на общото европейско право за продажбите следва да бъде избор, направен в рамките на обхвата на съответното национално законодателство, което се прилага съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 или по отношение на задълженията за предоставяне на преддоговорна информация — съгласно Регламент (ЕО) № 864/2007 на Европейския парламент и на Съвета от 11 юли 2007 г. относно приложимото право към извъндоговорни задължения (Регламент (ЕО) № 864/2007)[20], или съгласно всяка друга релевантна стълкновителна норма. Следователно съгласието за прилагане на общото европейско право за продажбите не следва да е равнозначно на избор на приложимо право по смисъла на стълкновителните норми и не трябва да се бърка с него, нито да засяга стълкновителните норми. Настоящият регламент следователно няма да засегне никоя от съществуващите стълкновителни норми (11) Общото европейско право за продажбите следва да съдържа пълен набор от напълно хармонизирани повелителни норми за защита на потребителите. В съответствие с член 114, параграф 3 от Договора тези норми следва да гарантират висока степен на защита на потребителите с оглед увеличаване на доверието на потребителите в общото европейско право за продажбите и стимулирането им по този начин да сключват трансгранични договори на това основание. В тези норми следва да се запази или увеличи степента на защита, с която се ползват потребителите по силата на законодателство на Съюза в областта на защитата на потребителите. (12) Тъй като общото европейско право за продажбите съдържа пълен набор от напълно хармонизирани повелителни норми за защита на потребителите, няма да има различия между законодателствата на държавите-членки в тази област, когато страните са избрали да прилагат това право. Следователно член 6, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 593/2008, който се обуславя от съществуването на различна степен на защита на потребителите в държавите-членки, няма да има практическо значение за въпросите, уредени от общото европейско право за продажбите. (13) Общото европейско право за продажбите следва да се прилага към трансгранични договори, защото именно в този контекст несъответствията между националните законодателства водят до усложнения и допълнителни разходи и разколебават страните от участие в договорни отношения. При договори между стопански субекти трансграничният характер на даден договор следва да се определя въз основа на обичайното местопребиваване на страните. При договор между стопански субект и потребител трансграничното изискване следва да се счита изпълнено, когато или основният адрес, посочен от потребителя, адресът за доставка на стоките, или адресът на фактуриране, посочен от потребителя, се намира в държава-членка, но извън държавата, в която се намира обичайното местопребиваване на търговеца. (14) Прилагането на общото европейско право за продажбите не следва да бъде ограничено само до трансгранични ситуации, включващи държави-членки, а да може да се прилага и за улесняване на търговията между държави-членки и трети държави. Когато участват потребители от трети държави, съгласието да се прилага общото европейско право за продажбите, което за тях ще е равнозначно на избор на чуждо право, следва да се подчинява на приложимите стълкновителни норми. (15) Търговците, които сключват както изцяло вътрешнотърговски, така и трансгранични търговски сделки, може също така да счетат за полезно да прилагат един единствен и уеднаквен договор към всички свои сделки. Затова държавите-членки следва да имат свободата да решат дали да предоставят общото европейско право за продажбите на разположение и на страните по договори за прилагане във вътрешната търговия. (16) Общото европейско право за продажбите следва да може да се прилага по-специално при продажбата на движими стоки, включително при изработката или производството на такива стоки, тъй като това е единственият икономически най-важен вид договор, който може да дава конкретни възможности за растеж в трансграничната търговия, особено в електронната търговия. (17) За да отразява увеличаващото се значение на цифровата икономика, приложното поле на общото европейско право за продажбите следва да обхваща и договорите за предоставяне на цифрово съдържание. Преносът на цифрово съдържание с цел съхранение, обработка и достъп, както и за повторна употреба, като например изтеглянето на музика, бързо се увеличава и има голям потенциал за бъдещ растеж, но все още е свързано с твърде много правни различия и несигурност. Следователно общото европейско право за продажбите следва да обхваща и предоставянето на цифрово съдържание, независимо дали това цифрово съдържание се предоставя на материален носител или не. (18) Често цифровото съдържание се предоставя не срещу заплащане, а съчетано с отделни платени стоки или услуги, като включва и непарични съображения, като например предоставянето на достъп до лични данни или безплатно в контекста на пазарна стратегия, основана на очакването на един по-късен етап потребителят да закупи продукти с допълнително или по-сложно цифрово съдържание. Предвид тази специфична пазарна структура и факта, че недостатъци в предоставеното цифрово съдържание може да засегнат икономическите интереси на потребителите, независимо от условията, при които е било предоставено, прилагането на общото европейско право за продажбите не следва да зависи от това дали въпросното специфично цифрово съдържание е платено. (19) С оглед постигането на максимална добавената стойност на общото европейско право за продажбите в неговото материално приложно поле следва да бъдат включени също и определени предоставяни от продавача услуги, които са в пряка и тясна връзка със специфичните стоки или цифрово съдържание, които са били предоставени на основание общото европейско право за продажбите, и на практика често се предлагат в съчетание едновременно в същия или свързан с основния договор, като най-често това са ремонта, поддръжка и монтаж на стоките или цифровото съдържание. (20) Общото европейско право за продажбите не