P6_TA(2007)0165

Годишен доклад за 2006 г. за състоянието на правата на човека по света и политиката на ЕС по този въпрос

Резолюция на Европейския парламент от 26 април 2007 г. относно годишния доклад за 2006 г. за състоянието на правата на човека по света и политиката на ЕС по този въпрос (2007/2020(INI))

Европейският парламент,

- като взе предвид осмия годишен доклад на ЕС за правата на човека (2006 г.) [1],

- като взе предвид членове 3, 6, 11, 13 и 19 от Договора за създаване на Европейския съюз и членове 177 и 300 от Договора за създаване на Европейската общност,

- като взе предвид Всеобщата декларация за правата на човека и всички относими международни инструменти по въпросите на правата на човека [2],

- като взе предвид Устава на Обединените нации,

- като взе предвид всички конвенции на ООН за правата на човека и факултативните протоколи към тях,

- като взе предвид влезлия в сила на 1 юли 2002 г. Римски статут на Международния наказателен съд (МНС) и резолюциите си, свързани с МНС [3],

- като взе предвид Конвенцията на Съвета на Европа за действия срещу трафика на хора и плана на ЕС за 2005 г. за най-добри практики, стандарти и процедури за борба и предотвратяване на трафика на хора [4];

- като взе предвид Протокол № 13 към Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи (ЕКЗПЧ) относно премахването на смъртното наказание при всички обстоятелства,

- като взе предвид Конвенцията на Обединените нации срещу изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отношение или наказание,

- като взе предвид Хартата на Европейския съюз за основните права [5],

- като взе предвид Споразумението за партньорство между страните от АКТБ—ЕС и неговата ревизия [6],

- като взе предвид предишните си резолюции относно правата на човека по света,

- като взе предвид своята резолюция от 16 март 2006 г. относно резултатите от преговорите за Съвета на ООН по правата на човека и 62-та сесия на Комисията на ООН за правата на човека (ООН/КПЧ) [7],

- като взе предвид своята резолюция от 14 февруари 2006 г. за клаузата относно правата на човека и демокрацията в споразуменията на Европейския съюз [8],

- като взе предвид своята резолюция от 1 февруари 2007 г. относно инициативата за всеобщ мораториум върху смъртното наказание [9],

- като взе предвид всички резолюции, приети от него в случаи на нарушения на правата на човека, демокрацията и правовата държава,

- като взе предвид своята резолюция от 18 януари 2007 г. относно седмия и осмия годишен доклад на Съвета в съответствие с оперативна разпоредба № 8 от Кодекса за поведение на ЕС при износ на оръжие [10],

- като взе предвид Регламент (ЕО) №1889/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. относно установяване на финансов инструмент за насърчаване на демокрацията и спазването на правата на човека в целия свят [11],

- като взе предвид Регламент (ЕО) №168/2007 на Съвета от 15 февруари 2007 г. за създаване на Агенция на Европейския съюз по основните права [12],

- като взе предвид заключенията на Годишния форум на ЕС по правата на човека, организиран от Финландското председателство и Комисията и проведен в Хелзинки през декември 2006 г.,

- като взе предвид Конвенцията за правата на лицата с увреждания, приета с Резолюция A/RES/61/106 на Генералната асамблея на ООН на 13 декември 2006 г., която определя задължение за включване на интересите и проблемите на лицата с увреждания в действия по въпросите на правата на човека по отношение на трети страни,

- като взе предвид Международната конвенция за защита на лицата от насилствено изчезване, приета с Резолюция A/RES/61/177 на Генералната асамблея на ООН на 20 декември 2006 г. и открита за подписване на 6 февруари 2007 г.,

- като взе предвид Насоките на Европейския съюз за насърчаване на спазването на международното хуманитарно право (МХП) [13],

- като взе предвид член 45 от своя правилник,

- като взе предвид доклада на Комисията по външни работи (A6-0128/2007),

A. като има предвид, че годишният доклад на Съвета и Комисията на ЕС за правата на човека за 2006 г. предоставя общ преглед на дейността на институциите на Европейския съюз във връзка с правата на човека в ЕС и извън него;

Б. като има предвид, че целта на настоящата резолюция е да направи преглед, оценка, и в определени случаи — да предложи конструктивна критика на дейностите на Комисията и Съвета във връзка с правата на човека, както и на цялостната дейност на Парламента, по-специално — като привлече вниманието към въпроси, които са били пренебрегнати при извършването на тези дейности;

