BG Официален вестник на Европейския съюз C 77/143

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Управление и партньорство на национално и регионално равнище и като основа на проекти в областта на регионалната политика“ (сезиране от Европейския парламент)

(2009/C 77/30)

На 22 април 2008 г. Европейският парламент реши, в съответствие с член 262 от Договора за създаване на Европейската общност, да се консултира с Европейския икономически и социален комитет относно

„Управление и партньорство на национално и регионално равнище и като основа на проекти в областта на регионалната политика“.

На 25 май 2008 г. Бюрото на комитета възложи на специализирана секция „Икономически и паричен съюз, икономическо и социално сближаване“ да подготви работата на Комитета по този въпрос (докладчик: г-н van Iersel; съдокладчик: г-н Pásztor).

Предвид неотложното естество на работата, на 447-та си пленарна сесия на 17 и 18 септември 2008 г. (заседание от 18 септември 2008 г.) Европейският икономически и социален комитет реши да определи г-н van Iersel за главен докладчик и прие настоящото становище с 96 гласа „за“, 1 глас „против“ и 2 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 ЕИСК приветства инициативата на Европейския парламент, насочена към европейското, националното и регионално управление и партньорства в регионалната политика.

1.2 Според ЕИСК доброто управление изисква „многостепенно управление“ и партньорства с представителното организирано гражданско общество на регионално равнище.

1.3 Следователно, ЕИСК изразява съгласие със Съвета и Комисията относно целесъобразността на ефективното многостепенно управление и по-доброто управление при използването на европейските фондове и осъществяването на европейските политики. Въпросът не е „дали“ това ще се извърши, а „как“. Става въпрос за съгласуване на инициативите „отдолу нагоре“ с рамковите условия „отгоре надолу“.

1.4 ЕИСК одобрява предложението на ЕП за създаване на официален Съвет на ЕС по териториално развитие. Това би подчертало значението на многостепенното управление и би направило обсъжданията и споразуменията по-обвързващи.

1.5 Според ЕИСК „многостепенното управление“ представлява по-скоро гъвкава структура от отношения между Комисията, правителствата и регионалните и местните власти, приспособявана така че да съответства на конкретни ситуации и тематични съображения, отколкото йерархична рамка на правомощията между различните равнища на управление. Доброто управление се характеризира с открити отношения и не толкова стриктно прилагане на принципа на субсидиарност.

1.6 Европа се нуждае от силни и устойчиви, уверени в собствените си сили региони и градове. Както показват редица примери, регионите и градовете често получават положителен импулс от динамиката на интернационализиращата се икономика. Те намират нови начини да се наложат успешно на картата.

1.7 Независимо от голямото и често сложно разнообразие от административни структури в държавите-членки, за в бъдеще ЕИСК настойчиво препоръчва процедури и работни методи, които повишават отговорността и отчетността на регионите и градовете (1).

1.8 Практическият опит показва, че децентрализираната отговорност и отчетност насърчават стратегическото ръководство и визията. Последните обикновено съставляват солидна основа както за публично-публични, така и за публични партньорства с редица участници, като социалните партньори, търговските камари, предприятия, агенции за развитие, организации, работещи в сферата на жилищното настаняване, квазиавтономни неправителствени организации на гражданското общество („quangos“), агенции по околната среда, социални организации, учебни заведения на всички равнища, архитекти и хора на изкуството.

1.9 Следователно, на представителното организирано гражданско общество на регионално равнище следва да бъде предоставена възможност за отговорно и прозрачно включване в определянето и изпълнението на регионалните програми на ЕС. Взимането под внимание на местните и регионални (неправителствени) гледни точки ще допринесе за приемането от гражданите на ценностите на Съюза.

1.10 Освен това, ЕИСК е на мнение, че добре структурирани консултации могат да доведат до успешни партньорства със заинтересовани страни от неправителствения сектор в цялостния процес на определяне, наблюдение и оценка на регионалната политика (2).

1.11 Гъвкавото многостепенно управление и доброто управление, както и съответстващите им синергии, насочени към адаптирани към конкретната ситуация решения, могат да бъдат от най-голяма полза за постигането на крайната цел на европейската и национална регионална политика — активизирането на съществуващите сили и скрития потенциал на регионите и градовете.

1.12 Може да бъде създадена европейска програма за обмен на служители в регионите и градовете, както и добре структурирана система за обмен на опит и разпространяване на добри практики. В тази връзка могат да окажат съдействие специализираните научноизследователски институти и университети.