следва да обхваща свързани договори, по силата на които купувачът придобива стоки или получава услуга от трето лице. Това няма да е уместно, тъй като третото лице не е част от споразумението между страните по договора за прилагане на нормите на общото европейско право за продажбите. Свързан договор с трето лице следва да се урежда от съответното национално право, което се прилага съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 и Регламент (ЕО) № 864/2007 или съгласно всяка друга релевантна стълкновителна норма. (21) За да бъдат разрешени съществуващите проблеми на вътрешния пазар и конкуренцията по един целенасочен и съгласуван начин, приложното поле по отношение на лицата на общото европейско право за продажбите следва да бъде съсредоточено върху страните, които понастоящем са разколебани да осъществяват икономическа дейност в чужбина поради различията между националните системи на договорно право, което оказва значително отрицателно въздействие върху трансграничната търговия. То следва да обхваща всички сделки межди стопански субекти и потребители и договорите между търговци, по които поне един от тях е МСП, опирайки се на Препоръка на Комисията 2003/361 от 6 май 2003 г. относно определението на микро-, малки и средни предприятия[21]. Това обаче трябва да става, без да се засяга възможността държавите-членки да примат законодателство, с което да предоставят общото европейско право за продажбите за прилагане при договори между търговци, нито един от които не е МСП. При всички случаи при сделките между стопански субекти търговците разполагат с пълна свобода на договаряне и се насърчават при съставянето на своите договорни условия да се ръководят от общото европейско право за продажбите. (22) Съгласието между страните по договора е необходимо условие, за да се прилага общото европейско право за продажбите. Това съгласие следва да отговаря на строги изисквания при сделките между стопански субекти и потребители. Тъй като на практика в повечето случаи търговецът е този, който предлага да се прилага общото европейско право за продажбите, потребителите трябва да са напълно наясно с факта, че дават съгласието си да се прилагат норми, които са различни от тези в тяхното вече съществуващо национално право. Следователно съгласието на потребителя да се прилага общото европейско право за продажбите следва да бъде допустимо единствено под формата на изрично изявление, отделно от изявлението, с което той дава съгласието си за сключването на договора. Поради това не трябва да е възможно да се предлага прилагането на общото европейско право за продажбите като част от условията по договора, който се сключва, и по-специално като елемент от общите условия на договора на търговеца. Търговецът следва да предостави на потребителя потвърждаване на споразумението да се прилага общото европейско право за продажбите на траен носител. (23) Освен съзнателен избор, съгласието на потребителя да се прилага общото европейско право за продажбите трябва да бъде и основаващ се на факти избор. Поради това търговецът следва не само да насочи вниманието на потребителя върху факта, че възнамерява да прилага общото европейско право за продажбите, но също и да предостави информация за неговото естество и основните му характеристики. За да се улеснят търговците в изпълнението на тази задача и по този начин да се избегне ненужната административна тежест, и за да се осигури съгласуваност в степента и качеството на информацията, която се дава на потребителите, търговците следва да им предоставят стандартната информационна бележка, предоставена с настоящия регламент и на разположение в превод на всички официални езици на Съюза. Когато не е възможно на потребителите да се предостави информационната бележка, например в контекста на един телефонен разговор или когато търговецът не е предоставил информационната бележка, споразумението да се прилага общото европейско право за продажбите не следва да бъде обвързващо за потребителя, докато не получи информационната бележка заедно с потвърждаване на споразумението и докато впоследствие не изрази съгласие. (24) За да се избегне избирателното прилагане на определени елементи от общото европейско право за продажбите, което би нарушило равновесието между правата и задълженията на страните и би се отразило отрицателно върху степента на защита на потребителите, изборът следва да обхваща общото европейско право за продажбите в неговата цялост, а не само определени части от него. (25) Когато за въпросния договор иначе би се прилагала Конвенцията на Организацията на обединените нации относно договорите за международна продажба на стоки, изборът на общото европейско право за продажбите следва да означава по подразбиране споразумение между страните по договора тази конвенция да бъде изключена. (26) Правилата на общото европейско право за продажбите следва да обхващат въпроси от договорното право, които са от практическо значение през цикъла на съществуване на различните видове договори, които попадат в материалното приложно поле и това по отношение на лицата, особено онези, които се сключват онлайн. Следователно освен правата и задълженията на страните и средствата за правна защита при неизпълнение, общото европейско право за продажбите следва да урежда задълженията за предоставяне на преддоговорна информация, сключването на договора, включително формалните изисквания, правото на отказ и последиците му, унищожаемостта на договора в резултат на грешка, измама, заплашване или непочтено възползване и последиците от тази унищожаемост, тълкуването, съдържанието и последиците на договора, оценката и последиците на неравноправните условия на договора, връщането след унищожението и прекратяването, и погасяването на правата по давност. То следва да урежда санкциите, които се налагат в случай на неизпълнение на всички задължения, които произтичат от неговото прилагане. (27) Всички въпроси от договорен или извъндоговорен характер, които не са уредени в общото европейско право за продажбите, се ръководят от вече съществуващите норми на националното