В. като има предвид, че е необходимо да се признае съществуването на връзка между вътрешната и външната политика на ЕС, доколкото вътрешните постижения на ЕС в областта на правата на човека влияят пряко върху доверието в Съюза и възможността му да реализира ефективна външна политика;

Г. като има предвид, че спазването на правата на човека и демократичната система на управление са по необходимост взаимносвързани, и като има предвид, че спазването на правата на човека трябва да е свързано с насърчаването и прилагането на демократично управление;

Д. като има предвид, че трябва да се положат усилия за отделяне на по-голямо внимание на спазването на основните права на човека, и п о-специално — на политическите права, при провеждането на преговори за сключване на двустранни или регионални търговски споразумения, дори с важни търговски партньори;

1. Приветства факта, че на световната сцена ЕС играе все по-активна роля за подобряване на състоянието на правата на човека и демокрацията в световен мащаб; също така счита, че последното разширяване на ЕС до 27 държави-членки с 494 млн. жители е засилило глобалното значение на ЕС и по този начин усилията на Съюза за насърчаване на правата на човека и демокрацията са получили по-голяма тежест в международен план;

2. Счита, че трябва да се даде по-голям приоритет на подобряване на възможностите на ЕС за предприемане на действия в отговор на нарушаване на правата на човека от трети страни и, не на последно място, да включи политиката си за правата на човека в политиките на ЕС по отношение на такива страни, включително външното въздействие на вътрешните политики на ЕС;

3. Подчертава за пореден път необходимостта от последователна политика, прилагана от всички държави- членки на ЕС в двустранните им отношения с трети страни, където правата на човека често се нарушават или където е налице реален риск от нарушаването им, и призовава всички държави-членки да се ръководят в двустранните си отношения с подобни страни по начин, съответстващ на политиката на ЕС, особено по отношение полагането на активни усилия за гарантиране спазването на правата на човека;

4. Счита, че в една последователна външна политика на ЕС трябва да се отдава абсолютен приоритет на насърчаването на демокрацията, предвид факта, че демократичното общество представлява основата за спазва- нето на правата на човека;

5. Счита, че напредъкът, постигнат със създаването на Агенцията на Европейския съюз за основните права, е първата стъпка в отговор на призива на Парламента за установяване на цялостна рамка от правила и институции, които да придадат задължителен характер на Хартата за основните права и да гарантират спазването на системата, предвидена в Европейската конвенция за правата на човека; подчертава факта, че мандатът на Агенцията включва и страните, които са сключили Споразумение за стабилизиране и асоцииране с ЕС; счита, че Агенцията трябва да разполага с правомощия за участие в подпомагането на ЕС при прилагането на неговите външни политики, когато тези политики изискват извършване на оценка на положението с правата на човека в трети страни;

Годишен доклад на ЕС за 2006 г. за правата на човека по света (изготвен от Съвета и Комисията)

6. Подчертава значението на годишния доклад на ЕС за правата на човека за анализа и оценката на политиката на ЕС в областта на правата на човека, и п о-специално — с цел извеждането на преден план на въпросите за правата на човека като цяло;

7. Приветства публичното представяне на доклада за 2006 г. от Съвета и Комисията на пленарното заседание през декември 2006 г., когато Парламентът връчи ежегодната си награда за свобода на мисълта "Сахаров" на Александр Милинкевич, борецът за свобода и демокрация от Беларус; счита, че установяването на тази практика превръща декемврийското пленарно заседание на Европейския парламент в ежегодно централно събитие в дейността на ЕС в областта на правата на човека;

8. Признава многобройните действия на ЕС във връзка с правата на човека в различни части на света, но отново подчертава призива си за задълбочаване на оценката за използването на инструментите и инициативите на ЕС в трети страни; приветства оценките, направени от Съвета и Комисията в доклада; счита, че трябва да се разработи механизъм, който да позволи на членовете на ЕП да получават информация за оценки, направени по конкретни тематични области, като например отделни страни, групи страни и географски райони, но преди всичко, относно проблемни области, свързани със специфични права на човека; счита, че подобен механизъм би позволил на членовете на ЕП да обсъждат резултатите от тези оценки в най-подходящата рамка;