2. Контекст

2.1 От 2001 г. управлението с основание беше изведено на преден план поради нарастващата необходимост от по-непосредствено обвързване на политиките на ЕС с тяхното спазване и изпълнение от и във държавите-членки (3).

2.2 В същата връзка ЕИСК приветства предстоящия доклад на Европейския парламент относно националното и регионалното управление и партньорство (4). Това е положителен сигнал, че ЕП като европейска институция проявява все по-голям интерес към начина, по който конкретно се определя регионалната политика в държавите-членки.

2.3 В по-общ план документът на ЕП показва, че динамиката на развитие, като например интернационализирането на икономиката и непрекъснатата промяна, неизбежно налага адаптиране при стриктното прилагане на принципа на субсидиарност. Необходимо е по-гъвкаво взаимодействие и синергии между различните равнища на управление, за да не се изостава от развитията по света и да се изпълняват успешно съвместно определените европейски политики. Променените процедури във връзка с изпълнението на Лисабонската стратегия, при които Комисията, Съветът и държавите-членки имат споделени отговорности, е показателен пример за подобно взаимодействие и изпълнение.

2.4 Многостепенното управление, при което Комисията, националните администрации и правителства и регионалните и местни власти имат своето място и също споделят отговорности в обща рамка, е белег за същата динамика.

2.5 Регионалните политики и проекти се разработват в рамката на национални и регионални административни практики, които обикновено са изключително комплицирани и разнообразни. Но очевидно е в интерес на гражданите и предприятията политиките и проектите да се изпълняват правилно и последователно в цяла Европа.

2.6 Вниманието, засвидетелствано от ЕП към тази тема, както и редицата въпроси, на които трябва да бъде намерен отговор, за да се насърчи сближаването на практиките в целия ЕС с оглед постигането на оптимални резултати в регионалните политики, съответстват на съображенията, разработени в документите на Комисията и Съвета.

2.7 Редица от тези съображения и съответстващите им принципи са разработени в работния документ на службите на Комисията „Иновации и регионална политика“ (5) при подготовката на неформалната среща на министрите на териториалното сближаване и регионалната политика на Азорските острови (6). Те вече се прилагат и до известна степен бяха осъществени през периода 2000-2006 г. Комисията отново и отново заявява, че „конкурентоспособност не може да се постигне самостоятелно от отделни държави-членки или региони: необходимо е тясно сътрудничество между всички съответни публични власти, предприятия, граждани и социални партньорства, в партньорство с Европейската комисия и европейските институции“ (7). Освен това успешната оценка изисква актуализиране на административния и институционалния капацитет.

2.8 Комисията твърди, че напредък може да се постигне само като се разработят системи на многостепенно управление за иновативно управление, което включва стратегическо координиране, подходящ стратегически микс за всеки регион — не съществува една единствена „чудотворна“ стратегия — в който се идентифицират мрежите, клъстерите, центровете за високи постижения, като подборът се осъществява евентуално със съдействието на регионалните агенции.

2.9 За програмния период 2007-2013 г. Комисията представи по-задълбочени цели в стратегическите насоки на Общността относно сближаването, като постави ударение върху конкурентоспособността, растежа и човешките ресурси. Тя разработи европейска териториална цел, съсредоточена върху „презграничното сътрудничество чрез съвместни местни и регионални цели и инициативи, транснационално сътрудничество, насочено към териториалното развитие и междурегионалното сътрудничество и обмен на опит“ (8).

2.10 Министрите на териториалното сближаване и регионалната политика определиха програма за регионите и градовете в Лайпцигската харта и Териториалната програма (9). На неформалната среща на министрите, проведена на Азорските острови, беше направена следващата стъпка при определянето на начина, по който трябва да се осъществява Програмата за регионите и градовете. В първата програма за действие (10) министрите настоятелно подчертаха убеждението си, че многостепенното управление е основен инструмент за балансирано устройство на територията на ЕС и предложиха да се срещнат с група заинтересовани страни и местни и регионални власти, за да обсъдят изпълнението на приоритетите на Териториалната програма.

2.11 По-нататък в тази програма министрите подчертаха, че целите на Териториалната програма могат да бъдат постигнати най-добре в съответствие с институционалните уредби във всяка държава-членка, посредством силна ангажираност на националните, регионалните и местните власти и заинтересовани страни и диалог с Европейската комисия и другите европейски институции (11). Тук отново се забелязва акцентът върху необходимостта от дискусия, взаимна подкрепа и действия по цялата верига на управление от заинтересованите лица на местно равнище в цяла Европа до Комисията и обратното.