право извън общото европейско право за продажбите, което национално право се прилага съгласно Регламент (ЕО) № 593/2008 и Регламент (ЕО) № 864/2007 или съгласно всяка друга релевантна стълкновителна норма. Тези въпроси включват правосубектност, недействителността на договора поради недееспособност, незаконност или неморалност, определянето на езика на договора, въпроси, свързани с недискриминацията, представителство, множество длъжници и кредитори, промяна на страните по договора, включително прехвърлянето на вземане, прихващане и сливане, вещно право, включително прехвърлянето на собственост, интелектуална собственост и непозволено увреждане. Освен това въпросът дали конкурентни искове за договорна и извъндоговорна отговорност могат да се упражняват едновременно остава извън приложното поле на общото европейско право за продажбите. (28) Общото европейско право за продажбите не следва да урежда въпроси извън обхвата на договорното право. По отношение на тези въпроси настоящият регламент не следва да засяга правото на Съюза или националното право. Например, задълженията за предоставяне на информация, които са предвидени с цел защита на здравето и безопасността или от съображения, свързани с околната среда, следва да останат извън приложното поле на общото европейско право за продажбите. Освен това настоящият регламент не следва да засяга прилагането на информационните изисквания на Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар[22]. (29) След постигането на действително споразумение за прилагане на общото европейско право за продажбите, само това право следва да урежда въпросите, попадащи в неговото приложно поле. Нормите на общото европейско право за продажбите следва да се тълкуват самостоятелно в съответствие с установените принципи за тълкуване на законодателството на Съюза. Въпросите, попадащи в приложното поле на общото европейско право за продажбите, които не са изрично уредени от него, следва да се решат само чрез тълкуване на неговите разпоредби, без прилагането на никое друго право. Общото европейско право за продажбите следва да се тълкува въз основа на принципите, на които се основава, и целите си, както и на всички свои разпоредби. (30) Свободата на договаряне следва да бъде водещият принцип в основата на общото европейско право за продажбите. Автономията на страните по договора следва да бъде ограничена единствено когато и доколкото това е неизбежно, и по-специално от съображения за защита на потребителите. Когато такава необходимост съществува, следва ясно да се посочи повелителният характер на въпросните норми. (31) Принципът на добросъвестност и почтеност в оборота следва да бъде ръководен в отношенията между страните. Тъй като някои норми представляват специален случай на общия принцип за добросъвестност и почтеност в оборота, те следва да се прилагат с предимство пред общия принцип. Поради това общият принцип не следва да се използва като средство за изменение на специалните права и задължения на страните, така както те са определени в конкретните норми. Конкретните изисквания, които произтичат от принципа на добросъвестност и почтеност в оборота, следва да зависят, наред с останалото, и от относителното ниво на специални знания, с които разполагат страните, и следователно да бъдат различни за сделки между стопански субекти и между стопански субекти и потребители. При сделки между търговци уместен фактор в този контекст следва да бъде добрата търговската практика в съответната ситуация. (32) Целта на общото европейско право за продажбите следва да бъде запазването на действителен договор, когато това е възможно и уместно предвид законните интереси на страните. (33) Като се отчитат законните интереси на страните, чрез общото европейско право за продажбите следва да се намират добре балансирани решения за определяне и упражняване на средствата за правна защита в случай на неизпълнение на договора. При договорите между стопански субекти и потребители системата от средства за правна защита следва да отразява факта, че несъответствието на стоките, цифровото съдържание или услугите попада в сферата на отговорност на търговеца. (34) За да повиши правната сигурност като предостави публичен достъп до съдебната практика на Съда на Европейския съюз и националните съдилища по тълкуването на общото европейско право за продажбите или на всяка друга разпоредба на регламента, Комисията следва да създаде база данни със съответните окончателни съдебни решения. За да стане възможно изпълнението на тази задача, държавите-членки следва да осигурят бързото информиране на Комисията за подобни национални съдебни решения. (35) Уместно е да се направи преглед на действието на общото европейско право за продажбите или на всяка друга разпоредба на настоящия регламент, след като те бъдат прилагани в продължение на пет години. При прегледа следва да се вземат предвид, наред с другото, необходимостта да се разшири допълнително приложното му поле във връзка с договорите между стопански субекти, развитието на пазара и технологиите по отношение на цифровото съдържание и бъдещото развитие на достиженията на правото на Съюза. (36) Тъй като целта на настоящия регламент, а именно да допринесе за правилното функциониране на вътрешния пазар като предостави единен набор от норми на договорното право, които да бъдат прилагани за трансгранични сделки в рамките на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно може по-успешно да бъде постигната на равнище Европейски съюз, Съюзът може да предприеме мерки, съгласно принципа на субсидиарността, определен в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, определен в горепосочения член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тази цел. (37) Настоящият регламент зачита основните права и спазва принципите, утвърдени по-специално от Хартата на основните права на Европейския съюз, по-конкретно в членове 16, 38 и 47 от нея, ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ: Член 1 Цел и предмет 1. Целта на настоящия регламент е да подобри условията за изграждането и функционирането на вътрешния пазар чрез предоставянето на единен набор от норми на договорното право, уредени в приложение I („общото европейско право за продажбите“). Тези норми могат да бъдат прилагани при трансгранични сделки за продажба на стоки, за предоставяне на цифрово съдържание и за свързани услуги, когато страните по договор постигнат споразумение за това. 2. Настоящият регламент дава възможност на търговците да разчитат на общ набор от норми и да прилагат едни и същи условия на договора при всички свои трансгранични сделки, намалявайки ненужните разходи, като същевременно се постига висока степен на правна сигурност. 