Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Към стратегия на ЕС за устойчиво потребление“

(становище по собствена инициатива)

(2020/C 429/08)

Докладчик: Peter SCHMIDT

Решение на пленарната асамблея 20.2.2020 г. Правно основание член 32, параграф 2 от Правилника за дейността Становище по собствена инициатива Компетентна секция секция „Земеделие, развитие на селските райони, околна среда“ Приемане от секцията 8.7.2020 г. Приемане на пленарна сесия 18.9.2020 г. Пленарна сесия № 554 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 212/2/5

1. Заключения и препоръки

1.1 Пандемията от COVID-19 разкри уязвимостта на веригите на доставки. Възстановяването на икономиката след кризата ще бъде възможност за преосмисляне на нашето общество и за разработване на нов модел на просперитет. Вече не е избор, а необходимост приоритетите да се прехвърлят към по-устойчиви модели на производство, разпространение и потребление и да се направят всички участници във веригите на доставки по-устойчиви към кризи. Устойчивостта на земеделските стопани, които отглеждат храната ни, или на работниците, които произвеждат дрехите ни, е също толкова важна колкото устойчивостта на дружествата вносители, на производителите, на търговците на едро, на МСП или на веригите за продажби на дребно в Европа.

1.2 ЕИСК призовава за цялостна стратегия на ЕС за устойчиво потребление. Най-устойчивият избор следва да е най-лесният избор за гражданите. Това изисква системна промяна на начина, по който произвеждаме и потребяваме. По-специално, трябва да се подчертае по-ясно отговорността на производителите ( 1 ) да се справят с неустойчивото потребление. Тъй като пазарите няма да доведат автоматично до устойчиви резултати, е необходима стратегия, за да се създаде регулаторен контекст и стратегическа насоченост както за частния сектор (включително чрез кръгови и устойчиви бизнес модели), така и за публичните органи (напр. чрез обществените поръчки).

1.3 Социалното измерение трябва да бъде включено изцяло в стратегията заедно с икономическото и екологичното измерение, за да бъде постигната така необходимата съгласуваност на политиките за устойчиво развитие. Прекалено дълго ЕС се беше съсредоточил върху основани на пазара решения и пренебрегваше измерението, свързано с гражданите и работниците. Като критерии за устойчивост следва да бъдат включени подобряването на условията на труд, минималните заплати, инвестициите в обществени услуги, приобщаващото управление, справедливото данъчно облагане и т.н. Това би допринесло за превръщане на системите ни на производство и потребление в по-справедливи и по-устойчиви в дългосрочен план. То би допринесло също така за изпълнението на Програмата но ООН за 2030 г.

1.4 Една стратегия на ЕС за устойчиво потребление следва да обръща специално внимание на въздействието върху уязвимите части от населението и върху домакинствата с ниски доходи, които бяха и ще продължават да бъдат особено засегнати от настоящата криза, като същевременно се обръща внимание и на въздействието върху уязвимите участници във веригите на доставки, включително земеделските стопани и работниците. Устойчивите продукти и услуги следва да се бъдат физически и финансово достъпни за всички.

1.5 В краткосрочен и средносрочен план всички свързани с това инструменти на политиките (напр. обществени поръчки, етикетиране, данъчно облагане и т.н.) следва да се координират по-добре и да се насочат към тази визия. Необходимо е да се прилага хармонизиран в по-голяма степен подход, за да се преодолеят настоящата фрагментация на политиките на ЕС и тясноведомственият подход.

1.6 В контекста на възстановяването след пандемията от COVID-19 ЕИСК приканва Комисията, Парламента и държавите членки да си сътрудничат тясно с него относно разработването на една основна и координирана програма от интегрирани политики, която ще помогне на Европа за „повторно по-добро изграждане“ и за създаване на условията за цялостна стратегия на ЕС за устойчиво потребление. ЕИСК препоръчва да се изпълнят следните конкретни действия: — да се въведат продуктови норми и забрани, които насърчават устойчивост, т.е. които насърчават дълготрайността и устойчивостта на продуктите — да се забранят нелоялните търговски практики (НТП) — да се подобрят правилата за конкуренцията за колективни инициативи, които насърчават устойчивостта във веригите на доставки — да се направят задължителни за изпълнение социалните и екологичните клаузи в търговските споразумения — да се подобри корпоративната отчетност и да се повиши осведомеността на дружествата по екологични (напр. EMAS) и социални аспекти — да се въведе прехвърляне на данъчното облагане от труда към използването на ресурсите — да се насърчават справедливи и екологосъобразни обществени поръчки с минимални задължителни критерии — да се подобри прозрачността посредством въвеждането на правила за етикетиране във връзка с произхода, устойчивостта и социалното измерение — да се насърчават инициативи „отдолу нагоре“ и пилотни интервенции — да се обърне внимание на рекламата и маркетинга — да се насърчава образованието по устойчиво потребление.