9. Подчертава значението на продължаващите усилия за насърчаване на ролята на правата на човека и демокрацията, както и за съгласуваност и последователност на политиките и действията на Съвета, Комисията, Европейския парламент и държавите-членки на ЕС в областта на правата на човека и демокрацията;

10. Отчита като положително развитие факта, че докладът се стреми справедливо да отбележи дейността на Европейския парламент, но припомня искането си, включено в резолюцията на Парламента от 2006 г. относно правата на човека, за това бъдещите председателства да отчитат в годишните доклади на ЕС начина, по който резолюциите на Парламента, включително неотложните резолюции по случаи на нарушаване на правата на човека, демокрацията и правовата държава, са взети предвидот Съвета и Комисията; със задоволство отбелязва напредъка, посочен в параграф 13 по-долу;

11. Подчертава, че в бъдещите годишни доклади за правата на човека Съветът и Комисията трябва да анализират начина, по който се разглежда въпросът за правата на човека в други политики на ЕС, като например общата външна политика и политика за сигурност, както и политиките за развитието, търговията и имиграцията, и други свързани с това политики в областта на външните отношения на ЕС, по-специално в рамките на работните групи на Съвета и в специалните механизми, създадени със споразуменията за сътрудничество; счита, че те трябва да вземат под внимание и решенията на Европейския съд по правата на човека;

12. Призовава Съвета и Комисията да разгледат въпроса за възприемане на подхода, използван от правителствата на някои държави-членки и международни неправителствени организации, и да съставят пълен списък на "страните, предизвикващи особена загриженост" по отношение на нарушаването на правата на човека в контекста на годишния доклад всяка година;

13. Съзнава факта, че най-вече в областта на правата на човека дейностите на ЕС, като например дипломатически стъпки спрямо трети страни, трябва в някои случаи да бъдат поверителни; въпреки това счита, че списък с тези дейности трябва да се включи в годишния доклад, като се оставят възможности за двустранни дипломатически контакти с правителствата, които да се осъществяват при пълна поверителност;

14. Приветства увеличаването на консултациите с Европейския парламент и напредъка към изготвяне на годишен доклад на ЕС, който да представи дейностите на Съвета, Комисията и Европейския парламент, като счита, че Парламентът трябва да продължи да изготвя свой собствен доклад по този въпрос; счита, в този контекст, че в бъдеще едно открито обсъждане в комисии на етап проект ще даде на Парламента възможност да внесе подобрения в точността и съдържанието на доклада;

Действия на Съвета и Комисията в областта на правата на човека на международни форуми

15. Отдава заслуга на отличната работа през 2006 г. на напускащия поста Личен представител на Генералния секретар/ Върховния представител по въпроситена правата на човека в областта на Общата външна политика и политика на сигурност (ОВППС), Michael Matthiessen; потвърждава подкрепата си за новоназначения Личен представител, Mrs Riina Kionka, в усилията ѝ да изнесе на преден план и да засили ролята на ЕС на международните форуми по въпросите на правата на човека; очаква Върховният представител, Съветът и всички представители на държавите-членки изцяло да подкрепят работата ѝ по всяко време;

16. Счита, че възможностите на ЕС за предотвратяване, реакция и управление на кризи в момента са недостатъчни; препоръчва изграждането на нова инфраструктура за предотвратяване и управление на граждански конфликти, изискваща проактивни/превантивни мерки, осигуряване на подходящи системи за ранно предупреждение на гражданите, въвеждане на предварително планиране в случай на настъпване на непредвидени обстоятелства, обучение на специализиран персонал за мисиите по управление на международни конфликти и обръщане на по-голямо внимание на насърчаването на общества, при които са налице структурни предпоставки за мирно съжителство; подчертава значението от внимателно разглеждане на положението на правата на човека, във връзка с планирането на превантивни мерки и мерки за управление на кризи, във връзка с всяка криза, в която е ангажиран ЕС;

17. Приканва Комисията да насърчи държавите-членки да подпишат и ратифицират всички основни конвенции за правата на човека на ООН и Съвета на Европа, както и факултативните протоколи към тях; обръща внимание на държавите-членки на ЕС по-специално върху необходимостта от ратифициране на Международната конвенция от 1990 г. за защита на правата на всички мигриращи работници и членовете на техните семейства и новоприетата Международна конвенция за защита на всички хора от насилствено изчезване;