2.12 В петте насоки за действие министрите подчертаха необходимостта от укрепване на многостепенното териториално управление, новите форми на партньорство и териториално управление, както и необходимостта от придаване на териториално/градоустройствено измерение на секторните политики.

2.13 Независимо от това може да се изрази съжаление от факта, макар това да е обичайният случай, че конкретното осъществяване на Програмата за действие, най-малкото по дефиниция, остава почти изключително отговорност на държавите-членки и че регионалните и местните власти и останалите заинтересовани страни рядко се споменават като необходими участници в процеса. Все още преобладава традиционното понятие за „субсидиарност“.

3. Специфични бележки

3.1 Съществуват пречки пред прозрачността, последователността и ефективността при планирането и осъществяването на регионалната политика. Те се дължат отчасти на организацията и методите на работа на и между генералните дирекции и европейските фондове на равнище ЕС. До голяма степен обаче те са следствие и на недостатъци и пропуски при функционирането на многостепенното управление и изпълнението на политиките и програмите.

3.2 В проектодоклада на Европейския парламент основателно се отбелязва, че бяха предприети редица положителни инициативи за подобряване на управлението на равнище ЕС, като URBAN I и II, LEADER и Urbact.

3.3 Според ЕИСК някои от инициативите, обаче, са твърде неясни, като например Териториалната програма. Освен това на практика няма данни, които да посочват до каква степен многостепенното управление може да се разглежда като фактор за успеха на горепосочените програми.

3.4 Въпреки че многостепенното управление се приема все по-широко като практика в целия Европейски съюз, все още липсват прозрачни и последователни методи на работа и комуникация. Това се дължи до голяма степен на факта, че ЕС не функционира като единна държава.

3.5 Освен това начинът, по който националните правителства и заинтересованите страни, като например децентрализираните власти, възприемат мястото на ЕС в понятието „многостепенно управление“, понякога съществено се различава, в зависимост от националните интереси и културните традиции.

3.6 Трето съображение относно възможни проблеми, свързани с многостепенното управление, произтича от широкото многообразие на административни и политически концепции, които съществуват в самите държави-членки и които са дълбоко вкоренени и обикновено не се поддават на промяна.

3.7 Тези съображения показват, че универсален подход на равнище ЕС в регионалното планиране и програмиране е почти невъзможен. Националните, а често и регионалните структури, подходи и нагласи остават решаващи. Все пак, някои конкретни обстоятелства, като настоящите финансови и социалноикономически събития в международен план, налагат преразглеждане на процедурите, за да могат регионите да станат по-устойчиви и подготвени за промяна.

3.8 Регионалната политика на ЕС следва да бъде едновременно процес „отдолу нагоре“ и „отгоре надолу“. „Отдолу нагоре“, тъй като регионите следва да определят и подобряват социалноикономическите и екологичните си условия, както и конкурентоспособността си, тъй като европейската (и националната) регионална политика трябва непременно да бъде осъществявана на място. „Отгоре надолу“, тъй като финансовите ресурси и рамковите условия се задават и определят на равнище ЕС и на национално равнище. Този процес никога не е еднопосочен.

3.9 Инициативите, предприети на равнище ЕС, и добрите намерения на държавите-членки за насърчаване на по-ефективни и конвергентни административни подходи в цяла Европа трябва да бъдат оценени положително. Доброто управление в регионалната политика обаче изисква преди всичко адаптиране на негъвкавите форми на многостепенно управление, което всъщност означава промени в стила и манталитета на управление.

3.10 Посочените в точка 2 документи показват, че Съветът до голяма степен споделя това мнение. Това несъмнено е голяма стъпка напред. Но често пътят между думите и практическото изпълнение е дълъг.

3.11 Ефективното изпълнение е по-лесно в страни и региони, в които съществуват традиции в децентрализацията, отколкото в централизираните в административно отношение системи. В някои държави-членки, в които не съществува усъвършенствана регионална политика и където регионалните власти не са напълно изградени, възникват допълнителни усложнения.

3.12 ЕИСК подчертава нуждата от по-добри и по-точни европейски статистически данни като основно изискване за ефективна регионална политика.

