ПРИЛОЖЕНИЕ III

Прилагане на член 12 от Директивата за местообитанията — примерът за вълка

1. Контекст — въведение

Вълкът принадлежи към местната европейска фауна и е неразделна част от нашето биологично разнообразие и природно наследство. Като върховен хищник той играе важна екологична роля, като допринася за здравето и функционирането на екосистемите. По-конкретно наличието на вълци подпомага регулирането на плътността на видовете, които им служат за плячка (1) (обикновено диви копитни животни като сърни, благородни елени и диви свине, но също и диви кози и лосове, в зависимост от района), и подобряването на здравето на тези видове чрез селективно хищничество. Вълкът се е срещал в цяла континентална Европа, но през първата половина на XX век е бил изтребен в повечето региони и държави.

В доклада за състоянието на природата (2), изготвен през 2020 г. въз основа на данните, съобщени от държавите членки, се потвърждава, че популациите на вълците в ЕС като цяло се възстановяват (стабилни са или се увеличават) и заселват отново части от историческата си област на разпространение, въпреки че са достигнали благоприятен природозащитен статус само в някои от държавите членки (3). Завръщането на вълка е голям успех в областта на опазването (4) , който е станал възможен благодарение на законовата защита, по-благоприятните обществени нагласи, както и на възстановяването на видовете, които служат за плячка (напр. елени и диви свине), и на горските масиви (след изоставянето на земеделските земи).

В същото време завръщането на вълка в региони, където е отсъствал в продължение на десетилетия или за по-дълъг период от време, е сериозно предизвикателство за държавите членки, тъй като наличието на този вид често се свързва с няколко типа конфликти и може да предизвика силни социални протести и реакции сред засегнатите селски общности.

Подобно на останалите едри хищници вълците се нуждаят от много големи територии, като отделните индивиди и глутниците използват като свои територии площи с размер стотици хиляди квадратни километри. В резултат на това разпространението на вълците е с много ниска плътност, а за популациите им е обичайно да се разпространяват на обширни територии, обикновено пресичащи много административни граници както в рамките на отделна държава, така и между различни държави. Затова от биологична гледна точка се препоръчва мерките за опазване и управление да бъдат координирани и последователни във възможно най-голяма степен. Тази препоръка подчертава необходимостта от трансгранично сътрудничество, например чрез прилагане на последователни и координирани подходи на равнище популация на вълка. Допълнителни насоки се съдържат в Ръководството за плановете за управление на едрите хищници в Европа на популационно равнище, разработено за Европейската комисия (Linnell et al, 2008) (5).

Вълкът е включен в списъка в приложение IV към Директивата за местообитанията за повечето държави членки и региони и следователно е предмет на разпоредбите за строга защита, предвидени в член 12 от същата директива, включително на забраната на всички форми на умишлено залавяне или убиване на взети от природата екземпляри.

За някои държави членки и региони вълкът е посочен в приложение V като вид, „чието вземане от дивата природа и експлоатация могат да бъдат предмет на мерки за управление“. За повечето държави членки и региони вълкът е включен и в приложение II като приоритетен вид, за който се изисква определяне на специални защитени зони и предприемане на подходящи мерки за опазване. В таблицата са представени конкретните популации и съответните приложения към Директивата за местообитанията, в които са включени.

Таблица

Включване на вълка в приложенията към Директивата за местообитанията

Приложение II (изисква се определяне на специални защитени зони): „* Canis lupus (с изключение на естонските, латвийските, литовските и финландските популации, гръцките популации на север от 39-ия паралел и испанските популации на север от Дуеро)“ Приложение IV (строга защита): „Canis lupus (с изключение на естонските, българските, латвийските, литовските, полските и словашките популации, гръцките популации на север от 39-ия паралел, испанските популации на север от Дуеро и финландските популации в рамките на зоните за контрол на северни елени съгласно определението в параграф 2 от финландския Акт № 848/90 от 14 септември 1990 г. относно отглеждането на северни елени)“ Приложение V (разрешено е управление на видовете): „Canis lupus (испанските популации на север от Дуеро, гръцките популации на север от 39-ия паралел, финландските популации в рамките на зоните за контрол на северни елени съгласно дефиницията в параграф 2 от финландския Акт № 848/90 от 14 септември 1990 г. относно отглеждането на северни елени, българските, латвийските, литовските, естонските, полските и словашките популации)“.

Както е споменато по-горе, в много държави членки и региони все още не е постигнат благоприятен природозащитен статус на вълка (6).

В проучване, проведено през 2018 г. за Европейския парламент (7), се оценява рискът от изчезване на отделни популации на вълци въз основа на критериите от Червения списък на застрашените видове на IUCN. От девет (предимно трансгранични) популации на вълци три са оценени като „най-малко застрашени“, три — като „почти застрашени“ и три — като „уязвими“. Една популация на вълка (иберийската популация, Испания — Сиера Морена) е изчезнала. Авторите на проучването подчертават и трудностите при хармонизирането на резултатите от данните от мониторинга поради различията в техниките и подходите за извършване на мониторинг (различни начини или периоди на отчитане), средни стойности спрямо максималната и минималната популация, липса на докладване от страна на някои държави въпреки наличието на вида, разлики в качеството на данните и т.н. (8)

Независимо от наблюдаваното възстановяване и разширяване на няколко популации на вълци в Европа, видът все още е изправен пред различни заплахи и проблеми, свързани с опазването му, и по-специално бракониерството (което често пъти остава неразкрито, но е вероятна причина за много голям дял от общата смъртност). Конкретните заплахи и потенциалните мерки за справяне с тях са описани за всяка популация на вълка в доклада Key actions for Large Carnivore populations in Europe [Ключови действия за популациите на едрите хищници в Европа], финансиран от Европейската комисия (Boitani et al, 2015 (9)).

2. Правни изисквания за защитата на отделни вълци

Вълкът е строго защитен във всички територии, за които е посочен в приложение IV към Директивата за местообитанията. Целта на директивата е да се постигне благоприятен природозащитен статус за посочените в списъка видове. Защитата, която е осигурена съгласно член 12 от Директивата за местообитанията на популациите на видовете, посочени в настоящото приложение, има превантивен характер и включва изисквания към държавите членки да предотвратяват възникване на ситуации, които биха могли да окажат отрицателно въздействие върху видовете.

Необходимо е формалното транспониране на член 12 в националното законодателство да бъде допълнено с последващи действия за прилагане с цел осигуряване на строга защита въз основа на специфичните проблеми и заплахи, с които се сблъсква вълкът в даден контекст. Действията, посочени в член 12, трябва не само да бъдат забранени, но и властите трябва да предприемат всички необходими мерки, за да гарантират, че забраните не се нарушават на практика. Това означава например, че властите са длъжни да предприемат всички необходими мерки за предотвратяване на (незаконното) убиване на вълци и за защита на районите, които служат като места за почивка или размножаване, като например техните бърлоги и „места за срещане“.

Според Съда на Европейския съюз (Съда на ЕС) член 12, параграф 1 от Директивата за местообитанията „изисква от държавите членки не само приемането на пълна законодателна уредба, но и прилагането на конкретни и специфични мерки за опазване“, като разпоредбата предполага и „предприемането на последователни и съгласувани мерки с превантивен характер“ (дело C-183/05 на Съда на ЕС от 11 януари 2007 г., Европейска комисия/Ирландия). Този подход беше потвърден с решението на Съда на ЕС от 10 октомври 2019 г. (съдебен акт по преюдициално запитване по дело C-674/17): „Спазването на тази разпоредба изисква от държавите членки не само да приемат цялостна законодателна уредба, но и да приложат конкретни и специфични мерки за защита. Системата за строга защита също така предполага вземане на последователни и съгласувани мерки с превантивен характер. Такава система за строга защита съответно трябва да позволява да се избегне на практика умишленото залавяне или убиване в природата, както и повреждането или унищожаването на местата за размножаване или почивка на животинските видове, посочени в буква а) от приложение IV към Директивата за местообитанията“.

Един пример за действие, чрез което разпоредбите за защитата на видовете се прилагат ефективно, е създаването на ефективни екипи за борба с бракониерството, в които са включени кучета за откриване на отрови. Бракониерството, примките и отровните примамки наистина са сериозна заплаха за вълците на много места. Отравянето е особено сериозен проблем, тъй като засяга и други видове, по-специално хищните птици. При справянето с този проблем няколко проекта в Южна и Източна Европа (Испания, Италия, Португалия, Гърция, България и Румъния), финансирани от програмата LIFE (10), допринесоха за създаване на конкретни мерки, с които ефективно се подпомага режимът за строга защита на видовете, например създаване на екипи с кучета за откриване на отрови, обучение на персонала (паркови надзиратели, горски пазачи, полицейски служители в провинциалните райони, ветеринарни лекари) и изграждане на капацитет в рамките на публичните органи; както и дейности за повишаване на осведомеността, насочени към животновъдите, ловците, туристическите оператори, учениците и широката общественост.

Когато плановете за опазване/управление на вълка са изготвени в съответствие с член 12 и се изпълняват правилно, могат да предоставят ефективна рамка за прилагане на разпоредбите за строга защита на популациите на вълци, включени в приложение IV, чрез изграждане на цялостна система за съвместно съществуване, която има за цел да се осигури благоприятен природозащитен статус, като същевременно се преодоляват конфликтите с човешките дейности.