3. Във връзка с договори между търговци и потребители настоящият регламент съдържа цялостен набор от норми за защита на потребителите, които да гарантират високо ниво на защита на потребителите, да засилят доверието на потребителите във вътрешния пазар и да насърчат потребителите да пазаруват отвъд граница. Член 2 Определения За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения: а) „договор“ означава споразумение, което има за цел да породи задължения или други правни последици; б) „добросъвестност и почтеност в оборота“ означава стандарт на поведение, който се характеризира с честност, откритост и зачитане на интересите на другата страна по съответната сделка или правоотношение; в) „вреди“ означава имуществени и неимуществени вреди във вид на болка и страдание, като се изключват други видове неимуществени вреди като влошаване на качеството на живота и загуба на удовлетвореност; г) „общи условия на договора“ означава условия на договора, които са съставени предварително за множество сделки, включващи различни страни, и които не са индивидуално уговорени от страните по смисъла на член 7 от общото европейско право за продажбите; д) „търговец“ означава всяко физическо или юридическо лице, което осъществява дейност с предмет, свързан с неговата търговска или стопанска дейност, занятие или професия; е) „потребител“ означава всяко физическо лице, което осъществява дейност с предмет извън неговата търговска или стопанска дейност, занятие или професия; ж) „обезщетение“ означава парична сума, която дадено лице има право да получи като обезщетение за претърпени вреди, увреждане на здравето или на имуществото; з) „стоки“ означава всякакви движими материални вещи; това изключва: i) електричеството и природния газ; и ii) водата и другите видове газ, освен ако се предлагат за продажба в ограничен обем или определено количество; и) „цена“ означава дължимата парична сума за продадени стоки, предоставено цифрово съдържание или предоставена свързана услуга; й) „цифрово съдържание“ означава данни, които се произвеждат и предоставят в цифров вид, независимо дали по спецификации на купувача или не, включително видеозапис, аудиозапис, изображение или текстово цифрово съдържание, електронни игри, софтуер и цифрово съдържание, което позволява персонализирането на съществуващ хардуер или софтуер; това изключва: i) финансови услуги, в това число банкови услуги онлайн; ii) правни или финансови консултации, предоставяни в електронна форма; iii) електронни здравни услуги; iv) електронни комуникационни услуги и мрежи и свързани с тях съоръжения и услуги; v) хазарт; vi) създаването на ново цифрово съдържание и изменението на съществуващо цифрово съдържание от потребители или всяко друго взаимодействие с произведения на други потребители; к) „договор за продажба“ означава всеки договор, по силата на който търговецът („продавачът“) прехвърля или се задължава да прехвърли собствеността върху стоките на друго лице („купувач“), а купувачът плаща или се задължава да плати цената за тях; това включва договор за доставка на стоки, чиято направа или чието производство предстои, но изключва публичната продан или други прояви на упражняване на властнически правомощия; л) „потребителски договор за продажба“ означава договор за продажба, по който продавачът е търговец, а купувачът е потребител; м) „свързана услуга“ означава всяка свързана със стоки или цифрово съдържание услуга, като например монтаж, поддръжка, ремонт или всяка друга обработка, която се предоставя от продавача на стоките или доставчика на цифровото съдържание по договора за продажба, по договора за предоставяне на цифрово съдържание или по отделен договор за свързани услуги, сключен едновременно с договора за продажба или с договора за предоставяне на цифрово съдържание; това изключва: i) транспортни услуги; ii) услуги по обучение; iii) далекосъобщителни помощни услуги; и iv) финансови услуги; н) „доставчик на услуги“ означава продавач на стоки или доставчик на цифрово съдържание, който се задължава да предостави на клиент свързана с тези стоки или това цифрово съдържание услуга; о) „клиент“ означава всяко лице, което закупува свързана услуга; п) „договор от разстояние“ означава всеки договор между търговец и потребител в рамките на организирана схема за продажба от разстояние, сключен без едновременното физическо присъствие на търговеца, или — в случай че търговецът е юридическо лице — на физическо лице, което представлява търговеца, и потребителя чрез изключителното използване на едно или няколко средства за комуникация от разстояние до момента на сключване на договора, включително и в момента на самото сключване на договора; р) „договор извън търговския обект“ означава всеки договор между търговец и потребител: i) сключен при едновременното физическо присъствие на търговеца или — когато търговецът е юридическо лице — на физическото лице, което представлява търговеца, и на потребителя на място, което е различно от стопанския обект на търговеца, или сключен въз основа на предложение, направено от потребителя при същите обстоятелства; или ii) сключен в стопанския обект на търговеца или чрез всяко средство за комуникация от разстояние непосредствено след като с потребителя лично и индивидуално е осъществен контакт на място, което е различно от стопанския обект на търговеца, при едновременното физическо присъствие на търговеца или — когато търговецът е юридическо лице — на физическо лице, което представлява търговеца, и потребителя; или iii) сключен по време на пътуване, организирано от търговеца или — когато търговецът е юридическо лице — на физическото лице, което представлява търговеца, чиято цел или последица е рекламата и продажбата на стоки или предоставянето на цифрово съдържание или на свързани услуги на потребителя; с) „стопански обект“ означава: i) всеки недвижим търговски обект, в който търговецът осъществява постоянно дейността си; или ii) всеки движим търговски обект, в който търговецът осъществява обичайно дейността си; т) „търговска гаранция“ означава всяко задължаване от страна на търговеца или производителя към потребителя, в допълнение към своите правни задължения по член 106, в случай на неточно изпълнение да върне платената цена или да замени или ремонтира стоки или цифрово съдържание, или да предостави сервизно обслужване за тях по всеки друг начин, ако те не отговарят на спецификациите или на каквито и да било други несвързани с точното изпълнение изисквания, посочени в заявлението за предоставяне на търговска гаранция или в съответната реклама, съществуваща към или преди момента на сключване на договора; у) „траен носител“ означава всеки носител, който позволява на страна да съхранява отправената лично до нея информация, по начин, който я прави достъпна за последваща справка за период от време, съобразен с предназначението на информацията и който позволява съхраняваната информация да бъде възпроизвеждана без промени; ф) „публичен търг“ означава метод на продажба, при който стоки или цифрово съдържание се предлагат от търговеца на потребител, който присъства или има възможност да присъства лично на търга, чрез прозрачна процедура на конкурентно наддаване, ръководена от провеждащ търга, като спечелилият търга наддаващ е длъжен да закупи стоките или цифровото съдържание; х) „повелителна норма“ означава всяка разпоредба, чието прилагане страните не могат да изключат, нито да се отклонят от нея, нито пък да изменят нейните последици; ц) „кредитор“ означава лице, което има право да получи изпълнението на парично или непарично задължение от страна на друго лице — длъжник; ч) „длъжник“ означава лице, което има парично или непарично задължение към друго лице — кредитор; ш) „задължение“ означава задължение за изпълнение, което едната страна по правоотношение дължи на другата страна. Член 3 Незадължителен характер на общото европейско право за продажбите Страните могат да се договорят, че общото европейско право за продажбите урежда техните трансгранични договори за продажба на стоки, за предоставяне на цифрово съдържание и за предоставяне на свързани услуги в рамките на териториалното и материалното приложно поле, и това по отношение на лицата, уредени в членове 4—7. Член 4 Трансгранични договори 1. Общото европейско право за продажбите може да бъде прилагано към трансгранични договори. 2. За целите на настоящия регламент договорът между търговци е трансграничен договор, ако страните имат своето обичайно местопребиваване в различни държави, от които поне една е държава-членка. 3. За целите на настоящия регламент договорът между търговец и потребител е трансграничен договор, ако: а) адресът, посочен на потребителя, адресът за доставка на стоките или адресът на фактуриране се намират в държава, различна от държавата на обичайно местопребиваване на търговеца; и б) поне една от тези държави е държава-членка. 4. За целите на настоящия регламент обичайното местопребиваване на дружества и други корпоративни или некорпоративни юридически лица или неперсонифицирани дружества е мястото на централното им управление. Обичайното местопребиваване на търговец, който е физическо лице, е неговото основно място на стопанска дейност. 5. Когато договорът е сключен в рамките на дейността на клон, представителство или друго поделение на търговец, за място на обичайно местопребиваване на търговеца се счита мястото, където се намира клонът, представителството или поделението. 6. За определянето на това дали даден договор е трансграничен по своя характер релевантният момент във времето е моментът на постигане на съгласие относно прилагането на общото европейско право за продажбите. Член 5 Договори, към които може да бъде прилагано общото европейско право за продажбите Общото европейско право за продажбите може да бъде прилагано към: а) договори за продажба; б) договори за предоставяне на цифрово съдържание, независимо дали то е предоставено на материален носител или не, което може да бъде съхранявано, обработвано и повторно използвано от ползвателя или до което той има достъп, независимо от това дали цифровото съдържание се предоставя срещу плащането на определена цена или не; в) договори за свързани услуги, независимо от това дали за услугата е била уговорена отделна цена или не. Член 6 Изключване на договори със смесена цел и договори, свързани с потребителски кредит 1. Общото европейско право за продажбите не може да се прилага към договори със смесена цел, които включват елементи, различни от продажбата на стоки, предоставянето на цифрово съдържание и на свързани услуги по смисъла на член 5. 2. Общото европейско право за продажбите не може да се прилага към договори между търговец и потребител, по които търговецът предоставя или се задължава да предостави на потребителя кредит под формата на отсрочено плащане, заем или други подобни финансови улеснения. Общото европейско право за продажбите може да се прилага към договори между търговец и потребител, по които стоки, цифрово съдържание или свързани услуги от един и същи вид се доставят за продължителен период от време и за времето на доставянето им потребителят плаща за тях на вноски. Член 7 Страни по договора 1. Общото европейско право за продажбите може да се прилага само ако продавачът на стоките или доставчикът на цифрово съдържание е търговец. Когато всички страни по договора са търговци, общото европейско право за продажбите може да се прилага, ако поне една от тези страни е малко или средно предприятие („МСП“). 