2. Въведение

2.1 Пандемията от COVID-19 разкри уязвимостта на веригите на доставки и необходимостта от спешна и системна трансформация. Недостатъчните инвестиции в секторите на здравеопазването и грижите, прекомерното разчитане на глобални вериги на доставки и икономически системи, зависими от линейни процеси на производство и потребление, несъвместими с ограниченията на планетата, изложиха на риск способността на правителствата да предприемат бързи и решителни действия за защита на общественото здраве. Вече не е въпрос на избор, а на необходимост приоритетите да се прехвърлят към по-устойчиви модели на производство, разпространение и потребление и да се засили устойчивостта към кризи на всички участници във веригите на доставки ( 2 ) . Пандемията изведе в центъра на медийния и политическия дебат социалната закрила, обществените услуги, нискоквалифицираните работници, здравословните и безопасни условия на труд, както и условията на труд.

2.2 ЕС се е ангажирал изцяло с Програмата на ООН до 2030 г. и нейните 17 цели за устойчиво развитие (ЦУР). Изпълнението на ЦУР 12 относно устойчивото потребление и производство продължава да е предизвикателство в Европа ( 3 ) , докато същевременно е от основно значение за изпълнението на Програмата до 2030 г. като цяло. На практика начините, по които хората потребяват днес — големи количества с високи темпове по линейна траектория и със значително разхищаване (вземи — направи — изхвърли) — не са устойчиви. Освен това гражданите се разглеждат предимно като индивидуални потребители, което натовари хората с бремето на отговорността за техния избор, без да им се предоставят физически и финансово достъпни алтернативи.

2.3 ЕИСК вече призова ЕС да предложи нова визия за благоденствието на хората и планетата, основана на принципите на устойчивост на околната среда, правото на достоен живот и защитата на социалните ценности ( 4 ) . Системният подход на ЕС към устойчивото потребление е един от основните елементи на стратегическата визия на ЕИСК за устойчива икономика на благосъстоянието, при която никой не бива да бъде пренебрегнат.

2.4 и социален — пакт има огромен потенциал за възстановяване на икономиката след кризата с COVID-19 на една по-устойчива основа, за принос към създаването на нов модел на просперитет и гарантиране на справедлив преход Налице е сериозен политически импулс за ЕС да предприеме решителни действия за постигането на тази визия. Европейският зелен —— пакт има огромен потенциал за възстановяване на икономиката след кризата с COVID-19 на една по-устойчива основа, за принос към създаването на нов модел на просперитет и гарантиране на справедлив преход ( 5 )

2.5 По-специално в новия план за действие за кръговата икономика (ПДКИ) е включено конкретно действие относно предоставяне на повече възможности на потребителите за прехода към зелена икономика и няколко инициативи, чрез които би могло да се подчертае отговорността на регулаторните органи и на предприятията. ПДКИ следва да разшири обхвата на новия търговски механизъм за потребителите от 2018 г., в който акцентът беше поставен главно върху защитата и правоприлагането вместо върху предоставянето на повече възможности. Още по-важно е изпълнението на стратегията „От фермата до трапезата“ и на стратегията за биологичното разнообразие, тъй като кризата с COVID-19 налага повече от всякога да се повиши издържливостта и устойчивостта на продоволствената система на ЕС и на световната такава. Предстоящата Осма програма за действие за околната среда следва да бъде една възможност за по-решително обръщане на внимание на устойчивото потребление.

2.6 Настоящото становище ще допринесе за размисъла върху възстановяването след кризата с COVID-19 чрез предоставяне на конкретни препоръки за цялостна стратегия на ЕС за устойчиво потребление като част от Европейския зелен пакт и като допълнение към новия ПДКИ.

3. Предизвикателства — анализ на настоящото положение

3.1 Европа все още далеч не живее според ограниченията на планетата. В различни проучвания, прилагащи различни методологии за оценка на моделите на потребление в ЕС, се достига все до това заключение ( 6 ) , включително в неотдавнашен доклад на Европейската агенция за околна среда (ЕАОС) и Швейцарската федерална служба за околната среда (FOEN) ( 7 )

3.2 ( 9 ). Потреблението на продукти и услуги е пряк и непряк фактор за създаването на натиск, като например промени в земеползването, отделяне на емисии и изпускане на токсични химикали в околната среда, които от своя страна водят до редица екологични въздействия, включително изменение на климата, изчерпване и замърсяване на питейната вода и загуба на биологично разнообразие. В Европа този „екологичен отпечатък“ на потреблението е висок — на практика той е един от най-високите в света. Данните показват, че ще са ни нужни почти три планети като нашата, за да се поддържа световната икономика, ако всеки на планетата консумира като средния европеец ( 8 )

3.3 За да поддържа високите си равнища на потребление, Европа е зависима от ресурси, които се извличат другаде. В резултат на това Европа прехвърля много от въздействията си върху околната среда в други части на света ( 10 ) . Като цяло този модел вече не е съвместим с едно безопасно и устойчиво бъдеще ( 11 )