В тези планове могат да бъдат включени действия като: i) подкрепа при прилагането на превантивните мерки (чрез инвестиционни помощи, информация, обучение и техническа помощ); ii) обезщетение за икономически щети, причинени от вълци; iii) подобряване на мониторинга и на базата от знания за съответната популация на вълка; iv) мониторинг, оценка и подобряване на ефективността на мерките за защита на селскостопанските животни; v) насърчаване на участието на заинтересованите страни и на диалога с тях и помежду им (напр. чрез специални платформи); vi) усъвършенстване на усилията за прилагане на законодателството в борбата с незаконното убиване на вълци; vii) опазване на местообитанията и подобряване на условията за хранене (напр., ако е необходимо, чрез възстановяване на популациите на дивите видове, които служат за плячка); viii) развитие на възможностите за екотуризъм, свързани с вълците; ix) популяризиране/маркетинг на селскостопански продукти, произхождащи от райони, обитавани от вълци; и x) информация, обучение и повишаване на осведомеността. Освен това в плановете може да се даде възможност на съответните органи да разрешават ограничено използване на контрол чрез летални методи за отстраняване на екземпляри от вълци чрез прилагането на дерогации в съответствие с условията, определени в директивата. Следва да се отбележи обаче, че плановете за адаптивно управление на улова (като плановете за видовете, посочени в приложение V към Директивата за местообитанията, които могат да бъдат ловувани) няма да са в съответствие с разпоредбите за строга защита, които се прилагат за видовете, посочени в приложение IV.

Тези планове следва да бъдат изготвени въз основа на най-добрата налична информация за природозащитния статус на вида и за тенденциите за промяната му, както и за всички приложими заплахи и натиск. Участието на всички заинтересовани страни или провеждането на консултации с тях, особено със засегнатите от вида или от предвидените мерки за опазването му, е от решаващо значение за включването на всички приложими аспекти от плановете и за насърчаване на широкото обществено одобрение.

Пример за участие на заинтересованите страни в план за управление Планът за управление на вълка в Хърватия за периода 2010—2015 г. (Хърватско министерство на културата, 2010 г.) е резултат от двугодишен процес, в който са участвали представители на всички заинтересовани групи (съответните министерства, членове на Комитета за мониторинг на популациите на едрите хищници, учени, горски стопани, неправителствени сдружения и т.н.). В подробния план за действие са очертани мерките, които Хърватия следва да приложи, за да гарантира, че популацията на вълка на нейната територия се опазва във възможно най-хармонично съжителство с хората.

Следователно чрез плановете за опазване и управление на вълка може да се осигури подходяща структура за оценка и разрешаване на всички относими проблеми и конфликти, които застрашават популациите на вълците, с оглед постигане на благоприятен природозащитен статус.

Поради това в тези планове може да бъдат включени и въпроси като хибридизацията на вълци с кучета, за която се съобщава във връзка с всичките девет европейски популации на вълци и в 21 европейски държави (11). На някои места това е сериозна заплаха за опазването на вълка (12) и може да са необходими специфични превантивни, проактивни и реактивни действия за справяне с проблема, както е посочено в Препоръка № 173 (2014 г. (13)), приета съгласно Бернската конвенция (Съвет на Европа, 2014 г.). Въпреки това, тъй като хибридизацията между вълци и кучета е сложен проблем, настоятелно се препоръчва да се изготви ясно определен план за управление на национално равнище и на равнище популация, като се използват последните актуализирани и надеждни полеви, лабораторни и статистически процедури (вж. карето).

Хибриди между вълк и куче Кръстосването между вълците и домашните им породи — кучетата, вероятно се е случвало многократно през цялата история на опитомяването на кучетата и все още се случва с различна интензивност в някои части от областта на разпространение на вълците. Като вид антропогенна хибридизация хибридизацията между вълци и кучета не е естествен еволюционен процес, при който хибридите следва да бъдат предмет на мерки за опазване. По-скоро, в качеството на заплаха за генетичната цялост на популациите на вълците, хибридизацията между вълци и кучета е проблем, който буди сериозна загриженост за опазването и следва да бъде разрешен чрез подходящи планове и инструменти за управление. В Европа хибридизация е установена в няколко държави, напр. в Норвегия, Латвия, Естония, България, Италия, Испания, Португалия, Германия, Гърция, Словения и Сърбия. Следва да се отбележи обаче, че оценките на интрогресията на кучешки гени в генофонда на популацията на дивите вълци се основават на различни подходи и на свързаните с тях експериментални протоколи. Докато в някои случаи кръстосването е довело само до едно или няколко кучила от хибриди в ограничени райони, в други случаи е установено, че интрогресията на кучешки гени в генофонда на популацията на дивите вълци се разпространява в обширни райони, макар и в различна степен (от 5,6 % в испанската област Галисия до над 60 % в италианската провинция Гросето). По подобен начин в северната част на Апенините е установена висока степен на интрогресия, докато в алпийската популация на вълка (от Франция до Централно-източните Алпи) са открити само редки случаи на хибриди. Въпреки това докладваната степен на хибридизация на други места е около 5—10 % (Leonard et al., 2011). Хибридизацията се осъществява главно между мъжки кучета и женски вълци. В редки случаи може да настъпи и обратното. Поради големия брой свободно скитащи кучета от различни области, особено в средиземноморските региони, се създават многобройни възможности за срещи между вълци и кучета. Макар да липсват знания за екологията на живеещите в дивата природа хибриди между вълк и куче, няма доказателства, че хибридите са причинили намаляване на физическите показатели на екземплярите, разселването, репродуктивния успех, модификацията на поведението или жизнеспособността на популацията. Управлението на хибридизацията между вълци и кучета е проблем за държавните органи, тъй като поставя няколко сериозни предизвикателства. а) Таксономичен статут на хибрид Кучетата произлизат от вълците чрез опитомяване и принадлежат към една и съща таксономична единица — вида Canis lupus. Понякога кучетата се идентифицират с квалификатора за подвид Canis lupus familiaris. Няма съмнение, че за хибридите се запазва наименованието Canis lupus. б) Правен статут на хибридите За разлика от кучетата, чието оцеляване обикновено зависи от човешките грижи и ресурси, хибридите имат независим и пълноценен живот като диви животни. В този смисъл в много национални законодателства хибридите са считани за равностойни на дивата фауна и се управляват по същите правила. Ако хибридите се считат за равностойни на кучетата, ще попаднат в обхвата на националното законодателство за домашните животни. Във всеки случай изглежда полезно хибридите между вълци и кучета да получат „от ловците и обществеността същия правен статут като вълците, за да се затвори потенциална вратичка за нерегламентирано убиване на вълци“ (Декларация за подкрепа на политиката относно хибридизацията, изготвена от Инициативата за едрите хищници в Европа и приложена към Ръководството за плановете за управление на едрите хищници в Европа на популационно равнище (Linnell et al., 2008). Всъщност ако хибридите се считат за незащитени от националното законодателство, това би могло да доведе до нарастване на броя на случайно убитите вълци, като се има предвид, че е трудно да се разграничат хибридите от генетично „чистите“ вълци само въз основа на морфологичните характеристики. Това може да включва не само случайно, но и умишлено убиване, тъй като незащитеният статут на хибридите може да се използва като прикритие за убиването на истински вълци. Органите на управление се насърчават да гарантират, че хибридите попадат в приложното поле на техните национални закони ясно и недвусмислено като дива фауна или като домашни животни. в) Възможности за реакция чрез управление Най-подходящата реакция чрез управление ще зависи от оценката на общото равнище на интрогресия и от това дали интрогресията се среща само в ограничени райони и в няколко глутници или е широко разпространена в големи райони и/или в повечето глутници. Например ограничената интрогресия може да не представлява сериозна заплаха, ако е останала стабилна от поколение на поколение. Значителна и широко разпространена хибридизация (хибриден рой) може да се окаже трудно преодолима, въпреки че все още може да е желателно да се намали текущото и бъдещото проникване на гени от домашни кучета в популацията на вълка. Голямото, но локално разпространение все още може да се третира с целенасочени действия за неутрализиране на размножаването на хибридите (чрез физическо отстраняване или стерилизация). Въпреки че бяха повдигнати няколко възражения във връзка с трудността и ефективността на отстраняването на хибридите с цел контролиране на равнището на широко разпространената интрогресия до ниски стойности, тази интервенция носи потенциална полза, когато хибридизацията не е широко разпространена и прилагането на мярката е подкрепено от приложни изследвания, мониторинг и рамка за адаптивно управление. Обхватът на инструментите за управление е широк, а полезността на всеки инструмент зависи от целите. Настоятелно се препоръчва справянето с хибридизацията да се извършва с помощта на специален план на национално равнище или евентуално на равнище популация, в който целите, протоколите и критериите да са цялостно описани и обосновани. Ще трябва да се определят и опишат редица превантивни, проактивни и реактивни действия. Планът вероятно ще включва разпоредби за: 1) Създаване на международно сътрудничество, включващо всички генетични лаборатории, за да се постигне съгласие относно общ подход за определяне на праговете и процедурите за идентифициране на хибридите и за споделяне на алелните честоти на референтните популации. 2) Одобряване на набор от ръководства относно политиките за проучване и мониторинг на разпространението и превалентността на хибридизацията и на генната интрогресия на кучетата в популацията на вълка. 3) Определяне на области, в които са подходящи различни инструменти за управление в зависимост от равнищата и моделите на превалентността на хибридизацията — от липса на интервенция до активно отстраняване на хибридните екземпляри. В крайна сметка социалният контекст може да окаже влияние върху избраните области на управление и избраните действия. 4) Създаване на екипи (и процедури) за спешни случаи, които при необходимост да отговарят за отстраняването на хибридите между вълци и кучета от дивата природа или за тяхното залавяне, стерилизиране или освобождаване. Препоръка № 173 съгласно Бернската конвенция (2014 г.) е напълно одобрена от Европейската комисия и в нея се посочва, наред с останалото, че: „в интерес на ефективното опазване на вълците е да се гарантира, че отстраняването на всички открити хибриди между вълк и куче се извършва изцяло по контролиран от правителството начин“. Изглежда, че това може да се постигне единствено чрез забрана на убиването на хибридите в рамките на националното законодателство, като изключение се прави само за правителствените агенции или за определените от тях представители. В препоръката страните са приканени „да се уверят, че контролираното от правителството отстраняване на хибриди между вълк и куче се извършва, след като държавните служители и/или органите, натоварени от правителствата за тази цел, и/или изследователите са потвърдили, че те са хибриди, като са използвали генетични и/или морфологични характеристики. Отстраняването следва да се извършва само от органи, на които компетентните власти са възложили такава отговорност, като се гарантира, че това отстраняване не влошава природозащитния статус на вълците“. Страните трябва също така „да приемат необходимите мерки, за да се предотврати умишленото или погрешното убиване на вълци като хибриди между вълк и куче. Това не засяга внимателното, контролирано от правителството отстраняване на откритите хибриди между вълк и куче от дивата природа от страна на органите, на които компетентните власти са възложили такава отговорност“. 5) Одобряване на национален план за контрол на свободно движещите се кучета (диви, бездомни или притежавани от хора, които ги оставят да се движат свободно) и забрана за отглеждането на вълци и на хибриди между вълк и куче като домашни любимци. Организиране на кампании за повишаване на осведомеността в подкрепа на контрола върху дивите и свободно скитащите кучета в районите, обитавани от вълци.