18. Признава активното участие на ЕС и неговите държави-членки по въпросите на правата на човека и демокрацията в най-различни международни форуми през 2006 г., включително новоучредения Съвет на ООН за правата на човека (UNHRC), Общото събрание на ООН, Съвета на министрите на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ) и Съвета на Европа;

19. Приветства намерението на Съвета да засили връзките между Европейския съюз и Съвета на Европа; в тази връзка призовава Съвета и Комисията да вземат предвид препоръките, съдържащи се в доклада на Юнкер от 11 април 2006 г., озаглавен "Съветът на Европа — Европейският съюз, единна амбиция за Европейския континент";

20. Посочва, че новият UNHRC има потенциал да се развие като ценна рамка за многостранните усилия на ЕС в областта на правата на човека, и признава, че през първата година от своето съществуване UNHRC е съставил амбициозна работна програма, включваща преразглеждане и управление на системата от специални процедури, въвеждане и прилагане на общ периодичен преглед, предмет на който ще бъдат всички страни, определяне на собствени методи на работа, насърчаване и защита на правата на човека, особено там, където тези права са нарушени или е налице риск от нарушаването им; въпреки това изразява съжаление, че новият UNHRC не е успял да реагира ефективно на кризи, свързани с правата на човека по света, тъй като много страни са използвали UNHRC като форум за оказване на политически натиск, а не за насърчаване на спазва- нето на правата на човека; призовава институциите на ЕС и неговите държави-членки да играят по-активна роля в UNHRС в рамките на Общността на демокрациите, с цел укрепване и задълбочаване на демократичните норми и практики по света;

21. Призовава външните министри и председателствата на ЕС да използват политическото си влияние, за да работят по преодоляване на трудностите, с които се сблъсква новият UNHRC; потвърждава необходимостта от ясен политически дневен ред по отношение на действията на държавите-членки в рамките на UNHRC; подчертава, че UNHRC не трябва повече да бъде използван като политически форум за конфликти между различни географски и идеологически блокове в глобален мащаб; следователно настоятелно призовава външните министри и председателствата на ЕС да работят за изграждане на консенсус в рамките на UNHRC, насочен към постигане на по-голяма ангажираност от страна на международната общност в приноса ѝ за решаването на сериозни случаи на злоупотреба с правата на човека и злоупотреби от хуманитарен характер;

22. Отново призовава за сключване на общо споразумение за правата на човека между страните в конфликта в Шри Ланка и улесняването му чрез изпращането на ефективна, независима международна наблюдателна мисия с безпрепятствен достъп до райони, контролирани както от правителството, така и от "Тигрите за освобождение на Тамил Елам", според препоръката на специалния докладчик на ООН по извънсъдебни, обобщаващи или доброволни въпроси Philip Alston; счита, че ЕС, в качеството си на съпредседател на Токийската донорска конференция, трябва да поеме водеща роля при постигането на консенсус по предложенията, постъпили в UNHRC в тази връзка;

23. Признава, че е необходимо ЕС да използва по-ефективно възможностите си за влияние за насърчаване на значимите въпроси, включени в дневния ред на UNHRC, и п о-внимателно да направлява дейностите си за лобиране и целенасочено информиране;

24. Припомня на Съвета цитираната по-горе резолюция на Парламента от 16 март 2006 г., с която се приветства създаването на UNHRC, и призовава ЕС да играе ролята на пионер в тази институция; в тази връзка приветства създаването на механизъм, насочен към провеждането на специални заседания в отговор на неотложни кризи и случаи на нарушения на правата на човека; същевременно изразява безпокойство от и без това високото равнище на политизиране на специалните заседания на UNHRC; призовава за запазване и защита на независимостта на специалните процедури; приветства създаването на общ механизъм за периодични прегледи и в тази връзка призовава за започване на процес на оценка, основаващ се на прилагането на препоръките, направени от независимите механизми на ООН; насърчава ангажирането на независимото гражданско общество по целесъобразност и признава значението на включването на жертвите на нарушенията на правата на човека в интерактивен диалог с международната общност, особено в онези случаи, когато хората не могат да изразят мнението си в техните собствени страни; призовава членовете на UNHRC от ЕС да обясняват гласуването си по всички решения;