3.4 Макар че изнасянето на екологичния отпечатък на ЕС чрез търговията не може да се счита за устойчиво, трябва да се признае също така, че търговията със Съюза играе важна роля в социално-икономическото развитие на много държави, особено на най-слабо развитите. На практика ЕС активно насърчава търговията като инструмент за стимулиране на устойчивостта в световен мащаб и в рамките на държавите търговски партньори. Ето защо принципите на справедливост, кръговост и по-устойчиво потребление трябва внимателно да бъдат приведени в съответствие с търговията, като се създават възможности както за ЕС, така и за неговите търговски партньори ( 12 )

3.5 Настоящите европейски модели на потребление повдигат също и редица въпроси относно социалната справедливост. Макар части от Европа да имат едни от най-големите материални отпечатъци в света ( 13 ) , други региони в Европа не могат да си позволят стандарт на живот, който обикновено се счита за приемлив. Равнището на материални лишения се различава силно в ЕС, както и равнището на икономически натиск ( 14 ) . Поради това потреблението е тясно свързано с политическите програми, например относно храненото, бедността и неравенството ( 15 ) . По-устойчивото потребление в Европа като цяло може да доведе до увеличаване на използването на ресурсите за някои и до намаляване на използването им от други — общо по-добър баланс на достъпа до ресурси и засилена справедливост по отношение на ресурсите ( 16 )

3.6 Неустойчивото потребление е резултат от сложно взаимодействие между набор от различни фактори. Преобладаващият бизнес модел е линеен, като растежът на повечето предприятия все още се основава на това повече хора да купуват повече продукти. Ефективният жизнен цикъл на много потребителски продукти намалява ( 17 ) , докато ремонтът им става (често умишлено) все по-труден ( 18 ) . Алтернативи на линейния икономически модел „вземи — направи — изхвърли“, като например основани на кръговост на материалите, обслужване или споделяне, биха могли да допринесат за намаляване на цялостното материално потребление, но остават в периферията и често не могат да се конкурират с линейните решения при настоящите условия ( 19 ) . На практика вторичните (повторно използвани/произведени/рециклирани) продукти се продават в допълнение към първичните (нови) продукти, което води до въздействия върху околната среда както от първичното, така и от вторичното производство ( 20 ) . Насърчаването на кръговост, без да се насърчават по-широки системни промени в производството (по-специално проектирането на продуктите), потреблението и предотвратяването на образуването на отпадъци, следователно би означавало да се обръща внимание само на част от проблема. Потребителите би трябвало да могат да се възползват от „правото на поправка“.

3.7 Цената е един от най-важните определящи фактори и двигатели на търсенето ( 21 ) и докато цената на продуктите и услугите не отразява по-точно тяхната истинска себестойност, няма да бъде възможна цялостна промяна към модели на устойчиво потребление. Икономическите разходи за екологичните и социалните външни фактори на производството и потреблението понастоящем обикновено са за сметка на данъкоплатците и бъдещите поколения, а не на предприятията, които пускат на пазара въпросните продукти и услуги. Продуктите и услугите, които предлагат алтернативни решения с по-слабо въздействие, все още често са по-скъпи и по-трудни за намиране, въпреки доказаните въздействия на по-малко негативни външни фактори от по-устойчиви варианти на потребление, като например биологични продукти и продукти на справедливата търговия ( 22 )

3.8 Междувременно, откакто икономистът Pigou въвежда термина „външни“ разходи ( 23 ) , все по-голямо внимание се обръща на методи за осчетоводяване на реалните разходи и се правят все повече проучвания в тази област. През 2008 г. ЕК публикува стратегия за прилагане на интернализация на външните разходи ( 24 ) , в която данъчното облагане, пътните такси (или потребителска такса) и в някои случаи търговията с емисии на вредни газове се установяват като основните икономически инструменти, чрез които се постига интернализацията на външните разходи. Дългосрочната тенденция в Европа обаче е, че приходите от „екологични“ данъци като дял от общите данъчни приходи намаляват ( 25 )

3.9 Друго предизвикателство е свързано с преобладаващото понастоящем тълкуване на законодателството в областта на конкуренцията, което възприема много тясна концепция за благосъстоянието на потребителите, в която приоритет се дава на ниските цени на предлаганите на потребителите продукти пред тяхната устойчивост и начин на производство. През 2013 г. нидерландският орган за защита на конкуренцията (ACM) постановява по дело във връзка с енергийно споразумение, че многостранно енергийно споразумение за устойчив растеж между работодатели, профсъюзи, екологични организации и други за спестяване на енергия, стимулиране на енергията от възобновяеми източници и създаване на работни места не е в съответствие с изискванията на законодателството в областта на конкуренцията. През 2014 г. по делото „Пилето на бъдещето“ ACM констатира, че многостранно споразумение за подобряване на хуманното отношение към пилетата, като се използват по-малко антибиотици и се осигурява повече пространство, както и допълнителни екологични мерки, ограничава конкуренцията.