3. Конфликтът, свързан с вълка

Вълкът е свързван исторически с няколко вида социално-икономически конфликти с хората. В миналото подобни конфликти са довели до изтребването или силното намаляване на популациите на вълка в голяма част от тяхната област на разпространение в Европа. Това преследване, заедно с високите равнища на бракониерството, все още продължава в много райони. Понастоящем основните конфликти са:

— Унищожаване на селскостопански животни. Унищожаването на селскостопански животни засяга предимно овцете. Linnell & Cretois (2018) изчисляват, че в периода 2012—2016 г. средно 19 500 овце годишно са били убивани от вълци в ЕС (като се има предвид, че липсват данни за Полша, Румъния, Испания, България, Австрия и части от Италия). Понастоящем този брой е най-добрият наличен показател за хищническото въздействието на вълците в ЕС. Въпреки че овцете са основните жертви на нападенията на вълците, други видове селскостопански животни (кози, едър рогат добитък, коне) и полудомашните северни елени също са засегнати в по-малка степен. Унищожаването се променя изключително много и до голяма степен зависи от вида на животновъдната система, вида на управлението и равнището на надзор, а именно дали селскостопанските животни са затворени, особено през нощта, или се отглеждат от пастири. Например във Франция (80 вълчи глутници) през 2019 г. са били нападнати около 11 000 овце, говеда и кози (Dreal, 2019 (14)), за които са получени компенсации, докато в Германия (128 вълчи глутници) броят е под 3 000 за 2019 г. (DBBW, 2019 (15)), а в Швеция (31 вълчи глутници) през 2018 г. са били нападнати само 161 овце (Viltskadestatistik, 2018, SLU (16)). Linnell & Cretois (2018) подчертават затрудненията при събирането на последователни и надеждни данни в цяла Европа относно унищожаването на селскостопански животни от вълци. Селскостопанските животни могат да умрат или да изчезнат поради различни причини и невинаги е възможно смъртта им да се свърже с едрите хищници. Качеството на докладването от страна на земеделските стопани и на управителите на животновъдни обекти до голяма степен зависи от системата за компенсации. То зависи например от равнището на компенсацията (пълна или частична), от продължителността на съответния административен процес и от затрудненията по време на изпълнението му, както и от извършването на проверки на място, за да се установи дали унищожаването е действително причинено от едри хищници. Освен това понякога вълците могат да нападнат и убият кучета. Това може да се случи например в Швеция или Финландия при преследване на лосове с кучета без каишка в териториите на вълците. Загубата на селскостопански животни и кучета очевидно има голямо емоционално въздействие в допълнение към преките и косвените икономически загуби. Въпреки че цялостното въздействие на хищничеството на вълците върху животновъдния сектор в ЕС е незначително, хищничеството на вълците върху незащитени пасящи овце може да бъде значително на равнище отделна ферма и представлява допълнителен натиск и тежест за съответните оператори в сектор, който вече е засегнат от редица социално-икономически фактори.

— Опасения от риск за хората. Вълците не гледат на хората като на възможна плячка, а по-скоро като на заплаха, която трябва да избягват. Въпреки че в миналото е съобщавано за смъртоносни нападения на вълци над хора (често пъти свързани с екземпляри с бяс или с екземпляри, които са били хранени от хора, провокирани, ранени или хванати в капан), действителният риск от нападения на вълци над хора в настоящите европейски екологични и социални условия се счита за изключително нисък. (Linnell et al, 2002; Linnell and Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell et al, 2021). Въпреки това много хора все още се страхуват от вълци, особено в държавите и регионите, които наскоро са били повторно заселени от вида, или там, където нарастващата численост на вълците ги прави по-видими в райони, където по-рано обикновено не ги е имало. Съобщава се за случаи на вълци, които се приближават до хора и се държат необичайно („смели“ или „безстрашни“ вълци). Това се е случвало най-вече, когато са били приучени към храна или когато е имало кучета (Reinhardt, 2018). Що се отнася до хибридите между вълк и куче, няма доказателства, че са по-смели или по-опасни от вълците, но страхът от хибридите е също така специфичен проблем в някои райони на Европа. Тези възприятия и нагласи трябва да бъдат внимателно взети предвид и да се разгледат сериозно. Полезно, но често пъти недостатъчно, е да се предостави подкрепа за обучителни дейности, да се осигури вярна информация и да се опровергаят фалшивите новини чрез проверка на фактите (както се прави от някои местни или регионални власти или в рамките на проекти по програмата LIFE). Освен това трябва да се уточни, че в малко вероятния случай на обективна опасност, причинена например от вълк с бяс или агресивен вълк или от приучен към храна или привикнал вълк, целенасоченото отстраняване на съответния вълк е напълно легитимно съгласно Директивата за местообитанията (вж. параграфа относно дерогациите по член 16, параграф 1, буква в) в глава 6 по-долу).

— Въздействие върху дивечовите видове копитни животни. Вълците и ловците понякога могат да преследват една и съща плячка, т.е. диви копитни животни. Когато едрите хищници се завърнат, ловците често се опасяват, че конкуренцията ще се отрази на дейността им, а това може да доведе до сериозен конфликт. Въздействието на хищничеството на вълците върху числеността и поведението на дивите копитни животни е доста променливо и сложно и зависи от вида животно и от условията на местно равнище. Като цяло вълците унищожават само малък процент от дивите копитни животни всяка година — много по-малък, отколкото ловците — и изглежда, че не оказват отрицателно въздействие върху настоящите тенденции (като цяло на нарастване) на популациите на копитните животни в Европа (18) (Bassi, E. et al, 2020; Gtowaciflski, Z. and Profus, P., 1997). Във всеки случай, за разлика от хищничеството върху домашни животни, хищничеството на див местен хищник върху диви копитни животни не може да бъде предотвратено или смекчено, тъй като е част от естествените процеси, чиито възстановяване и запазване са цел на политиката в областта на биологичното разнообразие. Това представлява голямо предизвикателство за европейските ловци, тъй като завръщането на едрите хищници трябва да се вземе предвид при планирането на лова и определянето на квотите за диви копитни животни. И накрая, необходимо е да се отчете приносът на вълците за регулирането на плътността на копитните животни (Ripple, W.J. and Beschta, R.L., 2012), като се вземат предвид свързаните с това ползи, включително по отношение на намалените щети върху горските и селскостопанските култури (19).

— Конфликти относно ценностите (конкуриращи се виждания за европейските ландшафти). Конфликтите, свързани с вълците, невинаги са свързани с прякото икономическо въздействие върху някои заинтересовани страни в селските райони. Вълците са ярък символ на редица проблеми в по-широк план, а конфликтите често отразяват по-дълбоки социални разделения (напр. между селските и градските райони, между съвременните и традиционните ценности или между различните социални и икономически класи) (Linnell, 2013). Темата за вълците често пъти предизвиква фундаментален дебат относно бъдещата насока за развитие на европейските ландшафти (Linnell, 2014) между различни сегменти на обществото с противоположни гледни точки и виждания за начина, по който дивата природа и ландшафтите следва да бъдат запазвани, използвани или управлявани (20). Това обяснява защо в редки случаи е налице ясна връзка между степента на прякото икономическо въздействие на едрите хищници и нивото на социалните конфликти, които то поражда (Linnell and Cretois, 2018).

4. Мерки за подобряване на съвместното съществуване на хората и вълците

След приемането на Директивата за местообитанията Комисията насърчи подхода на съвместното съществуване, който има за цел да възстанови благоприятния природозащитен статус на популациите на едрите хищници, като в същото време се решат и намалят конфликтите със законните човешки дейности с оглед съвместно обитаване на многофункционални ландшафти. Повече от 40 проекта, свързани с опазването на вълците и съвместното съществуване, които са спомогнали за откриване и тестване на добри практики за постигането на тези цели, са били финансирани по програмата LIFE (21).

Многобройни примери за съвместно съществуване и примери от практиката са идентифицирани от платформата на ЕС за съвместно съществуване между хората и едрите хищници — обединение на организации, представляващи различни заинтересовани групи, които са се договорили да изпълняват обща мисия с цел насърчаване на решения за съвместно съществуване (22). Тези примери от практиката са класифицирани в пет категории: 1) осигуряване на консултации/повишаване на осведомеността; 2) предоставяне на практическа подкрепа; 3) разбиране на гледните точки; 4) иновативно финансиране; и 5) мониторинг (23) (платформата на ЕС относно едрите хищници, 2019 г.).

В проучване от 2018 г., заявено от Европейския парламент (24), бяха представени препоръки и примери за практически мерки във връзка със съвместното съществуване с вълци и с други едри хищници в няколко държави членки.