2. За целите на настоящия регламент МСП е търговец, който: а) има по-малко от 250 души персонал; и б) който има годишен оборот, непревишаващ 50 млн. EUR, или общ годишен баланс, непревишаващ 43 млн. EUR, или за МСП, чието обичайно местопребиваване е в държава-членка, чиято валута не е еврото, или в трета държава — равностойната на тях сума във валутата на тази държава-членка или на третата държава. Член 8 Споразумение за прилагане на общото европейско право за продажбите 1. За прилагането на общото европейско право за продажбите е необходимо споразумение между страните в този смисъл. Наличието на такова споразумение и неговата действителност се определят въз основа на параграфи 2 и 3 от настоящия член и член 9, както и съответните разпоредби на общото европейско право за продажбите. 2. В отношенията между търговец и потребител споразумението за прилагане на общото европейско право за продажбите е действително само ако съгласието на потребителя е дадено чрез изрично изявление, отделно от изявлението, с което той дава съгласието си за сключване на договора. Търговецът предоставя на потребителя потвърждаване на това споразумение на траен носител. 3. В отношенията между търговец и потребител общото европейско право за продажбите не може да се прилага частично, а само в неговата цялост. Член 9 Стандартна информационна бележка при договори между търговец и потребител 1. В допълнение на задълженията за предоставяне на преддоговорна информация, установени в общото европейско право за продажбите, в отношенията между търговец и потребител търговецът, преди сключването на договора, насочва вниманието на потребителя към обстоятелството, че възнамерява да прилага общото европейско право за продажбите, като по недвусмислен начин предостави на потребителя информационната бележка от приложение II. Когато споразумението да се прилага общото европейско право за продажбите се сключва по телефона или по друг начин, който не позволява на потребителя да се предостави информационната бележка, или когато търговецът не е предоставил информационната бележка, потребителят не е обвързан от споразумението, докато не получи потвърждаване според изискванията на член 8, параграф 2 заедно с информационната бележка и докато впоследствие не изрази изричното си съгласие за прилагане на общото европейско право за продажбите. 2. Ако информационната бележка, посочена в параграф 1, е предоставена в електронна форма, в нея се съдържа хипервръзка или, във всички останали случаи, е посочен уебсайт, чрез който се осигурява безплатен достъп до текста на общото европейско право за продажбите. Член 10 Санкции при нарушаването на специфични изисквания В отношенията им с потребителите при нарушаване от търговците на изискванията, установени в членове 8 и 9, държавите-членки определят санкции и предприемат всички необходими мерки, за да гарантират прилагането им. Така предвидените санкции са ефективни, пропорционални и с възпиращ ефект. Държавите-членки уведомяват Комисията за релевантните разпоредби не по-късно от [1 година след началната дата на прилагане на настоящия регламент] и я уведомяват за всички последващи изменения възможно най-бързо. Член 11 Последици от прилагането на общото право за продажбите Когато страните валидно са се договорили да прилагат общото европейско право за продажбите към даден договор, само това право урежда въпросите, уредени в неговите разпоредби. Ако договорът е бил действително сключен, общото европейско право за продажбите урежда също така съответствието със задълженията за предоставяне на преддоговорна информация, както и средствата за правна защита срещу неспазването на тези задължения. Член 12 Информационни изисквания, произтичащи от Директивата за услугите Настоящият регламент не засяга прилагането на информационните изисквания, установени в националните нормативни актове, чрез които се транспонират разпоредбите на Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. относно услугите на вътрешния пазар, и които допълват информационните изисквания, установени в общото европейско право за продажбите. Член 13 Възможности, с които разполагат държавите-членки Държава-членка може да реши да прилага общото европейско право за продажбите към: а) договори, по които обичайното местопребиваване на търговците или, при договор между търговец и потребител — обичайното местопребиваване на търговеца, адресът, посочен от потребителя, адресът за доставка на стоките и адресът на фактуриране се намират в тази държава-членка; и/или б) договори, по които всички страни са търговци, но никой от тях не е МСП по смисъла на член 7, параграф 2. Член 14 Съобщаване на съдебни решения, прилагащи настоящия регламент 1. Държавите-членки гарантират, че окончателните съдебни решения на техните съдилища, в които се прилагат нормите на настоящия регламент, се съобщават своевременно на Комисията. 2. Комисията създава система, чрез която се дава достъп до информацията относно съдебните решения, посочени в параграф 1, както и до съответните съдебни решения на Съда на Европейския съюз. Тази система е общодостъпна. Член 15 Преглед 1. До … [4 години след началната дата на прилагане на настоящия регламент] държавите-членки предоставят на Комисията информация относно прилагането на настоящия регламент, по-специално относно степента на приемане на общото европейско право за продажбите, доколко неговите разпоредби са породили спорове и актуалното състояние на различията в степента на защита на потребителите между общото европейско право за продажбите и националното право. Тази информация включва цялостен преглед на съдебната практика на националните съдилища, тълкуваща разпоредбите на общото европейско право за продажбите. 2. До … [5 години след началната дата на прилагане на настоящия регламент] Комисията представя на Европейския парламент, на Съвета и на Европейския икономически и социален комитет подробен доклад за преглед на действието на настоящия регламент, като се вземат предвид, наред с другото, необходимостта да се разшири приложното поле на регламента във връзка с договорите между стопански субекти, развитието на пазара и технологиите по отношение на цифровото съдържание и бъдещото развитие на достиженията на правото на Съюза. Член 16 Влизане в сила и прилагане 1. Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз. 2. Той се прилага от [6 месеца след датата на влизане в сила]. Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите-членки. Съставен в Брюксел, За Европейския парламент За Съвета Председател Председател ПРИЛОЖЕНИЕ I ОБЩО ЕВРОПЕЙСКО ПРАВО ЗА ПРОДАЖБИТЕ СЪДЪРЖАНИЕ Част I: Уводни разпоредби....................................................................................................... 4 Глава 1: Общи принципи и прилагане................................................................................... 4 Раздел 1: Общи принципи........................................................................................................ 4 Раздел 2: Прилагане.................................................................................................................. 4 Част II: Сключване на обвързващ договор.............................................................................. 4 Глава 2: Преддоговорна информация...................................................................................... 4 Раздел 1: Преддоговорна информация, която се предоставя от търговец в отношенията му с потребител 4 Раздел 2: Преддоговорна информация, която се предоставя от търговец в отношенията му с друг търговец.................................................................................................................................................... 4 Раздел 3: Договори, сключени чрез електронни средства.................................................... 4 Раздел 4: Задължение за гарантиране на точността на предоставената информация........ 4 Раздел 5: Средства за правна защита в случай на нарушение на задължението за предоставяне на информация.................................................................................................................................................... 4 Глава 3: Сключване на договора............................................................................................. 4 Глава 4: Право на отказ при договори от разстояние и договори извън търговския обект, сключени между търговци и потребители........................................................................................................... 4 Глава 5: Пороци в съгласието.................................................................................................. 4 Част III: Оценка на съдържанието на договора...................................................................... 4 Глава 6: Тълкуване.................................................................................................................... 4 Глава 7: Съдържание и последици.......................................................................................... 4 Глава 8: Неравноправни условия на договора....................................................................... 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2:Неравноправни условия на договора при договори между търговец и потребител 4 Раздел 3: Неравноправни условия на договора в договори между търговци..................... 4 Част IV: Задължения и средства за правна защита на страните по договор за продажба или по договор за предоставяне на цифрово съдържание................................................................................... 4 Глава 9: Общи разпоредби....................................................................................................... 4 Глава 10: Задължения на продавача........................................................................................ 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Доставка..................................................................................................................... 4 Раздел 3: Съответствие на стоките и цифровото съдържание.............................................. 4 Глава 11: Средства за правна защита на купувача................................................................. 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Поправяне от продавача........................................................................................... 4 Раздел 3: Търсене на изпълнение............................................................................................ 4 Раздел 4: Задържане на изпълнението на задълженията на купувача.................................. 4 Раздел 5: Прекратяване............................................................................................................. 4 Раздел 6: Намаление на цената................................................................................................ 4 Раздел 7: Изисквания за проверка и уведомяване в договор между търговци.................... 4 Глава 12: Задължения на купувача.......................................................................................... 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Плащане на цената.................................................................................................... 4 Раздел 3: Получаване на доставката........................................................................................ 4 Глава 13: Средства за правна защита на продавача............................................................... 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Търсене на изпълнение............................................................................................ 4 Раздел 3: Задържане на изпълнението на задълженията на продавача............................... 4 Раздел 4: Прекратяване............................................................................................................. 4 Глава 14: Преминаване на риска............................................................................................. 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Преминаване на риска в потребителски договори за продажба.......................... 