25. Подчертава положителната роля, която специалните докладчици могат да играят в структурата на UNHRC, и призовава да продължи подкрепата за подобни специални процедури; въпреки това признава, че за да работят по-ефективно, специалните докладчици трябва да разполагат с нужните финанси и служители; подчертава необходимостта от запазване на независимостта им;

26. Призовава държавите-членки в рамките на двустранните си отношения с UNHRC да дават положите- лен тласък на дневния ред на UNHRC; признава, че Парламентът и ЕС трябва да продължат да сключват съюзи и извън Женева, особено с влиятелни държави; смята, че парламентът трябва да продължи редовно да присъства на заседанията на UNHRC;

27. Изразява разочарованието си от слабата резолюция на UNHRC за Дарфур; счита, че конфликтът в Дарфур все повече засяга стабилността в Централноафриканския регион и представлява заплаха за международния мир и сигурност; изразява съжаление от факта, че влизането на делегацията на UNHRC в Судан е било възпрепятствано поради неиздаването на визи от компетентните власти; счита, че незабавното спиране на разпространението на насилието и защитата на хората в Дарфур трябва да останат като най-важен приоритет за международната общност; признава също, че дългосрочната сигурност може да се осигури единствено с решаването на политическо равнище на споровете в региона; настоятелно призовава както Съвета, така и Комисията да работят в рамките на UNHRC за изготвяне на обща стратегия за мир, като се включат всички страни; настоятелно призовава Европейския съюз и държавите-членки да използват по-ефективно инструментите, с които разполагат на равнище UNHRC, както и UNHRC да предприеме подходящи и строги мерки за реакция срещу хуманитарната катастрофа в Дарфур след доклада на специалната мисия на UNHRC;

28. Изразява тревогата си във връзка с трудностите, с които се сблъскаха държавите-членки на ЕС при постигане на споразумение с Организацията на ислямската конференция по поредица от резолюции на UNHRC; смята, че продължаващият неразрешен израелско-палестински конфликт е основна пречка за постигане на положително сътрудничество;

29. Изразява загриженост относно последиците за обикновените палестински жители от решението на ЕС за спиране доставянето на помощта, за целия срок на Палестинска власт, след общите палестински избори и решението на Квартета да определи условия за възобновяване на помощта, настоятелно призовава Съветът и Комисията да наблюдават отблизо променящото се положение и да насърчават обстоятелствата, които ще спомогнат за възобновяване на пряката помощ посредством Палестинска власт;

30. Насърчава членовете на UNHRC, които са и държави-членки на ЕС, да разгледат начините за по-ефективно използване на определеното време за разисквания;

31. Изразява загриженост, че макар работната група за правата на човека към Съвета (COHOM) да е увеличила броя на провежданите заседания, са необходими повече време и ресурси, за да се постигнат целите на ЕС на равнище UNHRC; призовава държавите-членки и Комисията да мобилизират допълнително наличните човешки ресурси в Женева;

32. Настоятелно призовава държавите-членки да не подкрепят за отговорни постове в международни форуми кандидатурата на страни, за които е известно, че са извършвали съществени и системни нарушения на правата на човека и демокрацията; призовава държавите-членки да започнат преговори с влиятелни държави, имащи подобно становище по въпроса, с цел блокиране избора на подобни държави на такива позиции; подкрепя призива от всички страни-кандидатки да се изисква да сътрудничат за прилагане на специалните процедури и другите механизми, създадени от UNHRC; в тази връзка призовава още веднъж държавите- членки да изразят подкрепа за критериите за членство, които биха свързали присъединяването към UNHRC със задължението за държавите-членки да издадат постоянна покана за механизмите на ООН;

33. Насърчава Съвета да използва целенасочени санкции, подобно на въведените срещу режима в Беларус, с цел наказване на лица, носещи голяма отговорност за нарушаване на правата на човека в други страни;

34. Потвърждава настояването си към Съвета да обясни как е било възможно Беларус да бъде избрана в Управителния съвет на Международната организация на труда (МОТ) през юни 2005 г., след като четири основни страни от ЕС са постоянни членки на този управителен съвет; настоява Съветът да обясни какви дипломатически стъпки е предприел преди избирането на Беларус и дали смята да се противопостави на нейното членство;

