[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 23.11.2009

COM(2009)639 окончателен

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА

Ключови послания от доклада „Заетостта в Европа“ за 2009 г.

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА

Ключови послания от доклада „Заетостта в Европа“ за 2009 г.

1. Въведение

Безпрецедентната криза на финансовите пазари в глобален мащаб, която набра скорост през есента на миналата година, доведе до най-сериозната рецесия от Втората световна война до наши дни , засегна икономиката в цял свят и все по-тежко се отразява на пазара на труда в Европа. След няколко години, през които относително високият икономически растеж и създаването на работни места (9,7 милиона само за периода 2005—2008 г.) изведоха заетостта в Европа до рекордно равнище, глобалната криза се стоварва върху предприятията, работните места и домакинствата и все по-силно засяга средствата за съществуване и плановете за бъдещето на гражданите на ЕС. Внезапната промяна на посоката на растежа на заетостта постави нови предизвикателства пред разработването на политиките . Тъй като безработицата продължава да расте, усилията се съсредоточават върху ограничаването на социалното ѝ отражение и върху създаването на благоприятни условия, за да се подпомогне бързото връщане отново на работа след възстановяването на икономическата активност.

Чрез съгласувани действия ЕС положи значителни усилия, за да се справи с въздействието на кризата През есента на миналата година ЕС направи необходимите стъпки, за да бъде избегнат сривът на финансовите пазари и да бъде даден широк отпор на кризата През декември 2008 г. Европейският съвет подкрепи Европейския план за икономическо възстановяване[1] с цел да смекчи въздействието на рецесията, а на заседанието си през пролетта на 2009 г. той определи следните ключови приоритети за политиките по заетостта:

- запазване на заетостта, създаване на работни места и насърчаване на мобилността

- усъвършенстване на уменията и привеждането им в съответствие с нуждите на пазара на труда

- подобряване на достъпа до работа

Като се основаваше на общите усилия и на извънредната среща на високо равнище по въпросите на заетостта, проведена на 7 май 2009 г., през юни Комисията публикува съобщение, озаглавено „Споделен ангажимент за трудова заетост“, чиято цел е да засили сътрудничеството между ЕС и неговите държави-членки, както и между социалните партньори по трите ключови приоритета, като наблегна на конкретните действия, подкрепени чрез всички достъпни общностни инструменти, и най-вече чрез Европейския социален фонд и Фонда за приспособяване към глобализацията.

Новият икономически контекст, формиран от глобалната криза, подчерта не само необходимостта от по-съвременен мониторинг и анализ на ситуацията на пазара на труда, нещо, което отчасти бе направено с публикуването от страна на Комисията на нов месечен мониторингов доклад[2], но също и за по-нататъшни изследвания за начините да се ограничи негативното въздействие на кризата върху пазарите на труда и как те да бъдат ориентирани по най-добър начин, така че да могат да бъдат адекватни на излизането от кризата , когато то започне, и как да бъдат подготвени да посрещат бъдещи кризи.

В този контекст настоящият вече 21-ви поред ежегоден доклад „Заетостта в Европа“ – се спира най-вече върху две теми (въпреки че те със сигурност не изчерпват въпроса), които имат ключово значение за продължаващите понастоящем дебати за ориентацията на бъдещата Европейска стратегия за заетостта – развитието на европейските пазари на труда и влиянието на изменението на климата върху състоянието на пазара на труда.

Анализът на потоците на пазара на труда добива критично значение във времена на криза, тъй като позволява навременна политическа реакция, по-специално мерки за насърчаване на връщането на работа и ограничаване на въздействието на дългосрочната безработица , която може да доведе до трайни загуби на благосъстояние, свързани с влошаването на качеството на човешкия капитал. В това отношение, да се предотврати осъществяването на най-лошите прогнози следователно е не само предварително условие за успешно справяне с настоящата криза, но и крайъгълен камък за изграждането на структурно стабилна и конкурентоспособна в международен план европейска икономика в бъдеще.

