Забележка: тримесечни данни за младежката безработица не са на разположение за RO; към 26 октомври 2016 г. не е имало налични данни за БРДД за BE, BG, EE, IE, EL, HR, LU, MT, PL; към 26 октомври 2016 г. не е имало налични данни за ИРБИ и S80/S20 за IE.

В настоящия раздел е представен преглед на най-новите водещи показатели за заетостта и социални показатели и мерките, предприети от държавите членки в приоритетните области, определени от насоките на ЕС в областта на заетостта, приети от Съвета през 2015 г. и приети отново, без изменения, през 2016 г.. За всяка насока са представени последните тенденции по избрани водещи показатели, както и мерки на политиките, предприети от държавите членки. Настоящият раздел се основава на данни от националните програми за реформи на държавите членки за 2016 г. и на източници на Европейската комисия. Ако не е указано друго, в доклада са представени само мерки на политиките, прилагани след юни 2015 г. Задълбочен анализ на най-новите развития на пазара на труда могат да бъдат намерени в доклада за 2016 г. относно „Развитие на пазара на труда и в областта на заплащането в Европа“ (Labour market and wage developments) и Преглед на заетостта и социалното развитие в Европа (2016 г.) (Employment and Social Developments in Europe Review).

2.1 Насока 5: Насърчаване на търсенето на работна ръка

В настоящия раздел е разгледано прилагането на насока в областта на заетостта № 5, която съдържа препоръки държавите членки да създават условия за насърчаване на търсенето на работна ръка и създаването на работни места. В нея първо са представени показатели, свързани с предприемачеството, което е основна предпоставка за създаването на работни места, както и източник на растеж на заетостта (включително чрез самостоятелна заетост) само по себе си. След това в нея се разглеждат основни макроикономически фактори, определящи решенията за наемане, а именно развитието при заплатите и данъчната тежест. В раздел 2.1.2 се докладва относно мерките на политиката, прилагани от държавите членки в тези области, включително нецелеви субсидии за наемане на работа (субсидии, насочени към специфични групи в неравностойно положение, са представени в раздел 2.2.2).





2.1.1 Основни показатели

Новите предприятия представляват важен източник на създаване на работни места в Европейския съюз. През 2014 г. на новосъздадените предприятия се падат над 4 % от общата заетост в стопанския сектор в държави като Полша, Латвия, Португалия, Литва и Словакия. На малките и средните предприятия (МСП) се падат почти 71 % от общия растеж на заетостта. Тези данни дават представа за потенциала за създаване на работни места, който може да бъде освободен чрез преодоляване на пречките пред предприемачеството и растежа на предприятията. През 2014 г. повече от две трети от държавите членки са регистрирали увеличение в броя на новосъздадените предприятия. При все това съществуват значителни разлики, що се отнася до процента на новосъздадените предприятия и средния им размер (фигура 7).

Фигура 7: Процент на новосъздадените предприятия и среден размер при създаването им, стопански сектор, 2014 г.

Източник: Евростат, бизнес демография. Забележка: няма на разположение данни за EL.

Самостоятелната заетост като цяло намалява, най-вече поради отрасловата динамика, макар че в различните държави се наблюдават много различни модели. Средният процент на самостоятелно заетите лица е намалял през 2015 г. от 14,4 % до 14,1 %, най-ниското равнище от 2008 г. насам, тъй като самостоятелната заетост е намаляла с 0,4 %, докато общата заетост е нараснала с 1 % (вж. раздел 1). С изключение на първичния сектор (селско стопанство, горско стопанство и рибно стопанство), който е засегнат от структурен спад, броят на самостоятелно заетите лица е намалял само с 0,1 % (вместо 0,4%) и остава над равнището от 2008 г. Независимо от това самостоятелната заетост е нараснала през 2015 г. в почти половината от държавите членки, като най-голямо увеличение в абсолютни стойности е регистрирано в Полша, Испания и Нидерландия. Бавното догонване при дела на жените в самостоятелната заетост продължава, от 31,8 % от общия брой самостоятелно заети през 2014 г. до 32,2 % през 2015 г. ( през 2008 г. е бил 30,4 %). Жените представляват 34,4 % от самостоятелно заетите лица без служители ( работещи за своя сметка — „own account workers“) и 43,9 % от работещите за своя сметка с висше образование. Те обаче са едва около 26 % от всички самостоятелно заети лица със служители.

Самостоятелната заетост при лицата, родени извън съответната държава, се увеличава. Въпреки че 89 % от всички самостоятелно заети лица са родени в държавата членка, в която те осъществяват дейност, динамиките са много разнообразни. През 2015 г. при самостоятелната заетост е регистриран спад от 1 % за тази група спрямо увеличения от 2,7 % и 4,7 % за лица, родени съответно в други държави членки или извън ЕС. Особено големи увеличения за последната група (над 5 %) са регистрирани в Люксембург, Ирландия, Кипър, Белгия, Австрия, Обединеното кралство и Швеция.

През 2015 г. средният ръст на работните заплати се ускори леко в ЕС, но остана умерен в еврозоната. Номиналното трудово възнаграждение на наето лице се е увеличило с 3,2 % в ЕС (в сравнение с 1,6 % през 2014 г.), същевременно то остава малко над 1 % в еврозоната (фигура 8). Във връзка с почти нулевата инфлация това номинално увеличение на работните заплати се изрази почти в пълна степен в реално увеличение. Тази тенденция е в съответствие с повсеместно намаляващата безработица, макар че при анализа на конкретни държави се открояват много различни модели. Увеличаването на трудовите възнаграждения е най-бързо в Балтийските държави (особено Латвия), където то изпреварва ръста на производителността на труда. В Швеция, Румъния, Полша и Унгария също се отчита относително висок растеж на (реалното) трудово възнаграждение на наето лице, макар и (с изключение на Унгария) по-тясно свързано с производителността. В другия край на скалата Гърция, Кипър, Португалия и Хърватия показват спад в номинално изражение, макар и по-ограничен, отколкото в предходни години. Съществува тенденция увеличението на възнагражденията в държавите от еврозоната да бъде по-ниско, отколкото в икономиките извън еврозоната.

Фигура 8: Работни заплати, производителност и инфлация — промени през 2014/2015 г.

Източник: Евростат. Забележка: растежът на добавената стойност на работник за IE (23,1 %) не е съобщена.

Данъчната тежест върху труда се запазва като цяло стабилна в Европа, със значителни разлики между държавите членки. Когато се разглеждат отделните работници, печелещи средната работна заплата (фигура 9), данъчната тежест варира между по-малко от 30 % в Ирландия и Малта и почти 50 % в Белгия, Унгария, Германия, Австрия, Франция и Италия. Подобно разпределение може да се наблюдава при работниците с по-ниски доходи (определени като печелещите 67 % от средната работна заплата), макар че се забелязват различни модели в държавите по отношение на прогресивността на данъчните ставки. Между 2014 г. и 2015 г. средната данъчна тежест се запазва като цяло стабилна, въпреки че редица държави членки намаляват въздействието ѝ върху разходите за труд (Испания, Гърция и Естония, както и Франция по отношение на работниците с ниски доходи, с около 1 процентен пункт). От друга страна, значително увеличение е настъпило в Португалия (тази държава регистрира най-голямо увеличение на данъчната тежест върху средните доходи през последните години).