35. Със загриженост отбелязва, че през октомври 2006 г. в доклад на експертна група на ООН се заключава, че конфликтните диаманти от Кот д'Ивоар навлизат в законната търговия с диаманти през Гана, която е участник в процеса Кимбърли; призовава Комисията да използва позицията си като председател на Процеса Кимбърли през 2007 г. за укрепване на механизмите, предназначени за спиране на потока от конфликтни диаманти; препоръчва Комисията да работи за постигане на консенсус, изискващ всички сектори на търговията с диаманти да проследяват диамантите от мините до продавача на дребно, да въведат отговорни и прозрачни политики, с гаранции, удостоверени от независим одитор, и да подобрят точността на статистиката за търговията с нешлифовани диаманти, така че да могат достатъчно бързо да се изготвят ефективни анализи за откриване на всяка търговия с конфликтни диаманти;

36. Призовава Съвета и Комисията да подкрепят Декларацията от Осло за клъстърните амуниции от 23 февруари 2007 г., подписана от 46 страни, с която се цели подписването до 2008 г. на международно споразумение, забраняващо производството, използването, преноса и съхраняването на касетъчни бомби в съответствие с принципите на международното хуманитарно право; призовава Съвета и Комисията да предприемат действия на равнище Европейски съюз, за да гарантират последването от различните държави-членки на примера на Австрия и Белгия във връзка със забраната на касетъчни бомби, и на международно равнище да гарантират, че страните, които още не са подписали Декларацията от Осло, ще я подпишат;

37. Призовава Съвета и Комисията да продължат активните си усилия за постигане на всеобщо ратифициране на Римския статут и приемане на необходимото национално законодателство за прилагането му на практика съобразно Общата позиция на Съвета 2003/444/ОВППС от 16 юни 2003 г. за Международния наказателен съд (МНС) [14] и свързания с него План за действие от 4 февруари 2004 г.; приветства факта, че Чад неотдавна ратифицира Римския статут, като по този начин общият брой на държавите, ратифицирали статута към 1 януари 2007 г., стана 104; настоятелно призовава Чешката република, като единствената останала държава-членка на ЕС, която все още не е ратифицирала Римския статут, да направи това в най-кратък срок; в същия дух призовава Съвета и Комисията да поощряват трети страни да насърчават прилага- нето на временни съдебни механизми на тяхна територия, като стъпка в посока осигуряване на справедливост за жертвите на сериозни нарушения на правата на човека;

38. Приветства факта, че препращанията към МНС са включени в няколко нови планове за действие за европейско добросъседство (относно Египет, Йордания, Молдова, Армения, Азербайджан, Грузия, Ливан и Украйна), по които се водят преговори в контекста на други нови планове за действие, както и споразумения за партньорство и сътрудничество с няколко страни; напълно подкрепя финансирането от страна на Комисията, чрез Европейскияинструмент за демокрация и права на човека (EИДПЧ), на работата на, наред с другото, Коалицията на Международния наказателен съд, на движението "Няма мир без справедливост" на Международната федерация за правата на човека и Парламентаристи за глобално действие за насърчаване на ратифицирането и прилагането на Римския статут;

39. Признава значението, което ратифицирането на Римския статут от Съединените американски щати би имало в световен мащаб; отново призовава Съвета и Комисията да използват всички налични механизми за насърчаване на САЩ да подпишат и ратифицират Римския статут, както и да изразят силно неодобрение от усилията на САЩ за предприемане на активни действия, с които възпрепятстват други страни да ратифицират статута и да предлагат на трети страни сключването на паралелни споразумения, като например двустранни договори за освобождаване;

40. Настоятелно призовава всички държави-членки за пълно сътрудничество по международните наказателни съдебни механизми, и особено по отношение образуването на съдебно производство срещу бегълците;

41. Настоятелно призовава всички държави-членки активно да допринасят за специалните международни съдебни механизми, особено онези, които се финансират с доброволни дарения;

42. Подчертава, че гореспоменатите временни съдебни механизми не трябва при никакви обстоятелства да се отклоняват от спазването на правата на човека и от върховенството на закона, тъй като това е единственото средство за осигуряване на справедливост за жертвите и за предпазване от продължителна безнаказаност за най-сериозните нарушения на правата на човека;