Същевременно, преминаването към конкурентоспособна, основана на знанията икономика с ниски въглеродни емисии се превърна в настоятелен приоритет, който налага да се предприемат спешни действия. Обхватът от възможности за създаване на нови „зелени работни места“[3] и за превръщането в „зелени“ на съществуващите работни места в Европа е значителен и обхваща всички категории работници . Независимо от това, за да се използват ефикасно посочените възможности, трябва да се задействат адекватни политики, основани на солидно разбиране на основните тенденции, които лежат в основата както на приспособяването към изменението на климата, така и на смекчаването на въздействието на това изменение.

2. Ключови тенденции, констатации и последици за политиките

Кризата взема своя данък на пазарите на труда в ЕС и унищожава по-голямата част от растежа на заетостта, постигнат от 2000 г. досега

Очаква се настоящата рецесия значително да засегне пазарите на труда в ЕС и да доведе до съществено повишаване на безработицата, въпреки че в някои държави-членки загубите на работни места към настоящия момент бяха ограничени благодарение на споразумения като намалено работно време или временна частична безработица[4].

Въпреки че пазарите на труда са показали известна способност да се приспособяват, очаква се Европа да загуби повече от седем милиона работни места през 2009-2010 г., като безработицата може да надхвърли 10 % до 2010 г.[5]. И наистина, тъй като безработицата реагира на икономическите обстоятелства с известно закъснение, условията на пазара на труда ще продължат да се влошават още известно време, дори и след като икономиката започне да се възстановява.

Всичко това означава значително забавяне на реализирането на целите от Лисабон за 2010 г. От началото на прилагането на стратегията от Лисабон бе постигнат значителен напредък в областта на политиката по заетостта: общото равнище на заетостта се повиши с близо четири процента и достигна 65,9 %, а делът на заетите жени и този на възрастните работници също съществено се повишиха и през 2008 г.[6] достигнаха съответно 59,1 % и 45,6 %. Очаква се, за съжаление, настоящата икономическа рецесия до голяма степен да върне назад този растеж[7] и да доведе до равнище на заетост, което е далеч от съответните цели за периода 2008—2010 г.

Настоящата криза се характеризира с това, че някои групи работници са по-силно засегнати от други. По-специално, работниците със срочни или с временни трудови договори понесоха главния удар от свиването на заетостта, а през последните месеци безработицата сред младежите достигна нови рекордни стойности. Посочените тенденции подчертават необходимостта от по-настоятелни действия за борба срещу младежката безработица и за намаляване на сегментирането на пазара на труда.

Пазарите на труда в ЕС показват висока степен на динамичност, което свидетелства за структурно подобрение...

През последните години пазарите на труда в ЕС са доста динамични. През периода от 2002 до 2007 г. средният годишен показател за текучеството на персонала[8] е 22 %, което сочи, че всяка година между една пета и една четвърт от всички европейски работници сменят работата си .

Подобна динамика на пазара на труда не е ограничена само до страни, които традиционно се смятат за „гъвкави”, като например Обединеното кралство или Дания, а засяга всички държави-членки, въпреки че годишното текучество на персонал, отнесено към общото равнище на заетост, се променя от 14 % в Гърция и 16 % в Швеция до 25—30 % в Обединеното кралство, Финландия, Испания и Дания.

Обхватът на текучеството на персонала варира значително за различните групи работници. Съществува тенденция потоците да бъдат съществено по-високи за жените, отколкото за мъжете (разлика от пет процента спрямо средното равнище за ЕС), като изключенията са твърде малко (Естония, Полша и Швеция). Равнището на текучеството сред младите работници (от 15—24-годишни) е около 70 % от равнището на заетост за тези работници и е значително по-високо, отколкото съответното равнище при работниците от основната възрастова група и по-възрастните работници. Същевременно, налице е тенденция равнището на текучеството да намалява с увеличаването на образователното ниво, въпреки в различните държави-членки тя се проявява в различна степен.