Следователно на европейско равнище съществува широка база за обмен на знания и ценен опит. Най-често срещаните подходи за намаляване на конфликтите са описани по-долу.

— Компенсаторни плащания

Често срещан подход за намаляване на икономическото въздействие на щетите, причинени от вълци, и за повишаване на толерантността към защитените видове са компенсаторните плащания, които се използват в много държави от ЕС. Компенсаторните плащания могат да бъдат подходяща мярка в много случаи, но правилата за допустимост следва да бъдат ясно определени и да се вземат предвид различни фактори. Тук се включват извършването на проверки дали загубите на селскостопански животни действително се дължат на хищничество от вълци и подсигуряването, че компенсацията е справедлива и е изплатена своевременно на правоимащия.

В много държави земеделските стопани се оплакват, че получаването на компенсации е сложно и скъпо или че плащанията закъсняват или са недостатъчни. Компенсаторните плащания обикновено се финансират от националните или регионалните правителства в съответствие с приложимите правила на ЕС за държавните помощи (25) (според които се позволява 100 % компенсация както на преките, така и на непреките разходи). Компенсаторните плащания за щети не винаги са достатъчни за решаване на проблемите, свързани със съвместното съществуване, тъй като не водят до намаляване на унищожаването или на останалите конфликти. Освен това компенсаторните плащания често не са устойчиви в дългосрочен план, освен ако не са съчетани по подходящ начин с други мерки.

— Превантивни мерки и техническа помощ

Превантивните мерки са основен компонент на цялостна система за съвместно съществуване. Натрупаният опит (напр. от проекти по програмата LIFE и програми за развитие на селските райони) показва значението и ефективността на различни мерки за защита на селскостопанските животни, като например различни видове огради, пастирство, кучета — пазачи на селскостопанските животни, прибиране на селскостопанските животни през нощта и визуални или акустични устройства за отблъскване (Fernández-Gil et al, 2018, вж. също Carnivore Damage Prevention News (CDP news, 2018). По-специално присъствието на пастири може да направи мерките за защита на селскостопанските животни значително по-ефективни и само по себе си е възпиращ фактор срещу хищничеството. В доклад, изготвен от платформата на ЕС относно едрите хищници, се представят успешен опит и добри практики (Hovardas et al, 2017). Необходимо е превантивните мерки да бъдат съобразени с конкретните регионални характеристики (включително с вида на селскостопанските животни, размера на стадото, топографията и т.н.).

Ефективността на тези мерки зависи в голяма степен от правилното им прилагане от съответните оператори и от наличието на достатъчно ресурси и технически консултации, които да подпомогнат прилагането им на място (напр. Van Eeden et al., 2018). Никоя отделна мярка не може да бъде 100 % успешна, но подходящите технически решения (често пъти използвани в съчетание) могат значително да намалят загубите на селскостопански животни поради хищници. Необходимо е съответните органи и заинтересованите страни внимателно да разработят превантивните мерки, така че да са подходящи за различни ситуации. Освен това трябва да ги прилагат правилно (включително да ги поддържат), да извършват мониторинг на ефективността им и да правят необходимите корекции. Обучението, информирането, последващите действия и техническата помощ за съответните оператори са от ключово значение и следва да им бъде предоставена подходяща обществена подкрепа, включително за поддържане на системите за превенция и за справяне с допълнителния обем работа.

— Информация, консултации, повишаване на осведомеността

Предоставянето на фактическа информация за вълците и за начините за свеждане на въздействията до минимум може да бъде полезна мярка за смекчаване на конфликтите (платформа на ЕС относно едрите хищници, 2019 г.). Така например бюлетинът Carnivore Damage Prevention News [Новини за предотвратяване на щетите от хищници] (26), който получава подкрепа от различни проекти по програмата LIFE, спомага за разпространението на информация относно защитата на селскостопанските животни в ЕС и в международен план. На италианския уебсайт „Защитете селскостопанските си животни“ (Proteggi il tuo bestiame, 2019 г.) се предоставят подробни съвети относно мерките за защита на селскостопанските животни, както и относно различните схеми за финансиране, които се предлагат в италианските региони. На уебсайта на испанското Министерство на екологичния преход е публикуван каталог с подходящи превантивни мерки, чрез които могат да се избегнат или да се сведат до минимум взаимодействията между защитените видове и земеделските и животновъдните стопанства (27).

Друг пример за този подход, специално насочен към ловната общност, е проектът LIFE Wolfalps, чиито дейности включват обмен на данни и информация относно динамиката на популациите на дивите копитни видове в Алпите и относно въздействието на завръщането на вълка върху видовете, които му служат за плячка, и върху ловните дейности (28). По-обширен подход се предлага от Службата за контакт „Вълците в Саксония“ (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019 г.) и от Центъра за компетентност за вълците в Саксония-Анхалт, където няколко служители са на разположение на място, за да предоставят обучителни материали, да организират екскурзии и да отговарят на въпросите и притесненията на хората.

— Мониторинг

Мониторингът на популациите на едрите хищници е от решаващо значение за осигуряване на точна информация, за разбиране на динамиката на популациите, необходима за гарантиране на тяхното оцеляване, за адаптиране на управленските практики към променящите се ситуации и за изпълнение на задълженията съгласно Директивата за местообитанията. Това е и много трудна задача, тъй като се извършва на голяма географска територия, често пресичаща международни граници, както и поради ниската плътност и неуловимото поведение на едрите хищници (Декларация за подкрепа на политиката на Инициативата за едрите хищници в Европа (LCIE), приложена към Linnell et al., 2008). Всички управленски решения (включително за предоставяне на дерогации) следва да се основават на солидни данни за съответната популация на вълка. Мониторингът следва да обхваща и прилагането на всички превантивни мерки (тяхното усвояване, резултати, ефективност), както и идентифицирането на хищника за селскостопанските животни, за да се направи разграничение между вълците и кучетата (напр. Echegaray and Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008) и да се прецени дали са необходими корекции или подобрения в системата.

Като се има предвид, че много често срещан конфликт в Европа е несъгласието относно размера и статуса на популациите на хищниците, включването на заинтересованите страни, включително на ловците, в извършването на мониторинга може да има ползи не само от гледна точка на увеличаването на броя на хората, които събират данни, но и от гледна точка на подобряването на отношенията между заинтересованите страни и намаляването на конфликтите.

За вземането на подходящи решения относно опазването и управлението на вълците са необходими солидни данни от извършения мониторинг. Ето защо инвестирането в подходяща система за мониторинг, която може да осигури точни и актуални знания за популацията на вълка в съответния район, е от ключово значение. Системата за мониторинг във Франция може да се разглежда като добър пример (29).

Примери за участие на заинтересованите страни в извършването на мониторинг: В подкрепено от Комисията пилотно действие в Словакия широк кръг от заинтересовани страни (природозащитници, горски стопани, служители в защитени територии и ловци) се включиха в научнообосновано преброяване на вълците. Те отговаряха за събирането на вълчи изпражнения и на проби от урина в изследваната зона. Участието им, заедно с използването на високотехнологични анализи, доведе до постигане на по-голямо съгласие относно размера на местната популация на вълка (Rigg et al, 2014). Друг пример е Мрежата за наблюдение на едрите хищници във Финландия — група от около 2 100 активни доброволци, номинирани от местните асоциации за управление на дивеча. Тази мрежа от обучени наблюдатели, предимно местни ловци, отговаря за проверката на наблюденията на следи от едри хищници и на други следи, докладвани от обществеността. Доброволците ще записват данните от наблюденията в националната база данни „TASSU“ („лапа“ на финландски), която се поддържа от Luke (Финландския институт за природни ресурси). Тази база данни се използва например за изготвяне на оценки на популациите на едрите хищници на национално и регионално равнище, както и от служителите по управление на дивеча и ловните надзиратели. Мрежата, базата данни и управлението им непрекъснато се развиват и адаптират, за да спомогнат за изграждането на взаимно доверие и сътрудничество между различните институции и групи заинтересовани страни при споделянето, използването и достъпа до данните за тези чувствителни видове. Например проектът LIFE BOREALWOLF, който се изпълнява от 2019 до 2025 г., има за цел да укрепи Мрежата за наблюдение на едрите хищници чрез предоставяне на допълнително обучение на настоящите доброволци и набиране на нови, които не са ловци. По подобен начин Швеция и Норвегия са създали Skandobs — скандинавската система за проследяване на едри хищници: рис, росомаха, кафява мечка и вълк. Всеки може да регистрира в тази база данни своите наблюдения на следи, знаци или забелязани едри хищници в Скандинавия. По-честото докладване на наблюденията ще спомогне за увеличаване на знанията относно наличието и разпространението на тези видове. Наблюденията, регистрирани в базата данни, са достъпни за всички потребители на системата. Наблюденията могат да се споделят и чрез приложението Skandobs (потребителите могат да изтеглят Skandobs-Touch от App Store или Google play, за да съобщават за хищници или следи, докато са на мястото). Базата данни се актуализира на всеки 15 минути. Тя се управлява от Rovdata, независима структура в Норвежкия институт за изследване на природата (NINA).

— Диалог със заинтересованите страни и тяхното участие

Като се отчита културният и социалният характер на конфликта с вълците, процесите на участие се разглеждат като притежаващи значителен потенциал за смекчаване на конфликтите, особено чрез повишаване на доверието между заинтересованите страни (Young et al., 2016). Платформата на ЕС относно съвместното съществуване между хората и едрите хищници е пример за такъв подход (вж. пример от практиката 9 в приложение IV към насоките). Такива подходи се използват и на регионално и национално равнище. Много държави членки са създали национални платформи. Освен това с помощта на пилотен проект институциите на ЕС подкрепят създаването на регионални платформи в Италия, Румъния, Испания, Франция, Германия и Швеция (регионални платформи относно едрите хищници, 2019 г.). Проектът LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019 г.) също оказва подкрепа на сътрудничеството и обмена на информация между основните горещи точки за хищниците в Европа.