Резултати по изпълнението на насоките на ЕС за правата на човека

43. Високо оценява продължаващите усилия за реализиране на методите и политическите приоритети, очертани в петте насоки на ЕС за правата на човека, както и предоставянето на оценки на въздействието за всяка от тези насоки, като претегля тяхната ефективност за осъществяване на промяна в трети страни; изразява загриженост от редовните съобщения, че посолствата на държави-членки на ЕСв трети страни и мисии на ЕС не са достатъчно запознати или изобщо не са запознати с насоките;

44. Изисква Комисията да гарантира, че всички нейни служители, по-специално работещите в областта на политиката за развитие, са достатъчно добре запознати с насоките за правата на човека; признава необходимостта от по-голяма прозрачност по отношение на начина на действие на различните насоки, включително обратна информация по отделни случаи и информация за предприети действия от неправителствени организации; призовава за редовни и прозрачни оценки на прилагането на насоките на ЕС, които се отнасят до Парламента, за да може той да играе активна роля в отчетността;

45. Определя като похвална ангажираността на германското председателство да създаде насоки на ЕС за правата на човека по отношение на правата на детето; насърчава германското председателство да се консултира с Парламента, Комисията и гражданското общество за подробностите по тези насоки и при необходимост да координира действията си с бъдещото португалско председателство, за да завърши процеса на въвеждане на тези насоки, които да са насочени към ефективното премахване на детския труд, като се обърне основно внимание на обучението и образованието на децата, като една от целите на хилядолетието за развитие;

46. Отбелязва, че насоките на ЕС се отнасят различно за различните страни и при различни обстоятелства са необходими индивидуални планове за прилагане на тези насоки;

47. Посочва отговорността на специалните представители на ЕС и мисиите на ЕС в чужбина за пропагандиране на насоките на ЕС; насърчава по-проактивния подход за насърчаване на насоките на всички нива; подчертава проблема с ресурсите и служителите в мисиите на ЕС в трети страни във връзка с пропагандиране, мониторинг и прилагане на насоките; призовава представителствата на държавите-членки в трети страни и делегациите на Комисията да координират работата си по-ефективно, като споделят структури и персонал, така че да създадат истински "посолства на Европейския съюз" в целия свят и по този начин да поемат отговорности в областта на правата на човека;

Смъртно наказание

48. Настоятелно призовавапредседателствата да продължат да прилагат подхода за насърчаване на премахването на смъртното наказание, като отдадат приоритет на определен брой страни, където има перспективи за положителна промяна в политиката;

49. Насърчава председателствата да съобщят към кои страни смятат да насочат действията си в контекста на насоките на ЕС относно смъртното наказание в рамките на т.нар. кампания за "страни на кръстопът", насочена към държави, чиято политика за смъртното наказание е в състояние на развитие; насърчава Съвета и Комисията да потърсят по-голяма подкрепа от страна на настоящото Общо събрание на ООН за предприемане на действия за налагане на всеобщ мораториум върху смъртното наказание, което да доведе до пълната му отмяна, включително произнасянето на смъртни присъди; призовава Съвета да актуализира насоките си, които датират от 1998 г., за да бъдат взети под внимание нови елементи и стратегии, които са претърпели развитие оттогава;

50. Предлага на Съвета да направи преглед на насоките, като този преглед да даде възможност на ЕС да се намеси по отношение на индивидуални особено тревожни случаи, които не попадат в обхвата на минималните стандарти на ООН, посочени в насоките;

51. Призовава председателството да насърчи тези страни, които още не са подписали и ратифицирали втория факултативен протокол към Международния пакт за граждански и политически права (МПГПП), да направят това, както и тези държави-членки, които не са подписали Протокол № 13 към Европейската конвенция за защита правата на човека (EКЗПЧ) премахване на смъртното наказание при всички обстоятелства [15]; в тази връзка признава, че насоките за смъртното наказание могат да се прилагат по-съгласувано, ако държавите-членки подпишат и ратифицират подобни протоколи и конвенции;

52. Приветства провеждането в Париж ( 1— 3 февруари 2007 г.) на третия Световен конгрес срещу смъртното наказание и се присъединява към заключителната му декларация; възнамерява да предприеме последващи действия по прилагане на решенията на Конгреса, по-специално чрез развитие на парламентарното измерение на глобалната кампания срещу смъртното наказание и повдигане на този въпрос в междупарламентарните делегации и участията в съвместни парламентарни асамблеи; призовава Съвета и Комисията да използват всички възможности за подпомагане на създаването на регионални коалиции за премахване на смъртното наказание, като се обърне специално внимание към арабските страни;