3.13 ЕИСК подкрепя всички усилия за подобряване на европейското управление. Това трябва да доведе до по-добра и по-прозрачна връзка между политики и резултати. За резултатите е задължително участието на заинтересованите среди на местно и регионално равнище и на частния и публичния сектор. Те трябва да се включат по по-осезаем начин. Обикновено това включване води до споделена ангажираност и отговорност. Според ЕИСК това е от решаващо значение.

4. „Многостепенно управление“: взаимодействие между Комисията, правителствата и регионите

4.1 На ниво Комисия представянето на различните фондове на Общността, свързани с регионалната политика, би трябвало да бъде по-съгласувано. Цялостната картина на принципите, целите и ориентациите на политиките на Общността в тази област изглеждат доста объркващи за неспециалистите.

4.2 Съществува необходимост от съвместно съгласуван подход между генералните дирекции на Комисията. В това отношение Междуведомствената група по градоустройствени въпроси (12) може да бъде много полезна.

4.3 По-последователно представяне и по-голямо популяризиране на общ подход на равнище ЕС също може да послужи за пример на правителствата и министерствата с цел да приложат интегриран подход към регионите и градовете, когато такъв подход обикновено липсва на национално равнище. Във всеки случай ще бъде от полза да се заличи до известна степен разделението между равнището на ЕС и регионите и градовете.

4.4 Гъвкавото прилагане на многостепенното управление и на съответстващите синергии може да се окаже добър стимул за приспособяване на административните практики в държавите-членки. Тъй като крайната цел на регионалната политика е да активизира в максимална степен (скрития) потенциал на регионите и градовете, правителствените структури трябва да бъдат организирани съответно по прозрачен и последователен начин.

4.5 Фондовете на ЕС в тясно сътрудничество с националните програми трябва да предлагат насърчителни стимули за поощряване на този потенциал.

4.6 Европейската комисия има важна роля за свързването на градовете и регионите с Европа и за насърчаване на уверени в собствените си сили, гъвкави и устойчиви региони и градове: като обясни, и на децентрализирано равнище, значението на Лисабонската програма (което досега не е било добре разбрано); като повишава информираността относно бъдещата роля на градовете и метрополните области; и като разпространява успешни подходи в цяла Европа (13). В това отношение подкрепа може да окажат специализирани изследователски институти или университети.

4.7 Според ЕИСК това със сигурност не означава нови бюрократични процедури, а по-скоро по-малко бюрокрация и административни процедури и целенасочена и последователна децентрализация.

4.8 Според ЕИСК децентрализацията е твърде обещаваща, тъй като засилва отговорността на регионалните и местните власти и насърчава отчетността.

4.9 Отговорността и отчетността са от първостепенно значение. Те съставляват основата на главните изисквания на всяко регионално развитие, които са стратегическото ръководство, визията и последователността. В тази връзка съществуват великолепни примери в Европа (14).

4.10 ЕС и националните правителства би трябвало да отчитат механизмите и работните практики в успешните региони и градове, включително и метрополните области. Последните не са миниатюрни „държави“. Те се различават от тях; управлението им се различава коренно от управлението на равнище държава.

4.11 Техният подход често се ръководи от конкретни цели, които са двигатели на цялостното развитие (15); техният облик в повечето случаи се определя от подобряването на условията за (чужди) инвестиции, клъстери и човешки ресурси. Същевременно устойчивото развитие представлява понастоящем важен приоритет на програмата, както и социалното включване, качеството на труда и условията на живот.

4.12 Може да бъде създадена европейска програма за обмен за служители в регионите и градовете. Взаимното познаване на подхода и стратегиите на съседите „през граница“, например по отношение на устройството на територията, развиването на икономическата привлекателност и социалните жилища ще бъде от голяма полза.

4.13 ЕИСК предлага да се създадат програми за побратимяване между регионите и градовете в Европа, каквито вече съществуват в редица други области на политики, за да се запознаят регионите в тези страни с децентрализирани програми и процедури.

4.14 Такъв добре структуриран обмен в Европа може да допринесе за промяна на манталитета и нагласите за насърчаване на изразителния облик и силата на регионите и градовете. Както показват редица примери, регионите и метрополните области често получават положителен импулс от динамиката на интернационализиращата се икономика. Те намират нови начини да се наложат успешно на картата.