Разликите по отрасли са много по-съществени за цялостната изменчивост на равнището на наемане на работници в ЕС в сравнение с разликите между страните или разликите, дължащи се на ефектите на икономическия цикъл, и подчертават значимостта на специфичните за всеки сектор технологични, организационни и свързани с търсенето фактори, които оказват влияние на динамиката на пазара на труда

Трудно е да се направят окончателни изводи за желаното или „оптималното“ равнище на текучество на персонала . Ако по-строгите институции на пазара на труда имат склонност да създават пречки пред преразпределението на работната ръка от западащите към развиващите се дейности, високото равнище на текучество на персонала има своята цена по отношение на благосъстоянието, изразяваща се във висока фрикционна безработица, разходи за съответствие между търсене и предлагане, загуба на специфичен човешки капитал, както и в евентуално по-високи разходи за обезщетения за безработица.

Както сочат данните за текучеството, масата на безработните не е статична, тъй като съществуват значителни потоци към нея и от нея. За периода 2002—2007 г. средно близо една трета от безработните и около 10 % от икономически неактивното население са намерили работа в рамките на една година . Делът на преминаващите от безработица към заетост обаче се движи в интервал от около 40 % или повече в Обединеното кралство, Испания, Португалия и Нидерландия до 25 % или по-малко в Германия, Гърция, Полша и Белгия; от друга страна, делът на онези, които преминават от неактивност към заетост, е в границите между 15 % или повече в Швеция, Обединеното кралство и Дания и 3 и 4,5 % в Гърция и Италия.

Устойчивото нарастване на компонентите на тенденцията при дела на преход както при прехода от безработица към заетост, така и при този от неактивност към заетост (разглеждани като „позитивни“ преходи на пазара на труда), което бе налице в ЕС от втората половина на деветдесетте години насам, говори за основно структурно подобрение на нашите пазари на труда през посочения период[9].

Що се отнася до характеристиките на работниците, за по-възрастните работници (55—64-годишните) делът на осъществяващите преход от безработица към заетост е по-малко от една трета от съответния дял при работниците от основната възрастова група (24—54-годишните). Освен това, безработните или неактивните лица с по-високо образователно равнище имат съществено по-висок шанс да намерят отново работа (в сравнение с групите с ниско или средно равнище на квалификация).

…остава обаче проблемът с дългосрочната безработица

Въпреки че от средата на деветдесетте години равнището на дългосрочната безработица в ЕС намаля, отражението на дългосрочната безработица и нейната продължителност все още са проблем, към който трябва да бъде намерен подход. В Европа, средно за периода 2005—2007 г. близо 45 % от всички неприключили периоди на безработица са продължавали повече от година , докато за САЩ този показател е само около 10 %, което предизвиква безпокойство от гледна точка на справедливостта и ефикасността.

В ЕС съществуват само незначителни различия между половете по отношение на продължителността на безработицата (12 месеца за жените срещу 11,7 за мъжете). От друга страна, има тенденция продължителността на безработицата да се увеличава при нарастване на възрастта на работниците и да намалява с увеличаването на равнището на уменията им (12,3 месеца за нискоквалифицираните безработни при 8,1 месеца за квалифицираните).

Рецесията също така подчерта някои проблеми по отношение на правилното измерване на безработицата , а именно това, че не е достатъчно да се разчита изключително на равнището на безработица като показател по отношение на политиките.

Въпреки че се налагат допълнителни изследвания, предварителните резултати подсказват, че при обичайните статистики за продължителността на безработицата, които се основават на незавършени периоди (т.е. периоди, които не са приключили към момента на наблюдение) се проявява тенденция да се пропускат множество кратки периоди на безработица между периодите на наблюдение, което води до надценяване на средната продължителност на завършените периоди. В ЕС през периода 2005—2008 г. средната продължителност на завършените периоди на безработица е била само половината от изчислената с използване на непълните периоди, т.е. тази на официалната статистика.

Въпреки че измерванията, основани на завършени периоди, биха били по-подходящи за оценка на отражението на безработицата върху благосъстоянието, обичайната статистическа информация за продължителността на безработицата има редица практически преимущества по отношение на навременността, прозрачността, достъпността на данните и лекотата на изчисляване, с които се оправдава продължаващото ѝ използване, независимо от възможните неточности.