3.10 Насоките на Комисията относно член 101, параграф 3 гласят, че целта на член 101 е да се защитава конкуренцията „като средство за подобряване благосъстоянието на потребителя и за гарантиране ефективното разпределяне на средствата“, без да се посочва дали или по какъв начин могат да се вземат предвид неикономически съображения. Много оператори биха искали да ускорят своите проекти за устойчивост, но инвестициите са прекалено големи, за да ги поемат сами. Насоките относно законодателството в областта на конкуренцията следва да предоставят по-голяма яснота на операторите как да участват в сътрудничество във връзка с устойчивостта.

3.11 В неотдавнашно проучване на фондация „Справедлива търговия“ се представят доказателства, че „неясна правна уредба по отношение на възможно сътрудничество във връзка с ниските цени франко земеделското стопанство ограничава напредъка към съвместна работа за осигуряване по веригите на доставки на достойни заплати и доходи“. В доклада се отбелязва, че „за напредъка много биха помогнали допълнителни пояснения от органите за защита на конкуренцията за това как би било оценено съгласно законодателството в областта на конкуренцията едно предконкурентно сътрудничество по въпроса за ниските цени франко земеделското стопанство“ ( 26 )

3.12 Настоящата разпокъсаност на политиките на ЕС е пречка пред един съгласуван подход към устойчивото потребление, напр. по отношение на прилагането на Директивата за обществените поръчки от 2014 г. ( 27 ) няколко генерални дирекции на Комисията работят отделно за предоставянето на насоки на възлагащите органи („Купувайте, като се съобразявате с околната среда!“ наръчник на ГД „Околна среда“ ( 28 ) , „Да купуваме социално!“ от ГД „Вътрешен пазар, промишленост, предприемачество и МСП“ ( 29 ) — в процес на актуализиране), като същевременно има и отделно „Ръководство за процедурите за възлагане на обществени поръчки за иновации“ на ЕК ( 30 ) . Това може да бъде много объркващо за възлагащите органи в ЕС, които желаят за възприемат интегриран подход към обществените поръчки, както е посочено в ЦУР 12.3.

4. Визия — към цялостна стратегия на ЕС за устойчиво потребление

4.1 Политики, насочени към устойчивостта на производствените процеси (например екопроектиране), продуктите и услугите и работата с материали, които се превръщат в отпадъци, отдавна са крайъгълен камък на политиката на ЕС и е налице една сравнително добре установена рамка на политики. Този подход обаче вече не е достатъчен за постигането на мащаба на промяна, необходим в рамките на наличното време — трябва да се обърне по-голямо внимание на ролята на потреблението в стремежа към устойчиво развитие.

4.2 Досега политиките на равнището на ЕС, насочени към потреблението, акцентираха върху ролята на гражданите като потребители и върху използването на основани на информацията инструменти на политиката в опит да се повлияе на поведението на потребителите. Основни примери включват екомаркировка на продуктите, кампании за повишаване на осведомеността и доброволни критерии за екологосъобразни обществени поръчки.

4.3 Тези инструменти на политиката имаха ограничен ефект върху неустойчивото потребление. И действително има малко доказателства, които да предполагат, че по-добрата информация относно екологосъобразността на продуктите, като например екомаркировки, води до реални промени в потребителското поведение, а още по-малко в нужния мащаб. Това се дължи на различни вторични ефекти, подсъзнателни практики и навици ( 31 ) . Изборът ни като потребители (домакинства, частен или публичен сектор) продължава в голяма степен да се определя от цената и удобството ( 32 ) . Важно е да се подчертае обаче, че отговорността за този избор в съществуващата система не е на потребителите, а по-скоро на производителите ( 33 ) . Капиталистическата логика и неравновесието на силите във веригата на доставки са тези, които водят до „надпревара за достигане на най-ниски равнища“, давайки приоритет на цената пред устойчивостта.

4.4 Проблематично е също така да се търси отговорност от гражданите за постигането на по-устойчиво потребление, докато не са ясни истинските разходи за повечето продукти и услуги, а пазарните и обществените лостове продължават да са насочени към насърчаване на по-голямо материално потребление. Отговорността на частния и публичния сектор за преодоляване на неустойчивото потребление трябва да бъде призната по-добре и да се приемат инструменти, за да се гарантира — по балансиран и прозрачен начин — че по-здравословният, по-устойчив и по-безопасен избор е по-лесният и по-достъпен финансово избор за гражданите. ЕК би трябвало да продължи да подкрепя водени от гражданското общество паневропейски кампании за устойчиво потребление, като не се съсредоточава само върху индивидуалните решения на потребителите.

4.5 Част от причините за характера на политиката на равнището на ЕС до момента е балансът на политическите отговорности между ЕС и неговите държави членки. Инструментите на политиката, които могат да бъдат използвани за регулиране на търсенето, като например данъците, до голяма степен са от компетенциите на държавите членки. Въпреки това ЕС има централна роля в гарантирането, че Европа живее в рамките на ограниченията на планетата, и разполага с редица средства, чрез които да предприема действия във връзка с неустойчивото потребление. Някои държави членки биха могли да се възползват и от допълнителни насоки (инструментариум) на ЕС.