4.15 Този процес на повишаване на осведомеността може да бъде подкрепен от програми на Общността, посредством проекти, съфинансирани от фондовете, или чрез целенасочена комуникация и консултации от служители на Комисията. Те могат да бъдат подпомагани от специализирани консултативни органи, действащи отвъд националните граници. От голяма полза за структурирането на този процес, който вече е в ход, би била и подкрепата на ЕП.

4.16 ЕИСК одобрява предложението на Европейския парламент за създаване на официален Съвет на ЕС по териториално развитие. Това би подчертало значението на многостепенното управление; би представлявало добра платформа за разработване на идеи за цялостен подход към регионите и градовете; би направило обсъжданията и споразуменията в Съвета по-обвързващи.

4.17 Въз основа на Първата програма за действие (2007 г.) (16), би могло да се даде началото на европейска дискусия относно модернизирането на административните системи и практики по отношение на връзката „държава-региони/градове“. Нейните цели би трябвало да включват: намаляване на бюрократичните процедури, изграждане на доверие, насърчаване на силни и устойчиви региони и градове, подобряване на прозрачността, скъсяване на разстоянието между децентрализираните равнища и нивото на ЕС.

4.18 Тези предложения следва да се разглеждат като част от по-доброто управление на отношенията между публичните власти на всички равнища. Те не трябва или вече не трябва да се разглеждат в рамките на йерархична система от правомощия между различните равнища на управление. Напротив, според ЕИСК многостепенното управление представлява по-скоро гъвкав модел на отношения между Комисията, националните правителства и регионалните и местните власти, приспособяван така че да съответства на конкретни ситуации и тематични съображения.

5. Доброто управление предполага партньорства с организираното гражданско общество

5.1 Според ЕИСК съвременното местно и регионално управление предполага активно включване на различните части на местните и регионални общности. Те могат да допринесат с компетенции и възгледи, които отговарят на специфични нужди. Това се признава по директен или индиректен начин и в редица съображения на Съвета (17).

5.2 Основната референтна разпоредба относно „партньорството“ е член 11 от Регламента за определяне на общи разпоредби за европейските структурни фондове, който призовава за партньорство, тоест за включване на социално-икономическите заинтересовани лица и организираното гражданско общество (18).

5.3 Според ЕИСК, доброто управление в регионалната политика включва отговорно и прозрачно участие на представителното и законно гражданско общество, съставено от ясно определени заинтересовани лица на регионално равнище. Консултациите и включването трябва да се състоят при определянето, програмирането и оценката на регионалните проекти. Това сътрудничество трябва да се осъществява също така в случай на интеррегионални и трансгранични проекти, и по-специално в рамките на Европейската група за териториално сътрудничество (19).

5.4 Гледната точка на ЕИСК като цяло е, че децентрализацията е благотворна за насърчаване на отговорността и отчетността на месните и регионални власти, което от своя страна ще стимулира неправителствените заинтересовани страни като социалните партньори, търговските камари, предприятия, агенции за развитие, организации, работещи в сферата на жилищното настаняване, квазиавтономни неправителствени организации на гражданското общество („quangos“), агенции по околната среда, социални организации, учебни заведения на всички равнища, здравеопазване, архитекти и хора на изкуството.

5.5 Въпреки изразените от Съвета намерения и продължаващия диалог между Европейската комисия, държавите-членки и регионите за насърчаване на такива партньорства, те се прилагат само в ограничени случаи (20). В повечето случаи те просто не съществуват. Добрите примери следва да се разпространяват.

5.6 От своя страна, представителното гражданско общество също следва да бъде достатъчно добре организирано на регионално равнище и да разполага с подходящите компетенции. Изпълнението на тези условия не е лесно в случаите, в които гражданското общество е слабо развито и когато отразява много различни и понякога противоположни интереси.

5.7 Комисията следва да има възможността да действа като катализатор и да насърчава процеса на учене в областта на децентрализираното управление.

5.8 Освен това осведомеността и визията за необходимостта от промяна и приспособяването в регионите и градовете може също така да насърчи повече и по-добри партньорства. Опитът показва, че една съгласувана визия на публичните власти създава възможности за засилване на сътрудничеството с други заинтересовани страни. В тази връзка член 11 от Регламента за определяне на общи разпоредби за европейските структурни фондове относно партньорството трябва да бъде взет предвид.

5.9 Съществуват много възможности. По-добро управление на децентрализирано равнище ще направи обществата като цяло по-гъвкави и по-подготвени за бъдещето.