Освен това, оценката на редица аспекти във връзка с продължителността на безработицата, например отношението ѝ с многобройните периоди на безработица, налагат използването на данни от повторени във времето изследвания[10]. Използването на данни от повторени във времето изследвания за измерване на продължителността на безработицата е свързано с три особености. Първо, използването им позволява по-пълно обхващане на по-късите периоди на безработица. Второ, те дават възможност да бъдат изчислени алтернативни показатели за дългосрочната безработица, при които се избягва влиянието на кратките прекъсвания на безработицата, — такъв показател е делът на безработните, които са без работа в продължение на общо 12 или повече месеца за период от няколко години. Трето, данните могат да се използват за наблюдение на многобройни периоди на безработица, като така се позволява да се състави статистика на продължителността на безработицата по брой периоди.

Горните съображения ясно показват необходимостта от изчисляване на различни показатели за продължителността на безработицата, като се оценяват съответните им предимства. Това е особено важно при дълбоки рецесии, свързани със значително увеличаване на продължителността на безработицата, което може да има значително негативно и дълготрайно отражение върху годността за наемане на работа на засегнатите лица.

Подкрепяне на положителните преходи на пазара на труда – ключ за съкращаване на продължителността на безработицата и запазване на годността за наемане на работа

Вероятността за излизане от безработицата намалява с течение на времето (т.е. „отрицателна зависимост от продължителността“)[11], отчасти защото има тенденция годността за наемане на работа да е толкова по-малка, колкото по-дълго е отсъствието от пазара на труда. Ето защо удължаването на продължителността на безработицата, настъпило след икономически спад, може да придобие постоянен характер и да превърне цикличния проблем в структурен . В посочения контекст целесъобразните политически отговори могат да включват, inter alia, по-точно насочване на разходите за активна политика по отношение на пазара на труда (АППТ) към най-изложените на риск да останат без работа за дълъг период или да преминат в категорията на неактивните, включително чрез използване на техниката на съставяне на профили[12]. Посочените инвестиции, посредством подходящи програми за образование и обучение, могат да помогнат за придобиването на ключови знания и умения, необходими за успех на пазара на труда.

Както е показано в доклада, простият иконометричен анализ в различните страни на ЕС на въздействието на различните видове политики върху дългосрочната безработица дава основание да се смята, че съществува тенденция строгото законодателство за защита на заетостта да увеличава дългосрочната безработица, докато разходите за политики по отношение на пазара на труда водят до намаляването ѝ[13] .

Принципите на „гъвкавата сигурност“ изискват да се наблегне повече върху защитата на работниците и подкрепата за тях при предприемане на „положителен“ преход на пазара на труда , отколкото да се закрилят конкретни работни места. Резултатите от иконометричния анализ в значителна степен подкрепят този подход, особено в перспективата на намаляване на дългосрочната безработица.

Политиките за намаляване на въглеродните емисии ще се превърнат в съществен двигател на промяната в структурата на заетостта в ЕС

В контекста на пазара на труда политиките на ЕС[14], насочени към преход към икономиката на бъдещето — конкурентоспособна, основана на знанията икономика с ниски въглеродни емисии, ще се превърнат в движеща сила. Тези движещи сили ще окажат въздействие върху структурата на икономиката, тъй като ще повлияят на това как и какви стоки и услуги ще се произвеждат, внасят и изнасят, а също и защото ще засегнат търсенето на стоки и услуги чрез отражението си върху поведението на потребители, служители, работодатели и публични органи.

Тези базисни структурни промени ще доведат до преразпределение на работната сила и ще предизвикат различни ефекти отвъд границите на икономическите отрасли, видовете умения и регионите. Като цяло все пак, отражението върху общото равнище на заетостта би следвало да бъде ограничено и евентуално леко положително (най-малкото в дългосрочен план – при условие, че бъдат осъществени адекватни политики).