Друг положителен пример за ангажираност на заинтересованите страни е Grupo Campo Grande (GCG). Това е испански национален мозъчен тръст, съставен от хора от различни среди и организации, ангажирани с конфликта между екстензивното животновъдство и иберийския вълк. Групата е създадена от Fundación Entretantos през 2016 г. като част от инициатива за социално посредничество, насочена към разрешаване на конфликта, свързан със съвместното съществуване с иберийските вълци и екстензивното отглеждане на животни. Участниците са подписали съвместна декларация и работят заедно, за да насърчат останалите да последват техния подход (GCG, 2018 г.).

— Контрол чрез летални методи/избиване на вълци

В исторически план контролът чрез летални методи/избиването на вълци е използвано широко за премахването на вълците и на всички свързани с тях въздействия и конфликти. Тези практики са довели до унищожаването на вълците в по-голямата част от първоначалната им област на разпространение в Европа. Понастоящем някои европейски държави, които твърдят, че са си поставили за цел да предотвратят или да намалят загубите на селскостопански животни и да подобрят толерантността на хората към вълка, все още използват определени методи и равнища на контрол чрез летални методи, в това число и някои държави членки, в които видът е посочен в приложение IV към директивата (режим за строга защита).

Въпреки това, съгласно настоящата политика и свързаното с нея законодателство, конфликтите във връзка с опазването на вълците и на останалите защитени едри хищници в многофункционалните ландшафти в Европа, не могат да бъдат разрешени единствено или главно чрез избиване/контрол чрез летални методи. Използването на дерогации за разрешаване на контрол чрез летални методи е възможен и легитимен инструмент и държавите членки могат да обмислят употребата му в допълнение към другите мерки за управление на конфликтите, посочени по-горе, при спазване на всички условия, посочени в член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията (вж. параграф 5).

Изглежда, че няма солидни доказателства за ефективността на използването на контрол чрез летални методи с цел намаляване на хищничеството върху селскостопанските животни. Според някои проучвания контролът чрез летални методи/избиването изглежда има по-малка ефективност от мерките за защита на селскостопанските животни (van Eeden et al, 2018, Santiago-Avila et al, 2018) и всъщност може да доведе до увеличаване на хищничеството върху селскостопанските животни и на конфликтите (Wielgus and Peebles, 2014); Fernández-Gil et al., 2016), вероятно поради нарушаването на структурата на вълчите глутници, причинено от избиването.

Освен това използването на контрол чрез летални методи/избиване на защитен вид, за разлика от споменатите по-горе нелетални мерки, е инструмент, създаващ противоречия сред специалистите по опазване (Lute et al, 2018), който все по-често се оспорва от голяма част от обществото (30). Имайки предвид това, както и емпиричните доказателства, не е ясно дали избиването на вълци води до увеличаване или до намаляване на социалните конфликти.

В заключение, нелеталните мерки, включително мерките за управление и защита на селскостопанските животни, изглежда са по-ефективни, по-устойчиви, по-малко вероятно е да бъдат оспорвани по съдебен път и са по-приемливи (за повечето хора) за намаляване на рисковете от хищничество върху селскостопанските животни и на конфликтите.

Компетентните органи в държавите членки следва да отчетат всички тези елементи при вземането на решения и прилагането на мерките за управление.

Цялостни планове за опазване/управление на вълците

Най-добрият подход за държавите членки би бил да съчетаят няколко от горепосочените мерки с цел оказване на подкрепа на правилното равнище на съвместно съществуване и да ги адаптират към местната ситуация. Освен това в цялостните и последователни планове за опазване и управление на вълка следва да се използват всички налични инструменти и източници на финансиране. В тези планове (в идеалния случай трансгранични планове за съседните държави членки, чиито територии се обитават от една и съща популация на вълк (Linnell et al., 2008) ще се разгледат всички приложими заплахи, конфликти, възможности и нужди, свързани с вълка, в съответната държава членка. Това би бил най-добрият начин за постигане и поддържане на благоприятен природозащитен статус на вълка в цялата област на естественото му разпространение, като същевременно се осигури необходимата гъвкавост на управлението в рамките на ограниченията, определени от директивата, и се запази или подобри общественото приемане на вълка („допустимото натоварване на обществото“).

5. Финансиране на мерки за съвместно съществуване

Подкрепа за разрешаването на конфликти, свързани с опазването на вълците, може да бъде предоставена от фондове на ЕС, по-специално от програмата LIFE и Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), както и от национални фондове (държавни помощи).

— По програмата LIFE, въз основа на ежегодни покани за представяне на предложения, може да се финансират демонстрационни дейности и тестване на иновативни решения за: мерки за защита на селскостопанските животни; оценка на риска от хищничество; създаване на схеми за компенсиране на щетите; и обучение на местни надзиратели и ветеринарни лекари по методологиите за оценка на щетите, нанесени върху селскостопанските животни. Освен това по програмата LIFE може да бъдат финансирани целеви комуникационни и информационни дейности, насочени към разрешаване на конфликти между хора и вълци. Следва да се има предвид, че по програмата LIFE не се финансира обичайното управление.

— ЕЗФРСР може да предостави подкрепа за превантивни мерки, като например закупуване на защитни огради или на кучета пазачи (които, като непроизводствени инвестиции, могат да бъдат финансирани до 100 %). Допълнителните разходи за труд на земеделските стопани за проверка и поддържане или преместване на защитната ограда, както и разходите за храна и ветеринарномедицинска помощ за кучетата пазачи могат да бъдат покрити от плащанията за агроекология и климат. ЕЗФРСР се използва в няколко държави членки (напр. Гърция, България, Словения, Италия и Франция) за финансиране на мерки за защита на селскостопанските животни, като например за допълнителни разходи за пастири, огради и кучета пазачи. Платформата на ЕС относно съвместното съществуване между хората и едрите хищници (вж. по-долу) изготви преглед на местата, където в момента се използват програмите за развитие на селските райони (ПРСР) и където биха могли да се използват в бъдеще (Marsden et al, 2016) (31). В бъдещата обща селскостопанска политика може освен това да се подкрепят превантивните мерки и системите за пастирство чрез новите екосхеми (32).

— С инструмента по Interreg на ЕФРР може да се предостави подкрепа за проекти, насочени към подобряване на трансграничното сътрудничество в областта на опазването и управлението на едрите хищници, например по отношение на свързаността на местообитанията, трансфера на знания, предотвратяването на щети по селскостопанските животни и други мерки за съвместно съществуване (33).

— С национално финансиране (държавна помощ) може да се осигури подкрепа за прилагане на превантивни мерки в размер до 100 %; за възстановяване на унищожения селскостопански потенциал, като например за замяна на селскостопанските животни, убити от вълци; за компенсиране на щети, причинени от вълци, като убити животни и материални щети върху имуществото на стопанството или разходи за ветеринарномедицинска помощ и разходи, свързани с търсенето на изчезнали животни (34).

Необходим е цялостен подход към финансирането и подкрепата на мерките за намаляване на конфликтите, свързани с вълците, в рамките на една държава членка (а в идеалния случай — и извън границите на държавите членки, на чиито територии живее една и съща популация вълци).

Държавите членки следва да отчетат основните проблеми, свързани с опазването на вълците и конфликтите с тях, в своите приоритетни рамки за действие (ПРД), като определят приоритетите и финансовите нужди във връзка с тези проблеми и като изложат начина, по който планират да реализират приоритетите. В актуализирания формат на ПРД (35) е включен раздел (Д.3.2.), който е специално посветен на приоритетните мерки и на свързаните с тях разходи за предотвратяване, смекчаване или компенсиране на щетите, причинени от видове, защитени от директивите на ЕС за птиците и за местообитанията.

Освен това в Европа са използвани редица начини за финансиране и подкрепа на съвместното съществуване, които са иновативни в по-голяма степен.

Примери за иновативно финансиране Оригинален и успешен пример за иновативно финансиране на съвместното съществуване е шведската инициатива „плащания за дейности по опазване“ във връзка с росомахата. Тя включва плащания, които са свързани с успешното размножаване на росомахата, а не с компенсации за загубата на северни елени. Плащанията се основават на броя на документираните случаи на размножаване на росомахи в съответния район независимо от равнищата на хищничеството. Пет години след въвеждането на програмата е отбелязан растеж на популацията на росомахата. Броят на регистрираните случаи на размножаване е нараснал от 57 през 2002 г. на 125 през 2012 г., като популацията се е разширила в незаети дотогава райони (Persson, 2015). Друга успешна иновативна система за финансиране е схемата във връзка със скалния орел, по която се заплаща на общността на пастирите саами, отглеждащи северни елени във финландската част на Лапландия, за успешното създаване на гнезда и територии за скалните орли (Европейска комисия, 2017 г.). Откакто финландското правителство въведе схемата през 1998 г., се съобщава, че отношението на пастирите към скалните орли се е променило рязко, като видът вече се разглежда като ресурс, а не като вредител. Възможностите за доходи и заетост, създадени благодарение на природосъобразния екотуризъм, също могат да спомогнат за по-доброто приемане на вълците и за съжителството им със съответните селски общности. В Испания регионът северозападно от Самора (по-конкретно Сиера де ла Кулебра) се е превърнал във важна дестинация за туризъм с наблюдение на вълци, като този вид туризъм е значителен икономически актив, привличащ хиляди посетители всяка година. При подобни туристически инициативи трябва да се полагат усилия да не се възпрепятства опазването на вълците (напр. да се избягват тяхното обезпокояване и приближаването до леговищата им). Въздействието върху други групи заинтересовани страни също следва да бъде взето предвид (напр. да не се привличат едри хищници в райони, където се отглеждат селскостопански животни, или да не се участва в създаване на ситуация, при която едрите хищници свързват хората с храна). Друга по вид възможност е разработена в италианския регион Пиемонт (в рамките на проекта LIFE WOLFALPS). Създаден е местен етикет (Terre di lupi — „Земя на вълците“) и са въведени няколко инициативи за популяризиране на сирене и на други продукти, произвеждани от земеделски стопани, които са обезпокоени поради наличието на вълци и прилагат превантивни мерки за осигуряване на съвместно съществуване. През 2020 г. носител на наградата „Натура 2000“ в категорията „социално-икономически ползи“ стана проектът „Pro-Biodiversidad: пастирите като пазители на биологичното разнообразие в мрежата „Натура 2000“. Проектът показа как земеделските производители и природозащитниците могат да работят заедно, така че опазването на природата да бъде източник на ресурси и ползи, а не на проблеми за местните общности. В голяма част от планинската верига Пикос де Еуропа е налице влошаване на икономическото състояние поради изоставяне на селските райони, загуба на пасища, загуба на източници на храна за мършоядите и риск от пожари. Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos реши да се справи с този проблем, като създаде специална сертификационна марка Pro-Biodiversidad („За биологичното разнообразие“) с цел оказване на подкрепа на сектора за екстензивно отглеждане на овце, спиране на изоставянето на селските райони и подобряване на условията за опазване на биологичното разнообразие. Чрез тази схема се заплаща по-висока цена за овчето месо, произведено от земеделски стопани на места със съвместно съществуване с вълци.