4.6 Макар и важни, подходите, разглеждащи само един аспект, например справедливостта или кръговостта, не са достатъчни за постигането на устойчивост. Освен това съществува риск, че ако политически отговори на неустойчивото потребление се разработват поотделно един от друг, може да създаде непредвидени проблеми надолу по веригата. Необходим е съгласуван и координиран подход, който да отразява сложността на разглеждания въпрос и да използва последователен принос от различни области на политиката — от научни изследвания, иновации, секторни и индустриални политики до образование, благосъстояние, търговия и заетост ( 34 ) . Важно е една стратегия на ЕС да допълва, а не да излага на риск, амбициозни законодателни намеси, когато такива са необходими.

4.7 Една стратегия за устойчиво потребление на равнището на ЕС следва да осигурява амбициозна рамка за държавите членки и за частния сектор, обхващаща както потреблението на домакинствата, така и потреблението в публичния сектор. Пазарите няма автоматично да постигнат устойчиви резултати. Необходима е стратегия, за да се създаде регулаторен контекст и стратегическа насока, които да допринасят за водещи инициативи както за продуктите, така и за услугите (тъй като икономиката на услугите не е задължително устойчива).

4.8 Една стратегия на ЕС ще отрази също и исканията на европейските потребители Съюзът да осигури структурни промени и създаването на нови инфраструктури, за да се позволи на потребителите да възприемат по-устойчив начин на живот ( 35 )

4.9 Включването на ролята на потреблението на равнището на ЕС може да спомогне и за избягване на вторичните и други непредвидени ефекти на преразгледана и/или нова политика и да подкрепи една по-дългосрочна културна промяна на това как гледаме на понятието „достатъчност“ и ролята на потреблението в постигането на целите на Програмата до 2030 г.

4.10 Една стратегия на ЕС за устойчиво потребление следва да включва цели за абсолютно намаляване на материалния отпечатък на европейското потребление. Цели на равнището на ЕС могат да предоставят насока, импулс и съгласуваност както за други равнища на управление, така и за иноватори от частния и публичния сектор, за да се помогне за постигане на икономиката на благосъстоянието ( 36 )

4.11 Освен това аспектът на справедливост при използването на ресурсите е от решаващо значение и дълго време беше пренебрегван в политиката на ЕС ( 37 ) . Стратегията за устойчиво потребление трябва да бъде ориентирана към хората, насочена към това устойчивият избор да стане физически и финансово достъпен и привлекателен за всички потребители. В стратегията следва да се обърне специално внимание на въздействието върху уязвимите групи от населението и върху домакинствата с ниски доходи. Съответно внимание следва да се обърне и на социалните групи, които харчат много.

4.12 Работниците и земеделските стопани имат ключова роля в насърчаването на устойчивото потребление, тъй като те са както потребители в края на веригата, така и производители в началото на веригата на доставки. Ето защо е от съществено значение политиките за устойчиво потребление да включват балансиран подход към споделяне на стойност във и между веригите за създаване на стойност, например чрез насърчаване на достойни заплати за работниците и достойни доходи за земеделските стопани както в ЕС, така и в южното полукълбо, а не само чрез стремеж към постигане на ниски цени за потребителите в краткосрочен план. Работниците, профсъюзите, групите на земеделските стопани и организациите на гражданското общество могат също така да играят ключова роля и в наблюдението на спазването на стандартите за устойчивост и права на човека в световните вериги за създаване на стойност.

4.13 Търговията на дребно може да играе важна роля и за насърчаването на устойчиво потребление, като стимулира потребителите към по-здравословен и по-устойчив избор. В рамките на този сектор заслужава да се отбележи специално бизнес модела на кооперацията от потребители заради неговата специфична предприемаческа форма, която поставя фигурата на потребителя член в центъра на своята бизнес и демократична управленска структура.

4.14 Една стратегия на ЕС следва да включва инициативи за гарантиране на прозрачни и надеждни информационни потоци за подпомагане на устойчиво потребление, като се използват възможностите, създадени от нови и нововъзникващи цифрови решения. Това би могло да подпомогне и предприятията, които желаят да въвеждат иновации, но понастоящем не разполагат с показатели и данни, които да позволяват надеждна оценка на екологичните и социалните въздействия на ежедневното потребление. Пред това предизвикателство са изправени особено МСП, стартиращите предприятия и кооперациите, които са важни иноватори и пилотни платформи. ЕС също има важна роля в хармонизирането и проверката на твърдения за екологосъобразност, направени на вътрешния пазар. Понастоящем големият обем такива твърдения, с различни степени на доказателства в тяхна подкрепа, създава объркване и вероятно подкопава доверието на потребителите в легитимността на всяко от тях. Ето защо ЕИСК приветства амбицията на Комисията при изпълнението на новия ПДКИ да направи законодателно предложение, чиято цел е да се гарантира, че предприятията обосновават своите твърдения за екологосъобразност.