Посочените промени ще могат да бъдат наблюдавани най-ясно в отрасловия състав на заетостта . Ще има създаване на нови зелени работни места, превръщане на съществуващите работни места в зелени такива, и загуба на известен брой съществуващи работни места. Следва да се добави, че косвените странични ефекти ще се усетят в цялата икономика и ще засегнат заетостта чрез цените, заплатите и влиянието си върху доходите.

Ефектите върху заетостта няма да бъдат постоянни във всички случаи , тъй като например количеството вложен труд в производството на нови продукти и нови производствени процеси ще намалява с усъвършенстването на технологиите, и голяма част от новосъздадените работни места ще изчезнат, след като производството и създаването на нова инфраструктура бъдат завършени. От друга страна, пазарната конкуренция би трябвало да гарантира, че фирмите ще продължат да въвеждат иновации и да инвестират в нови технологии и производствени процеси, с което ще запазват съществуващите и ще създават нови работни места, свързани с новите производства и създаването на нова инфраструктура.

Възможно е преходът към конкурентоспособна, основана на знанията икономика с ниски въглеродни емисии да стимулира, поне първоначално, наемането на най-висококвалифицираните работници. На първоначалния етап работниците с най-висока квалификация ще извлекат най-много ползи, тъй като преходът към нови дейности изисква прилагането на напредничави технологии, за които само най-добрите ще имат нужната квалификация, а въвеждането на нови „зелени“ технологии увеличава търсенето на съответстващи умения и прави други умения неактуални. Когато новите технологии се разпространят обаче, работниците с по-ниска квалификация също ще имат възможност да заемат такива работни места – при условие че преминат съответното обучение.

Въздействието на прехода върху заетостта ще има и регионално измерение, което ще е отражение на разнообразието на изходните ситуации по отношение на регионалните климатични условия, характеристиките на местната икономическа дейност, както и на специфичните особености на местните пазари на труда.

Отговорът спрямо промените на климата на политиките в областта на пазарите на труда: подкрепа за прехода; съсредоточаване върху уменията и социалния диалог

С оглед на очакваните структурни икономически промени могат да се изтъкнат основателни доводи в полза на насърчаването на политики в областта на пазарите на труда, които подпомагат прехода, като окуражават работниците и им помагат да възприемат експерименталните нововъведения, които се ориентират към по-малко замърсяващи технологии. По-специално, за да се избегне появата на големи разлики в квалификацията и на недостатъчна квалификация, са необходими адекватни схеми за обучение и образование, както в предприятията, така и извън тях. Чрез инициативата „Нови умения за нови работни места“ бяха мобилизирани общностни инструменти, за да се предвидят и удовлетворят нуждите от умения на пазарите на труда. Европейският социален фонд (за периода 2007—2013 г.) отдели бюджет от 13,5 милиарда евро за мерки за адаптация за подкрепа на инициативата. Такива политики следва да бъдат допълнени с подходящи мерки за насърчаване на предвиждането и управлението на преструктурирането по социално отговорен начин при участие на всички заинтересовани страни. . В тази връзка, жизненоважно е да се гарантира правото на работниците на информиране и консултиране в съответствие със съществуващите директиви на ЕС[15]. Следва да се осигури и възможност за социални разходи, насочени към дейности, които активно подкрепят и улесняват процеса на преход.

За да се подкрепи развитието на политики в областта на пазара на труда, които стимулират създаването на повече и по-добри работни места за всички в рамката на устойчива икономика, по-нататъшните изследвания трябва да имат за цел да укрепят капацитета на ЕС да оценява какъв ефект ще има преходът към основана на знанията икономика с ниски въглеродни емисии върху заетостта , а социалният диалог следва да стане по-интензивен, за да се гарантира, че структурната промяна, свързана с изменението на климата, ще бъде осъществена по ефикасен и приемлив начин – както в икономически, така и в социален план.

Настоящият икономически спад не може да забави, нито да отклони процеса на преход, тъй като отговорът на изменението на климата и другите свързани с околната среда предизвикателства предоставят изключителна възможност за създаване на нови работни места.