6. Член 16: дерогации от строгата защита на популациите на вълка, посочени в приложение IV

Като общо правило всички популации на вълка, посочени в приложение IV към Директивата за местообитанията, са строго защитени и екземплярите не могат да бъдат умишлено залавяни, убивани или обезпокоявани в областта на естественото им разпространение. Освен това местата за размножаване и почивка не могат да бъдат увреждани или унищожавани. Тази защита се прилага както в рамките на защитените зони по „Натура 2000“, така и извън тях.

Въпреки това при определени извънредни обстоятелства може да е оправдано да се разреши залавяне или убиване на някои отделни екземпляри от вълци. Примери в това отношение са предотвратяването на значителни щети от хищничество върху селскостопанските животни, поставянето на радионашийници на вълци за целите на научните изследвания, мониторинга и управлението или отстраняването на екземпляри, които са приучени към храна или са смели и потенциално опасни.

В член 16 от Директивата за местообитанията е предвидена необходимата гъвкавост за справяне с горепосочените ситуации, като се позволява на държавите членки да приемат дерогации от общите разпоредби за строга защита и да извършват горепосочените дейности (параграфите по-долу следва да се четат заедно с част III от документа).

Предварителни условия за предоставяне на дерогация

С член 16 се определят три предварителни условия, които трябва да бъдат изпълнени, преди да се предостави дерогация. Необходимо е компетентните национални органи да докажат:

— наличието на една (или повече) от причините, посочени в член 16, параграф 1, букви а)—д), което да е подкрепено с достатъчно доказателства;

— липсата на задоволителна алтернатива (т.е. дали проблемът може да бъде решен по начин, който не включва дерогация, а именно чрез използване на нелетални инструменти);

— липсата на вредни последици от дерогацията върху поддържането на благоприятния природозащитен статус на популациите на съответния вид в областта на естественото им разпространение.

Прилагането на тези изисквания е илюстрирано тук за случая с вълка. Важно е да се припомни, че задължение на съответните национални органи е да прилагат тези разпоредби, като надлежно обосноват и докажат, че са изпълнени всички условия по член 16, параграф 1. По подобен начин предимно националните съдебни органи са тези, които са задължени да проверяват и да гарантират спазването на изискванията в конкретен контекст и в специфични случаи.

1) Демонстриране на една или повече от причините, посочени в член 16, параграф 1, букви а)—д)

Причините, посочени в член 16, параграф 1, са:

а) „с цел защита на представителите на дивата флора и фауна и за запазване на естествените местообитания“;

б) „за предпазване от сериозно увреждане, особено на селскостопански култури, добитък, както и гори, риболовни райони, водите и други форми на собственост“;

в) „в интерес на общественото здраве и безопасност или поради други наложителни причини от приоритетен обществен интерес, включително и такива от социален или стопански характер, или с положителни последици за околната среда“;

г) „за целите на изследването и обучението при заселване или повторно въвеждане на видове и на необходимата за тази цел селекция, включително и изкуственото размножаване на растения“;

д) „за разрешаването при строг контрол, селективно и в ограничен размер, на залавяне или задържане на определен брой екземпляри от растителни или животински видове, посочени в приложение IV и анализирани от компетентните национални органи“.

Примери за обосновки на дерогации за вълци:

— Обосновка а) вероятно ще се използва в редки случаи. Тя може да бъде използвана в случай, когато например застрашен вид от дивата природа, който служи за плячка, е застрашен от хищничество на вълци. Въпреки това трябва да се припомни, че хищничеството на местни видове от други местни видове е естествен процес и е неразделна част от функционирането на екосистемите. Освен това, преди да се обмисли каквато и да било дерогация, следва да се идентифицират и ефективно да се отстранят останалите заплахи или ограничаващи фактори за вида, който служи за плячка (напр. увреждане на местообитанията, обезпокояване от хора, прекомерен лов, конкуренция от страна на домашни видове и т.н.).

— Обосновка б) В случая с вълците дерогациите, използвани от държавите членки, често пъти имат за цел предотвратяване на сериозни щети върху селскостопанските животни. Целта на тази разпоредба е да се избегнат сериозни щети и поради това не се изисква щетата да е настъпила. Необходимо е обаче да се докаже вероятността от сериозни щети, които надхвърлят обичайния риск във връзка с упражняването на дейност, както и да са налице достатъчно доказателства, които да послужат като обосновка, че всеки летален метод за контрол, използван в рамките на дерогацията, е ефективен, пропорционален и устойчив при предотвратяване или ограничаване на сериозните щети. Тази обосновка може да се използва за премахване на вълци, които е вероятно да причинят високи равнища на унищожаване на селскостопански животни въпреки адекватното прилагане на подходящи превантивни мерки (като електрически огради за защита от вълци и кучета пазачи на селскостопанските животни).

— Обосновка в) относно общественото здраве и безопасност или други наложителни причини от първостепенен обществен интерес, включително причини от социално или икономическо естество и благоприятни последици от първостепенно значение за околната среда, които могат например да оправдаят използването на отблъскващи методи за преследване или отстраняване на приучени към храна, привикнали или смели вълци, които постоянно се приближават към хора, или на други екземпляри или вълчи глутници, които демонстрират нежелано и опасно поведение. Примери за мерки в интерес на общественото здраве и безопасност: Германската организация Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) е одобрила насоки, които помагат на националните управляващи органи да се справят със смели вълци или вълци с необичайно поведение (Reinhardt et al, 2018). Като първа стъпка тези насоки помагат на властите да разберат дали даден вълк наистина се държи необичайно. След това, ако се окаже, че вълкът е привлечен от хора или кучета, се препоръчва използване на постепенен подход в зависимост от сериозността на регистрираните инциденти, като се започне с отстраняване на атрактантите (напр. храна) и обуславяне на отвращение и се стигне до (летално или нелетално) отстраняване на вълка в най-сериозните случаи. Научните експерти от LCIE (Инициатива за едрите хищници в Европа: специализирана група към Комисията по оцеляване на видовете към Международния съюз за опазване на природата и природните ресурси (IUCN) са изготвили изложение на политиката относно управлението на смелите вълци, в което са описани препоръчителните мерки за различните видове поведение на вълците, както и приоритети за научните изследвания (LCIE, 2019). Оценка на поведението на вълците и на риска, който могат да представляват за безопасността на хората, с препоръки за действие (LCIE, 2019) Поведение Оценка Препоръка за действие Вълкът минава в близост до населени места в тъмнината. Не е опасно. Не е необходимо да се предприемат действия. Вълкът се движи на разстояние в обсега на видимост от населени места/отделни къщи през деня. Не е опасно. Не е необходимо да се предприемат действия. Вълкът не избягва веднага, когато види превозни средства или хора. Спира се и наблюдава. Не е опасно. Не е необходимо да се предприемат действия. Вълкът е забелязван в продължение на няколко дни на разстояние < 30 m от обитаеми къщи (множество случаи за дълъг период от време). Изисква се внимание. Възможен проблем със силно привикване или положително обуславяне. Анализиране на ситуацията. Търсене на атрактанти и отстраняване, ако бъдат открити. Обмисляне на обуславяне на отвращение. Вълкът многократно позволява на хора да се приближават до него на разстояние в рамките на 30 m. Изисква се внимание. Показва силно привикване. Възможен проблем, състоящ се в положително обуславяне. Анализиране на ситуацията. Обмисляне на обуславяне на отвращение. Вълкът многократно се приближава сам до хора на разстояние, по-малко от 30 m. Изглежда заинтересуван от хората. Изисква се внимание/критична ситуация. Положителното обуславяне и силното привикване могат да доведат до все по-смело поведение. Риск от нараняване. Обмисляне на обуславяне на отвращение. Преместване на вълка, ако подходящото обуславяне на отвращение не е успешно или практично осъществимо. Вълкът напада или наранява човек, без да е бил провокиран. Опасно. Отстраняване.