4.15 Една стратегия за устойчиво потребление на равнището на ЕС следва да признава и насърчава полезни взаимодействия с други области на политиката. Например, 45 % от общите въглеродни емисии на ЕС са резултат от това как произвеждаме и използваме продукти и храни ( 38 ) . Продоволствените системи могат да бъдат източникът на възстановяване и устойчивост, ако храните се отглеждат, преработват и консумират по различен начин. Това почти сигурно означава добитъкът да се храни съобразно потребностите на своя вид, а потребителите да имат балансиран хранителен режим с консумиране на по-малко месо, което е от полза както за климата, така и за здравето ( 39 ) . Потреблението и търсенето имат решаваща роля за способността ни да намалим емисиите на парникови газове. По подобен начин основното предизвикателство пред справянето със загубата на биологично разнообразие и влошаването на състоянието на екосистемите в Европа е нашият начин на живот, за който са нужни множество планети ( 40 ) . ЕИСК повтаря също така призива си за признаване на правата на природата, за да се гарантира равнопоставеност с правата на гражданите и на корпорациите ( 41 )

5. От визия към изпълнение — възможности за действие на равнището на ЕС и на държавите членки

5.1 В контекста на възстановяването след пандемията от COVID-19 ЕИСК приканва Комисията, Парламента и държавите членки да си сътрудничат тясно с него относно разработването на една основна и координирана програма от интегрирани политики, която ще помогне на Европа за „повторно по-добро изграждане“ и за създаване на условията за цялостна стратегия на ЕС за устойчиво потребление. Плановете за екологосъобразно възстановяване следва да стартират необходимата системна промяна в мобилността, храненето, жилищата, отдиха, енергийните системи и продуктовите групи с голямо въздействие ( 42 ) , разглеждайки въздействието на потреблението на ЕС както в Съюза, така и в южното полукълбо. Като отправна точка могат да послужат следните предложения.

5.2 Правни или регулаторни инструменти

5.2.1 Да се въведат продуктови норми (регулиране) и продуктови забрани (забрани), които насърчават устойчивост, т.е. насърчаващите дълготрайността на продуктите. ЕИСК беше пионер и вече призова за цялостна забрана на планираното остаряване в своето становище от 2013 г. ( 43 ) относно продължителността на живота на промишлените продукти и информацията за потребителите, както и в по-късни становища. Комитетът подчерта, че е полезно да се въведе система, гарантираща минимална продължителност на жизнения цикъл на закупените продукти. Неотдавнашен доклад, изготвен от комисията на ЕП по вътрешния пазар и защита на потребителите, отправя препоръки в същия дух ( 44 ) . В този контекст следва да бъдат разгледани и последиците от увеличаването на електронната търговия, например по време на кризата с COVID-19.

5.2.2 Да се забранят нелоялните търговски практики (НТП) не само във веригите на доставки на хранителни продукти, както се прави с новата Директива срещу НТП във веригите на доставки на хранителни продукти ( 45 ) , но и в други сектори като текстилния, в който НТП са широко разпространени, утежнени от кризата с COVID-19 ( 46 ) . ЕИСК призовава за балансирано прилагане на Директивата срещу НТП, за да се избегне защитаването на производителите на големи марки, които злоупотребяват със силната си позиция при преговори, за да генерират маржове на печалба.

5.2.3 Законодателство в областта на конкуренцията. Да се позволи колективно договаряне между доставчиците и купувачите относно цената (и условията на доставка) на важни стоки, по-конкретно там, където има големи различия в равнищата на концентрация на последователни елементи във веригата за създаване на стойност (например разпокъсани доставчици спрямо концентрирани купувачи). При текущото преразглеждане от ЕК на насоките за хоризонталните споразумения следва да бъде въведен отново раздел относно секторни споразумения за устойчивост, следвайки модела в раздела относно споразуменията в областта на околната среда в предишните насоки от 2001 г. ( 47 ) , и да се адаптират към настоящия контекст, включително като се вземат предвид Европейският зелен пакт, Парижкото споразумение и ЦУР 12.

5.2.4 Правила за търговия. Да се направят задължителни за изпълнение социалните и екологичните клаузи в търговските споразумения, със санкции (като например целенасочени по-високи тарифи, насочени към стратегически сектори, като се изключат сектори, в които налагането на тарифи би могло да доведе до по-голяма бедност в най-слабо развитите държави) в случай на неспазване.

5.2.5 Корпоративна отчетност. Задължение за бдителност за купувачите по цялата им верига на доставки (създава се задължение) за устойчиви вериги на доставки като част от гарантирането на корпоративна отчетност. Вместо подход на „контролен лист“ предприятията по-скоро следва да преразгледат своите практики на закупуване, както препоръчва ОИСР ( 48 ) , и да бъдат обвързани с по-строги закони относно контрола на лобирането. Следва да се предприемат действия срещу заблуждаващите твърдения за екологосъобразност.

5.2.6 Задължително използване на стандартен инструмент за проследяване на информация относно операциите, извършвани по веригата на създаване на стойност — кой, кога, къде, при какви социални и екологични условия (предоставя техническите средства за изпълнение на задължението). Гражданското общество и профсъюзите следва да участват в разработването и мониторинга на екологичните и социалните стандарти.