3. Заключения

Кризата силно засегна икономическия растеж в ЕС. Въпреки че нейното въздействие върху пазара на труда първоначално беше по-скоро ограничено, отчасти поради обичайното забавяне от шест или повече месеца, преди последиците да засегнат равнището на заетост, но също и поради това, че търсенето на работна ръка започна да се нагажда чрез гъвкави схеми за работа (напр. намалено работно време), а не толкова чрез съкращаване на заетостта, отрицателното въздействие се прояви по-силно през последните тримесечия, като се очаква това да продължи през следващите месеци. Поради това политиките, които имат за цел да подпомогнат икономическото възстановяване и да ограничат загубата на работни места, придобиха важно значение, особено в средносрочен план, тъй като растеж на заетостта може да се очаква едва след възстановяването на икономическата активност.

Европа не трябва единствено да се бори с рецесията, но и да я превърне във възможност да създаде по-производителна, по-новаторска, използваща повече умения и „по-зелена“ икономика; икономика с отворени и улесняващи социалното включване пазари на труда, които предлагат повече и по-добри работни места за жени и мъже. Не става дума за еднократно усилие, а за продължителен и добре координиран процес, в който са включени не само структурни политики в областта на пазарите на труда, но и действия в други области на политиките на Лисабонския процес.

Пазарите на труда в Европа ще бъдат основно променени от кризата и прехода към основана на знанията икономика с ниски въглеродни емисии, и на работниците и на предприятията трябва да се дадат необходимите средства и стимули успешно да се приспособят към променящата се действителност по начин, при който се зачитат социалното включване, равенството и социалната справедливост . Гъвкавата сигурност, в съчетание с широкообхватни политики за активно включване, е правилният подход за модернизация на пазарите на труда и за осигуряване на успешно икономическо възстановяване.

Докладът „Заетостта в Европа“ за 2009 г. е публикуван на следната интернет страница:

http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en

[1] COM(2008) 800

[2] Докладът може да се намери на интернет страницата на Генерална дирекция „Заетост, социални въпроси и равни възможности“ на адрес http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en

[3] Следва да се имат предвид всички проблеми с дефинициите за „зелени работни места“, обсъдени по-подробно в доклада

[4] Относно подобни наблюдения вж. също например „Развитие на пазара на труда и работната заплата през 2008 г.“, European Economy 8/2009

[5] Икономическа прогноза на Европейската комисия, есен 2009 г., European Economy 10/2009

[6] Трябва обаче да се признае, че посоченият напредък често съществуваше наред със значителен брой работници с несигурни работни места и постоянно равнище на бедност сред работниците.

[7] Трябва обаче да се отбележи, че подобренията, настъпили след 2000 г., бяха главно структурни, докато скорошното влошаване на ситуацията е до известна степен циклично.

[8] Текучеството на персонала се измерва с броя работници, които са променили статуса си по отношение на заетостта, или които са сменили работното си място.

[9] Посоченото явление се потвърждава и от развитието при „лошите“ преходи (или това при нетните преходи)

[10] Според „Статистически данни на ЕС за доходите и условията на живот“ (EU-SILC)

[11] Въпреки че след проверка на индивидуалните характеристики, значимостта на посочения ефект изглежда по-скоро ограничена.

[12] Гражданите, за които е съставен профил, са най-изложените на риск от дългосрочна безработица, и които са обект на различни АППТ.

[13] Посоченият анализ не откри съществен ефект от стимули, свързани със системите за данъчни облекчения, върху дългосрочната безработица.

[14] Посочените усилия включват инициативи за подобряване на енергийната ефективност, за разработване на възобновяеми енергийни източници, за улавяне, складиране и преработка на CO2 и други вредни емисии, за модернизиране на инфраструктурата в Европа (включително транспортните мрежи и доставките), за включване на отговорното отношение към околната среда в стопанските модели, за щадящи околната среда използване на земеделските земи и селско стопанство и за създаване на условия, които да доведат до изследвания и иновации в областта на климата.

[15] Вж. inter alia Директива 2002/14/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 г. за създаване на обща рамка за информиране и консултиране на работниците и служителите в Европейската общност, както и Директива 2009/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. за създаване на европейски работнически съвет