5.10 Като се има предвид факта, че Европейската комисия смята да публикува по-късно тази година документ, посветен на темата за партньорството в рамките на политиката на сближаване на ЕС, ЕИСК предлага тази тема да се разгледа по-подробно в отделно становище.

Брюксел, 18 септември 2008 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Dimitris DIMITRIADIS

(1) Според ЕИСК „регионите“ и „градовете“ не съответстват непременно на съществуващите административни единици, а представляват по-скоро динамично понятие, състоящо се от логична съвкупност от социално-икономически области, обхващащи региони-мрежи, градове и техните околности, свързани общини и метрополни области.

(2) Вж. Становище на ЕИСК „Партньорство за усвояването на структурните фондове“, ОВ C 10, 14.1.2004 г., стр. 21.

(3) В Бялата книга за европейско управление, COM(2001) 428 окончателен, беше представена, наред с другото, нова визия за начина, по който би могъл и би трябвало да функционира ЕС, като се създава повече ангажираност и откритост и се откроява ясно връзката между политиките, регулирането и конкретните резултати. Тя беше изрично насочена към подобряването на връзката между Европа и нейните граждани.

(4) PE407.823v01-00 — Докладчик: Jean-Marie BEAUPUY.

(5) SEC(2007) 1547 от 14.11.2007 г.

(6) Среща, проведена на 23 и 24 ноември 2007 г., по време на португалското председателство.

(7) Вж. пак там, стр. 6. Вж. също стр. 18: решаващи фактори за успеха на един регион.

(8) Вж. пак там, стр. 17.

(9) „Лайпцигска харта за устойчиви европейски градове“ и „Териториална програма на Европейския съюз, към по-конкурентоспособна и устойчива Европа на различните региони“, неформална среща на министрите на градоустройството на 24 и 25 май 2007 г.

(10) „Първа програма за действие за изпълнението на Териториалната програма на Европейския съюз“, 23 ноември 2007 г.

(11) Вж. пак там, стр. 8.

(12) Междуведомствената група по градоустройствени въпроси е създадена през 2007 г. Представени са всички генерални дирекции, занимаващи се със специфични въпроси от интерес за градовете.

(13) Комисията е разработила експертиза за 26 региона във Франция под формата на бенчмаркинг.

(14) Един такъв чудесен пример е Билбао, където 20 години стратегическо ръководство, визия и последователност доведоха до модерен, ориентиран към бъдещето метрополис, в регион, който беше в упадък и твърде тежко състояние в началото на 1980-те години. Това ръководство в Билбао получи финансова подкрепа от централното правителство, от правителството на баските и от областта — пример за ефикасно партньорство с организираното гражданско общество и с частния сектор.

(15) Сред тях интересни примери представляват свързването на високоскоростните линии в Лил, олимпийските игри и 500-та годишнина от откриването на Америка от Колумб в Барселона и новият, ориентиран към бъдещето градски център на Бирмингам. И в трите случая тези движещи цели представляваха отправна точка за ново развитие.

(16) Вж. „Първа програма за действие“, стр. 5: „Необходими са нови форми на териториално управление за насърчаването на по-добър интегриран подход и гъвкаво сътрудничество между различните териториални равнища“.

(17) Вж. точка 2.

(18) Регламент (EO) № 1083/2006, юли 2006, който ще се прилага за всички програми на ЕС в рамките на политиката на сближаването за периода 2007-2013 г. Не е нужно да се споменава, че партньорствата на национално ниво, независимо от тяхната важност, не могат да заменят партньорствата с регионалното гражданско общество.

(19) Регламент (EО) № 1082/2006, юли 2006. Този регламент относно транграничните операции се ограничава до административните практики.

(20) На няколко пъти ЕИСК призова за партньорство в прилагането на регионалната политика, напр. „Партньорство за усвояването на структурните фондове“, ОВ C 10, 14.1.2004 г., стр. 21 и „Ролята на гражданското общество за прилагане на европейската политиката на сближаване и европейската политиката в областта на регионалното развитие“, ОВ C 309, 16.12.2006 г., стр. 126. Регионалните партньорства следва да бъдат гарантирани и в други области, като Програмата за конкурентоспособност и иновации и Седмата рамкова програма, вж. Становище на ЕИСК относно „Управление на индустриалните промени: ролята на социалните партньори и приносът на Програмата за конкурентоспособност и иновации“, ОВ C 318, 23.12.2006 г., стр. 12.