5.3 Икономически и финансови инструменти

5.3.1 Прехвърляне на данъчното облагане от труда към използването на ресурсите. Да се използва текущото преразглеждане на Регламента за ДДС, за да се осигурят ясни критерии за това как държавите членки могат да въвеждат намалени ставки на ДДС за устойчиво произведени продукти и за услуги, които могат да намалят отрицателните последици от потреблението, като поправка или услуги за съвместно ползване. Да се насърчават мерки за предотвратяване на данъчна конкуренция и „надпревара за достигане на най-ниски равнища“ между държавите членки и по-справедливо данъчно облагане на най-печелившите сектори и капитали.

5.3.2 Принцип „замърсителят плаща“. ЕК започна да обръща по-сериозно внимание на подхода на интернализиране на външните ефекти, например, като призна, че енергията от възобновяеми източници е в неравностойно положение, докато външните разходи за изкопаемите ресурси не са изцяло отразени в пазарната цена, или като се опитва да въведе принципа „замърсителят плаща“ в транспортния сектор. Междувременно следва да се признае, че тези подходи съчетават екологичното с икономическото измерение на устойчивостта, но не включват социалното измерение ( 49 )

5.3.3 Справедливи и екологосъобразни обществени поръчки. В ЦУР 12.7 се посочва, че е важно да се предвидят планове за действия за устойчиви обществени поръчки. Различни национални действия по отношение на ръководните принципи на ООН за плановете за действие относно правата на човека се отнасят за обществените поръчки, а на национално равнище съществуват редица добри практики. Например в Дания обществените кухни преминават към високо равнище на използване на биологични продукти, като се отчитат бюджетните ограничения. Понастоящем Международната асоциация на органите на местното самоуправление за устойчиво развитие (ICLEI) лансира инициатива да се настоява за постепенно преминаване към задължителни обществени поръчки за устойчиви храни във всички европейски училища и детски градини. ЕК обяви в новия ПДКИ, че насърчава публичните купувачи да участват в предстоящата инициатива „Публични купувачи за климат и околната среда“, която ще обедини купувачите, ангажирани с изпълнението на екологосъобразни обществени поръчки. ЕИСК призовава ЕК да включи по-широки критерии за устойчивост, като например социални съображения и съображения за справедлива търговия. Комитетът подкрепя също така плановете на ЕК да предложи задължителни минимални критерии за екологосъобразни обществени поръчки и количествени цели в секторното законодателство и постепенно да въведе задължително докладване с оглед извършването на наблюдение на по-широкото използване на екологосъобразни обществени поръчки.

5.3.4 Свързани със сътрудничеството за развитие политики, които подпомагат дребномащабното земеделие, МСП и кооперациите на потребителите.

5.4 Доброволен или основан на информацията инструмент

5.4.1 Етикетирането на продуктите може да помогне за увеличаване на усилията за устойчивост на определени предприятия, но етикетите никога не бива да се използват като извинение да не се регулират поведение и практики, които са неприемливи. Например един от разглежданите от ЕК варианти за последващо действие на съобщението, озаглавено „Засилване на действията на ЕС за опазване и възстановяване на горите в световен мащаб“, е въвеждането на етикет за стоки, чието производство не причинява обезлесяване. Това обаче би могло да доведе до усещането, че ЕС всъщност толерира на пазара на Съюза продукти, които не са благоприятни за горите, което би било силно смущаващо. ЕИСК призовава ЕК да доразвие съществуващите етикети за екологични показатели, които обхващат целия жизнен цикъл, като например екомаркировката на ЕС, и да ги разшири, за да обхващат социалното измерение. По-специално прилагането на една система за ясно етикетиране относно произхода и средствата за производство би улеснило избора на потребителите ( 50 )

5.4.2 Инициативи „отдолу нагоре“ и многостепенно управление. Децентрализирането на действието на местно равнище чрез ползващи се с доверие участници, като градските администрации и сдружения, е ефективен начин за разработване на местни действия, приближаване до гражданите и пълноценното им участие. Все повече местни власти имат сериозни стратегии за устойчивост, които ЕК стимулира чрез награди като наградата „Европейска зелена столица“, инициативата „Споразумение за зелен град“ или наградата „Европейски град за справедлива и етична търговия“. Тези модели и тенденции вероятно ще бъдат повлияни от настоящите реакции на кризата с COVID-19. Пилотните интервенции в практически контекст могат да бъдат много полезни за осигуряването на информация за разработването и изпълнението на стратегията на ЕС за устойчиво потребление и по тази причина следва да бъдат подкрепяни.

5.4.3 Реклама и маркетинг. Следва да се обърне внимание и на ролята на рекламата и маркетинга, за да се преодолее подчертано консуматорската им ориентация и да се даде предимство на аспекти като трайността на продуктите и възможностите за повторна употреба, като се забрани заблуждаваща и подвеждаща реклама.