— Обосновка г), свързана с научните изследвания, обучението, възстановяването на популациите и повторното въвеждане, може да се използва например за разрешаване на временно залавяне на вълци, за да им бъдат поставени радионашийници за целите на научните изследвания или на мониторинга или за да бъдат преместени с цел опазване. Пример за залавяне на вълци за целите на научните изследвания и на мониторинга През 2018 г. чрез размяна на писма Комисията се споразумя с германските органи, че Регламент (ЕИО) № 3254/91 на Съвета (36) относно забрана за използването на капани може при определени условия да се тълкува по начин, който изключва капаните с мека изолация върху челюстите от приложното поле на забраната на посочения регламент. Тези капани с мека изолация върху челюстите имат гумени подложки върху челюстите (вместо стоманени зъби), за да се сведе до минимум рискът от нараняване на животните при залавянето им. Те се смятат за най-доброто налично средство за залавяне на живи вълци за целите на мониторинга и на научните изследвания, тъй като имат по-голяма успеваемост и по-малка вероятност да причинят наранявания. Комисията счита, че ако капаните с мека изолация върху челюстите се окажат необходими за научни изследвания или мониторинг, целящи подобряване на природозащитния статус на съответния вид, включването на такива капани в приложното поле на забраната на Регламент (ЕИО) № 3254/91 би било в противоречие с целта във връзка с опазването, посочена в регламента. Следователно използването на капани с мека изолация върху челюстите може да се предвиди само за целите на опазването, при условие че: i) няма задоволителна алтернатива; ii) няма отрицателно въздействие върху благоприятния природозащитен статус на вида; и iii) вземат се всички предпазни мерки, за да не се навреди на животното и стресът, който изпитва, да се намали до минимум. На практика такива капани с мека изолация върху челюстите следва да бъдат оборудвани с предавател, чрез който отговорните органи да бъдат незабавно информирани при залавяне на животно. След като бъдат информирани, отговорните органи следва да се намесят в рамките на 30 минути, за да се намали максимално периодът на стрес за животното и да се избегне самонараняване. Животното трябва да бъде упоено от професионален ветеринарен лекар, да му бъде поставен предавател и след това незабавно да бъде пуснато на свобода.

Дерогациите по член 16, параграф 1, буква д), както е обяснено в глава 3.2.1, могат да се използват по изключение, за да се разреши залавяне или задържане на определен брой екземпляри от вълци при положение, че дерогациите подлежат на няколко допълнителни строги условия, които трябва да бъдат спазвани. По дело C-674/17 Съдът на ЕС потвърди, че понятието „залавяне“ трябва да се разбира като включващо както хващането, така и умъртвяването на екземпляри (37).

Целта на дерогацията, основаваща се на член 16, параграф 1, буква д), по принцип не може да се смесва с целта на дерогация, основаваща се на член 16, параграф 1, букви а)—г) от директивата, поради което първата посочена разпоредба може да послужи като основание за приемането на дерогация само ако останалите, споменати на второ място разпоредби са ирелевантни (38). Ако целта на дерогацията попада в приложното поле на някоя от разпоредбите, посочени в член 16, параграф 1, букви а)— г), дерогациите трябва да се основават на една (или няколко) от тези разпоредби. Необходимо е да има прозрачност по отношение на дерогациите и на причините за използването им. Например ако основната цел е да се предотвратят сериозни щети върху селскостопанските животни/имуществото, тогава следва да се използва буква б). Ако привикналият вълк се държи опасно, трябва да се използва буква в). Следователно буква д) не е универсална разпоредба, която може да се използва за всеки вид убиване.

Що се отнася до всяка дерогация по член 16, националните решения, с които се разрешава убиване въз основа на буква д), следва да се предоставят за извънредни, конкретни и ясни цели, съответстващи на целите на директивата (член 2) и обосновани по подходящ начин.

В решението по дело C-674/17 Съдът на ЕС е приел, че борбата с незаконния лов (бракониерството) на вълци по принцип може да бъде цел, която да се преследва с дерогация, издадена съгласно член 16, параграф 1, буква д), при условие че тя допринася за поддържането или възстановяването на благоприятния природозащитен статус на съответния вид в областта на естественото му разпространение. В този случай националният разрешаващ орган трябва да обоснове дерогацията със солидни научни доказателства, включително със сравнителни елементи относно последиците от такава дерогация върху природозащитния статус на видовете. Ако целта на дерогацията е да се води борба с бракониерството, органът трябва да вземе предвид и най-новите оценки за равнището на бракониерството и на смъртността въз основа на всички предоставени дерогации. Следователно с такива дерогации, предоставени за борба с бракониерството, следва да може да се намали смъртността поради бракониерство на съответната популация до такава степен, че да имат цялостен положителен нетен ефект върху размера на популацията на вълка.

Освен това дерогациите, основани на член 16, параграф 1, буква д), трябва да отговарят на допълнителни ограничителни условия в сравнение с дерогациите, посочени в член 16, параграф 1, букви а)—г). Използването на тази дерогация е разрешено при строго контролирани условия, с ясно формулирани разрешителни, свързани с конкретни места, периоди и количества, и изискващи упражняване на строг контрол в териториален, времеви и личен план с цел гарантиране на ефективното прилагане. Освен това тя трябва да се изпълнява само селективно, в ограничен размер и следва да се отнася за ограничен брой екземпляри.

Що се отнася до селективността, дерогацията трябва да се отнася до екземпляри, определени по възможно най-конкретния и подходящ начин с оглед на целта, която се преследва с дерогацията. Ето защо, както беше подчертано от Съда на ЕС в решението по дело C-674/17, може да се наложи да се определи не само видът, който е предмет на дерогацията, или типовете или групите екземпляри, но и индивидуално идентифицираните екземпляри (39).

Що се отнася до „ограничения брой“, във всеки отделен случай той ще зависи от равнището на популацията (броя на екземплярите), нейния природозащитен статус и биологичните ѝ характеристики. Необходимо е определянето на „ограничения брой“ да бъде извършено въз основа на солидни научни данни за географските, климатичните, екологичните и биологичните фактори, както и въз основа на коефициента на размножаване и на общата годишна смъртност, дължаща се на естествени причини. Този брой трябва да бъде ясно посочен в решенията за предоставяне на дерогации.

2) Липса на задоволителна алтернатива

Втората предпоставка е „липса на задоволителна алтернатива“. Това означава, че превантивните и нелеталните методи винаги следва да се разглеждат като първа възможност (дерогацията представлява крайна мярка). Алтернативите ще зависят от контекста и конкретните цели на разглежданата дерогация и следва да отчитат най-добрите налични знания и опит за всяка ситуация.

Например в случай на щети върху селскостопанските животни е необходимо преди да се разрешат дерогации, да се даде приоритет на нелеталните алтернативи и да се приложат подходящи и разумни превантивни мерки по правилен начин, за да се намалят рисковете от унищожаване, като например да се въведат надзор от страна на пастирите, използване на кучета — пазачи на селскостопанските животни, защита на селскостопанските животни с огради или алтернативно управление на селскостопанските животни (напр. чрез контрол на отелването/агненето). Едва когато тези алтернативни действия са били приложени и са се оказали неефективни или само частично ефективни или когато този вид алтернативни действия не могат да бъдат приложени в конкретния случай, могат да бъдат разрешени дерогации за разрешаване на проблема (или на остатъчния проблем).

В случай на смели вълци, вълци с необичайно поведение или вълци, чието поведение е обусловено от лесния достъп до човешка храна, отстраняването на конкретните причини (напр. хранителни атрактанти поради лошо управлявани отпадъци) и обуславянето на отвращение следва да бъдат първите реакции, които трябва да се обмислят, за да се изплашат вълците и да се направи опит за промяна на поведението им чрез възпиране на желанието да се приближават към хората (напр. чрез няколко вида средства за отблъскване и нелетални инструменти) (Reinhardt et al, 2018). Когато такива алтернативни решения са били разгледани и са се оказали незадоволителни или неосъществими в конкретния случай, може да бъде предоставена дерогация.

По отношение на горепосочените дерогации, целящи намаляване на бракониерството, Съдът на ЕС (в решението по дело C-674/17, точки 48, 49 и 50) поясни, че самото съществуване на незаконна дейност като бракониерството или затрудненията, с които се сблъсква упражняването на контрол върху нея, не биха могли да бъдат достатъчни, за да освободят държава членка от задължението ѝ да гарантира опазването на защитените видове съгласно приложение IV към Директивата за местообитанията. При това положение тя следва, тъкмо напротив, да отдаде предимство на строгия и ефективен контрол на тази незаконна дейност, от една страна, и на прилагането на средства, при които се спазват забраните, установени с членове 12—14, както и с член 15, букви а) и б) от директивата, от друга страна. В подкрепа на искането си за дерогация държавата членка следва да представи ясна и достатъчна обосновка за липсата на задоволителна алтернатива за постигане на целите, като се позове на липсата на друго задоволително решение или на съответните технически, правни и научни доклади.

3) Поддържане на благоприятен природозащитен статус на популацията

Третото предварително условие е да се гарантира, че „дерогацията няма вредно въздействие върху запазването на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище“.

Съгласно член 1, буква и) от Директивата за местообитанията „състоянието на запазване на вид“ означава съвкупността от въздействия, които могат дългосрочно да повлияят върху разпространението и гъстотата на популациите на съответните видове на територията на държавите членки. Природозащитният статус на даден вид е благоприятен, когато i) популацията „е жизнеспособен елемент на естественото си местообитание и ще продължи да бъде такъв в дългосрочен аспект“, ii) „естественият район на разпространение на този вид нито намалява, нито е вероятно да намалее в обозримо бъдеще“ и iii) „налице е и вероятно ще продължава да бъде налице достатъчно голямо местообитание, което може в дългосрочен аспект да поддържа популацията на този вид“. Допълнителна информация може да бъде намерена в насоките за докладване съгласно член 17 от Директивата за местообитанията.

За изпълнението на това условие (т.е. дерогацията да няма вредно въздействие върху запазването на популациите от засегнатия вид в областта на естественото им разпространение на задоволително равнище) се изисква извършване на оценка на възможния ефект на дерогацията както върху съответната популация, така и върху природозащитния статус на вида на територията на държавата членка.