4 Раздел 3: Преминаване на риска при договори между търговци......................................... 4 Част V: Задължения и средства за правна защита на страните по договор за свързани услуги 4 Глава 15: Задължения и средства за правна защита на страните......................................... 4 Раздел 2: Задължения на доставчика на услуги...................................................................... 4 Раздел 3: Задължения на клиента............................................................................................ 4 Раздел 4: Средства за правна защита....................................................................................... 4 Част VI: Обезщетение и лихви................................................................................................. 4 Глава 16: Обезщетение и лихви............................................................................................... 4 Раздел 1: Обезщетение.............................................................................................................. 4 Раздел 2 Лихви за забавено плащане: общи разпоредби....................................................... 4 Раздел 3: Забавено плащане от търговци................................................................................ 4 Част VII: Връщане...................................................................................................................... 4 Глава 17: Връщане..................................................................................................................... 4 Част VIII: Давност..................................................................................................................... 4 Глава 18: Давност...................................................................................................................... 4 Раздел 1: Общи разпоредби...................................................................................................... 4 Раздел 2: Давностни срокове и начало на давностните срокове.......................................... 4 Раздел 3: Спиране на давностните срокове............................................................................ 4 Раздел 4: Прекъсване на давностните срокове....................................................................... 4 Раздел 5: Последици на давността.......................................................................................... 4 Раздел 6: Изменение чрез споразумение на страните............................................................ 4 Допълнение 1........................................................................................................................ 127 Допълнение 2........................................................................................................................ 129 Част I Уводни разпоредби Глава 1 Общи принципи и прилагане Раздел 1 Общи принципи Член 1 Свобода на договаряне 1. Страните могат свободно да сключват договор и да определят неговото съдържание, като спазват приложимите повелителни норми. 2. Страните могат да изключат прилагането на всяка от разпоредбите на общото европейско право за продажбите, да се отклонят от тях или да изменят техните последици, освен ако в посочените разпоредби е предвидено друго. Член 2 Добросъвестност и почтеност в оборота 1. Всяка страна е длъжна да действа добросъвестно и съобразно с почтеността в оборота. 2. Нарушението на това задължение може да е пречка страната, която е в нарушение, да упражни или да разчита на право, средство за правна защита или възражение, с които тази страна иначе би разполагала, или може да доведе до отговорност на страната за вреди, причинени на другата страна поради нарушението. 3. Страните не могат да изключат прилагането на настоящия член, да се отклонят от него или да изменят последиците му. Член 3 Сътрудничество Страните са длъжни да си сътрудничат, доколкото това може да се очаква с оглед на изпълнението на техните задължения по договора. Раздел 2 Прилагане Член 4 Тълкуване 1. Общото европейско право за продажбите се тълкува самостоятелно и в съответствие с целите си и принципите, на които се основава. 2. Въпросите, които попадат в приложното поле на общото европейско право за продажбите, но не са изрично уредени от него, се уреждат в съответствие с целите и принципите, на които се основава, и неговите разпоредби в тяхната цялост, но без да се прилага националното право, което би се прилагало при липсата на съгласие да се използва общото европейско право за продажбите, или което и да е друго право. 3. При наличието на обща норма и специална норма, която се прилага към конкретна ситуация, попадаща в приложното поле на общата норма, специалната норма надделява над общата в случай на несъвместимост. Член 5 Разумен характер 1. Разумният характер се оценява обективно, като се държи сметка за естеството и целта на договора, за обстоятелствата по случая и за обичаите и практиките в засегнатите търговски или професионални сфери на дейност. 2. Всяко позоваване на това, което може да се очаква от дадено лице или в определена ситуация, или което лицето може да очаква, е позоваване на това, което може разумно да се очаква. Член 6 Липса на изискване за форма Освен ако в общото европейско право за продажбите не е предвидено друго, не се изисква договор, изявление или всеки друг уреден от него акт да бъде съставен или доказан в определена форма. Член 7 Условия на договора, които не са индивидуално уговорени 1. Условие на договора не се счита за уговорено индивидуално, ако то е било предоставено от едната страна, а другата страна не е имала възможност да повлияе на съдържанието му. 2. Когато едната страна предоставя на другата страна набор от условия на договора, дадено условие не се счита за уговорено индивидуално само защото другата страна е избрала това условие измежду предоставените. 3. Тежестта на доказване на това, че условие на договора, предоставено като част от общи условия, след това е било уговорено индивидуално, се носи