5.4.4 Образование. Следва да бъдат внесени предложения за включване на образованието по устойчиво потребление в учебните програми от ранна възраст и за стимулиране на образователни инициативи на частния сектор (напр. инициативи на потребителски кооперации), за да се насърчи ангажирането на гражданите и промяна на културата.

Брюксел, 18 септември 2020 година. Председател на Европейския икономически и социален комитет Luca JAHIER

(1) Производителите във всички сектори носят отговорност, но трябва се подчертае специфичното положение на земеделските стопани.

(2) Резолюция на ЕИСК относно възстановяването след COVID-19.

(3) Евростат, „Устойчиво развитие в ЕС“, 2020 г.

(4) ОВ C 106, 31.3.2020 г, стр. 1.

(5) ОВ C 47, 11.2.2020 г, стр. 30.

(6) Европейска агенция за околна среда, Европейската околна среда — състояние и перспективи (SOER) за 2020 г.

(7) Европейска агенция за околна среда.

(8) Мрежата Global Footprint.

(9) Vandermaesen, T. и колектив. (2019 г.) EU overshoot day — Living beyond nature's limits (Ден на европейското превишаване на предела — Живот извън възможностите на природата). WWF.

(10) SOER 2000 г.

(11) Steffen, W. и колектив, 2015 г.

(12) Kettunen, M., Gionfra, S. и Monteville, M. (2019 г.). EU circular economy and trade (Кръгова икономика и търговия в ЕС), Институт за европейска политика в областта на околната среда (IEEP) Брюксел/Лондон.

(13) Европейска агенция за околна среда.

(14) Евростат.

(15) ИКЕ на ООН (2018 г.).

(16) Rijnhout L., Stoczkiewicz M., Bolger M. (2018 г.). Necessities for a Resource Efficient Europe (Необходимост от Европа с ефективно използване на ресурсите).

(17) Европейска агенция за околна среда (2018 г.) Waste prevention in Europe (Предотвратяване на образуването на отпадъци в Европа).

(18) Европейско бюро по околната среда (2019 г.) Cool products don't cost the earth (Хубавите продукти не струват много).

(19) ОИСР (2019 г.).

(20) Zink, T. и Geyer, R. (2017 г.).

(21) Проучване на Евробарометър, безопасност на храните, юни 2019 г.

(22) The external costs of banana production (Външните разходи при производството на банани).

(23) Pigou, A. C. (1920 г.). The Economics of Welfare (Икономика на благосъстоянието).

(24) ЕК Стратегия за прилагане на интернализация на външните разходи, COM (2008) 435 final.

(25) Евростат.

(26) Competition Policy and Sustainability: A study of industry attitudes towards multi-stakeholder collaboration in the UK grocery sector (Политика в областта на конкуренцията и устойчивост: Проучване на нагласите в отрасъла за многостранно сътрудничество в сектора на търговията с хранителни стоки в Обединеното кралство) — фондация „Справедлива търговия“. Лондон, Обединено кралство; април 2019 г.

(27) Директива 2014/24/ЕС.

(28) Наръчник на ЕК „Купувайте, като се съобразявате с околната среда!“.

(29) Наръчник на ЕК „Да купуваме социално!“.

(30) Съобщение на ЕК — „Ръководство за процедурите за възлагане на обществени поръчки за иновации“ (2018 г.).

(31) Т.е. конкретни промени в поведението за разлика от заявеното желание на хората да променят поведението си (проучване относно последното е обобщено от LE Europe и колектив) (2018 г.).

(32) LE Europe, VVA Europe, Ipsos, ConPolicy и Trinomics (2018 г.).

(33) Вж. бележка под линия № 1.

(34) Европейска агенция за околна среда.

(35) Европейско бюро на съюзите на потребителите (2020 г.).

(36) ОВ C 106, 31.3.2020 г, стр. 1.

(37) Rijnhout L., Stoczkiewicz M., Bolger M. (2018 г.).

(38) Ellen MacArthur Foundation (2019 г.).

(39) ОВ C 190, 5.6.2019 г., стр. 9.

(40) Gerritsen, E. и Underwood, E. (2019 г.)

What the Green Deal means for Europe's biodiversity (Какво означава Зеленият пакт за биологичното разнообразие в Европа). Allen, B. и Charveriat, C. (2018 г.) A meaty challenge (Сериозно изпитание пред животновъдството). IEEP, Брюксел.

(41) ОВ C 81, 2.3.2018 г., стр. 22.

(42) IEEP и Фондацията за европейски прогресивни изследвания (FEPS).

(43) ОВ C 67, 6.3.2014 г, стр. 23.

(44) Доклад на комисия IMCO.

(45) ОВ C 440, 6.12.2018 г., стр. 165.

(46) Доклади от ОИСР, гражданското общество и профсъюзите.

(47) ОВ C 3, 6.1.2001 г., стp. 2.

(48) Насоки на ОИСР по надлежната проверка за отговорни вериги на доставки в текстилния и обувния сектор.

(49) ОВ C 47, 11.2.2020 г, стр. 30.

(50) ОВ C 190, 5.6.2019 г., стр. 9.