Решенията относно използването на дерогации и оценката на възможните последици от дерогациите върху природозащитния статус на съответната популация трябва да се основават на точни познания за съответната популация на вълка и за тенденциите за промяната ѝ. Допълнителните и съвкупните последици от дерогациите следва също да бъдат надлежно оценени, като се вземат предвид всички други преки или косвени отрицателни въздействия от човешките дейности (включително неумишлено и незаконно убиване). Това е необходимо, за да се гарантира, че решението няма вредно въздействие върху природозащитния статус на популацията.

В решението по дело C-674/17 (точки 57—61) Съдът на ЕС подчертава, че дерогацията по член 16, параграф 1 трябва да се основава на критерии, които гарантират дългосрочното запазване на динамиката и социалната стабилност на въпросния вид. Поради това кумулативното демографско и географско въздействие на всички дерогации върху засегнатата популация следва да бъде надлежно оценено заедно с всеки друг вид естествена или предизвикана от човека смъртност.

Оценката трябва да бъде извършена „както на местно равнище, така и на равнището на територията на съответната държава членка или, където е приложимо, на равнището на въпросния биогеографски регион, когато границите на тази държава членка са разположени в няколко биогеографски региона или ако това се налага поради областта на естествено разпространение на видовете и, доколкото е възможно, на трансгранично равнище“. Въпреки това при оценката не би могла да се вземе предвид „частта от областта на естествено разпространение на съответната популацията, простираща се в някои части от територията на трета държава, която не е обвързана със задълженията за строга защита на видовете от интерес за Съюза“.

В решението по дело C-342/05 Съдът на ЕС постанови, че дерогации, засягащи популации, чийто природозащитен статус е неблагоприятен, могат да бъдат допустими „по изключение“ в случаите, „когато е надлежно установено, че те не могат да влошат неблагоприятното състояние на запазване на посочените популации или да попречат на възстановяването им в благоприятно състояние на запазване“. Съдът заключи, че „е възможно убиването на ограничен брой екземпляри да не поражда последици по отношение на целта на член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията, която се изразява в поддържането в благоприятно състояние на запазване на популацията на вълците в естествения им район на разпространение. В такъв случай тази дерогация е неутрална за въпросния вид.“

Подобен подход е потвърден от Съда на ЕС в решението по дело C-674/17 (точки 66—69), като допълнително е посочен принципът на предпазните мерки: „що се отнася до въздействието на неблагоприятното състояние на запазване на определен вид върху възможността да се разрешат дерогациите на основание член 16, параграф 1 от Директивата за местообитанията, Съдът вече е постановил, че предоставянето на такива дерогации е възможно само по изключение, когато е надлежно установено, че те не могат да влошат неблагоприятното състояние на запазване на посочените популации или да попречат на възстановяването им в благоприятно състояние на запазване“. Въпреки това „ако след разглеждането на най-добрите налични научни данни въпросът дали подобна дерогация ще има вредно въздействие върху поддържането или възстановяването на благоприятно състояние на запазване на популациите от застрашен от изчезване вид продължава да буди съмнения, държавата членка трябва да се въздържи от нейното приемане или прилагане“.

Поради това за всеки отделен случай могат да се предоставят дерогации за убиване на много малък брой екземпляри, дори ако природозащитният статус на вида (все още) не е благоприятен, при условие че дерогацията е неутрална по отношение на природозащитния статус на вида, което означава, че не застрашава постигането на целта за възстановяване и поддържане на благоприятния природозащитен статус на популацията на вълка в областта на естественото ѝ разпространение. Поради това дерогацията не може да има цялостно отрицателно нетно въздействие върху динамиката на популацията, областта на естествено разпространение, структурата и здравето на популацията (включително по отношение на генетичните аспекти) или нуждите от свързаност на съответната популация на вълка.

Следователно колкото по-неблагоприятни са природозащитният статус и тенденциите, толкова по-малка е вероятността това трето предварително условие да бъде изпълнено и предоставянето на дерогации да бъде обосновано, освен при крайно извънредни обстоятелства. Ето защо природозащитният статус и тенденциите на вида (на биогеографско и популационно равнище), основани на точни познания и данни, са ключов аспект при оценката на изпълнението на третото предварително условие.

Дерогациите и ролята на благоприятния природозащитен статус и на плановете по отношение на видовете

Един подходящ и цялостен план за опазване и управление на вълка може да осигури добра обща рамка за прилагане на всички необходими инструменти и мерки, включително за възможното използване на дерогации. Когато тези планове се изпълняват правилно, с доказани резултати по отношение на благоприятния природозащитен статус, член 16 от Директивата за местообитанията позволява необходимата гъвкавост чрез използване на дерогации.

Дерогациите от строгата защита на вълците могат да бъдат по-добре обосновани, ако в дадена държава членка е въведен и правилно прилаган цялостен набор от подходящи, ефективни и проверими мерки за осигуряване на ефективна защита и за постигане или поддържане на благоприятния природозащитен статус на вида.

Такъв е случаят, ако са налице следните условия:

— Съществува подходящ план за опазване и възстановяване на вълците, който се прилага цялостно и правилно заедно с добре извършван мониторинг на изпълнението му, като целите на плана са да се осигури благоприятен природозащитен статус и да се преодолеят социално-икономическите конфликти.

— Планът се основава на най-добрите налични научни данни и на стабилна система за мониторинг на популацията на вълка.

— Прилагат се всички необходими превантивни и компенсаторни мерки.

— Прилагат се подходящи мерки за ефективна борба с бракониерството (като криминализиране, принудително изпълнение и повишаване на осведомеността), както и за справяне с други причинени от човека фактори за смъртността (като убиване по пътищата).

— Всички други заплахи за опазването на вълците в съответния район са успешно преодолени (напр. хибридизацията).

— Останалите причини за смъртността на пасящия добитък (напр. свободно движещи се кучета) се преодоляват по подходящ начин.

— Целите и условията за предоставянето на дерогации са ясно установени и са обосновани с достатъчен брой научни доказателства. Доказано е, че липсват задоволителни алтернативи и че леталният метод, използван в дерогацията, е единственият начин за предотвратяването или ограничаването на сериозните увреждания или за постигането на останалите цели на дерогациите в съответствие с приложимото законодателство. Дерогациите се оценяват и се взема решение за предоставянето им поотделно за всеки конкретен случай.

— Предвидената дерогация не е в ущърб на природозащитния статус на популацията както на равнище местна популация, така и в цялата област на естествено разпространение на вида.

БИБЛИОГРАФИЯ:

Andersen, R., Linnell, J. D. C. and Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413—448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. and Pastor, J. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 4 May 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. In Ecological Research Volume 35, Issue 4. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. and Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 22 January 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317—340. Mech, L. D. and Boitani, L. (Eds.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institute of Applied Ecology (Rome, Italy). Report to DG Environment, European Commission, Bruxelles. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. and Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241—281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. and Wayne, R. K. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279—289.

Carpio, Antonio & Acevedo, Pelayo & Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science 19 Dec 2014: Vol. 346, Issue 6216, pp. 1517—1519.

Council of Europe (2014) Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Съд на Европейския съюз (2007 г.). Дело C-342/05. Решение на Съда (втори състав) от 14 юни 2007 г.Комисия на Европейските общности/Република Финландия. Неизпълнение на задължения от държава-членка — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания — Дива флора и фауна — Лов на вълци.

Croatian Ministery of Culture (2010) Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010—2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. and Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement Website : Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Website of the die Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. and Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. and Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): 157—161.

European Commission (2017) Golden Eagle conservation scheme — Finland, Farming for Biodiversity — The results-based agri-environment schemes, European Commission website. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. In Biological Conservation 80 (1997) 99—106.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. and Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, London 263(3): 229—236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Kontaktbüro Wölfe in Sachsen website. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Large Carnivore Initiative for Europe website. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. & Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. Pp: 170—184. En: Gompper, M.E. (Ed). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, UK. 312 pp.

Liberg, O., G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: Volume 279, Issue 1730. https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell and Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1—65 Trondheim, January 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. and Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383—391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. and Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In People & Wildlife: conflict or co-existence? pp 162—175. Woodroffe, R., Thirgood, S. and Rabinowitz, A. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E., Aanes, R. and Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698—705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. and Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. In Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: pp 381—398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. and Berger, J. (Eds.). Washington: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori & L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. A Large Carnivore Initiative for Europe report prepared for the European Commission (contract 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (contract N°070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORWAY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. & Cretois, B. (2018). Research for AGRI Committee — The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, European Parliament, Policy Department for Structural and Cohesion Policies, Brussels. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. & Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002—2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research. https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, Volume 218, 2018, Pages 223—232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). EU Platform on Large Carnivores: Supporting good practice for coexistence — presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Platform Secretariat to DG Environment of the European Commission, Service Contract No. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L. (2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1—4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) French National action plan 2018—2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. and Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98—105.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5) First published: 30 March 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? — Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46—-54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Proteggi il tuo bestiame website. http://www.protezionebestiame.it/

Regional LC Platforms (2019) Regional platforms on people and large carnivores website. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten — Empfehlungen der DBBW — BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Докладване по член 17 от Директивата за местообитанията. Обяснителни бележки и насоки за периода 2013—2018 г. Окончателен вариант — май 2017 г. Европейска агенция за околна среда (ЕАОС) и Европейски тематичен център по биологично разнообразие (ETC/BD). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D. (2011).Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272—280. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W.J. and Beschta, R.L., (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research volume 58, pages 733—742(2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V., Ed. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rome, ITALY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci P., (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73—87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila FJ, Cornman AM, Treves A (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. and Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1—30.

Skogen, K. and Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309—325.

Sundqvist, A.K., Ellegren, H. & Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275—1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1 September 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. & F.M. Fleurke (2018). Killing Wol