53. Приветства, като добър пример за ефективно използване на насоките на ЕС за смъртното наказание, координираната и публична реакция от страна на представителите на ЕС в Перу по отношение на предложенията за прилагане на смъртното наказание в тази страна в нарушение на перуанската конституция и Американската конвенция за права на човека;

54. Приветства предприемането на съгласувани и ефективни действия от Европейския парламент, Комисията, съответните държави-членки и неправителствени организации, както чрез информиране на обществеността, така и чрез дипломатически средства, за гарантиране на вземането на суверенно решение от президента на Пакистан за заменяне на наложеното смъртно наказание и пускане на свобода на Мирза Тахир Хюсеин, гражданин на Великобритания, който прекарва 18 години в пакистански затвор в очакване на изпълнението на смъртната си присъда; настоятелно призовава ЕС да продължи да поставя за разглеждане отделни случаи в съответствие с насоките относно смъртното наказание и препоръчва Съветът и Комисията да използват ефикасно парламентарното измерение в тази насока, като прибягват, по-специално, към навременните и полезни действия на междупарламентарните делегации;

Изтезания и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отношение

55. Приветства влизането в сила на 22 юни 2006 г. на факултативния протокол към Конвенцията за премахване на изтезанията (OPCAT); отбелязва, че едва 19 държави-членки на ЕС досега са подписали, а само 9 са ратифицирали протокола [16]; призовава всички държави-членки на ЕС, които досега не са подписали и ратифицирали OPCAT, да направят това през следващата година;

56. Приветства създаването на Международна конвенция за защита на всички хора от насилствено изчезване; призовава всички държави-членки на ЕС да я подпишат и ратифицират в най-кратки срокове;

57. Препоръчва ЕС да продължи да разглежда отделни случаи на изтезания съгласно насоките за изтезанията, по същия начин, както прави това по отношение на случаи на смъртно наказание в рамките на насоките за смъртното наказание;

58. Одобрява решението на Съвета да оповести публично условията на определени дипломатически действия и определя тази стъпка като напредък към по-голяма прозрачност; настоява Съветът и Комисията да отделят специално внимание на заключенията и препоръките на проучването на Парламента относно прилагането на насоките на ЕС относно изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отношение;

59. Подчертава, че макар тези насоки да са приети още през 2001 г., в минимална степен са били използвани политически диалог, декларации и дипломатически мерки във връзка с действителна практика на прилагане на изтезания; насърчава бъдещите председателства да извършват оценка, анализ и планиране на насоките за действие относно изтезанията; призовава Съвета да вземе под внимание препоръките, направени в изследването по този въпрос, проведено по искане на неговата подкомисия по права на човека в рамките на Комисията по външни работи в бъдещия процес на анализ на тези насоки; насърчава ЕС да разшири тяхното приложно поле, най-вече чрез разработване на процедура за откриване на конкретни случаи в подбрани страни и предприемане на дипломатически мерки в тази връзка;

60. Препоръчва на германското и португалското председателство да продължат поредицата от дипломатически стъпки във връзка с изтезанията по целесъобразност; въпреки това подчертава, че само дипломатическите стъпки са недостатъчни и трябва да се предприемат други допълнителни действия последователно и след задълбочен анализ на местната ситуация, например, чрез засилване на връзките с групи на гражданското общество, които работят в областта на изтезанието и малтретирането, като се обмислят ефикасни начини на действие по повод конкретни случаи на изтезание и малтретиране, които да се използват в допълнение към мерките с участието на добре познати защитници на правата на човека, и като гарантира съгласуваност и приемственост на действията на мисиите на ЕС, ангажирани с борбата срещу изтезанието и малтретирането в трети страни;

61. Подчертава, че редовното присъствиена председателството или на секретариата на Съвета в съответните комисии на ООН, както и по-нататъшното сътрудничество със Съвета на Европа и неговата Комисия за предотвратяване на изтезанията може да доведе до значителен и полезен осезаем принос в процеса на вземане на решения относно дипломатически стъпки спрямо определени страни;

62. Настоятелно призовава Съвета и Комисията да продължат практиката на предприемане на дипломатически мерки спрямо всички международни партньори на ЕС относно ратифицирането на международните конвенции за забрана на използването на изтезание и малтретиране, както и мерки за реабилитиране на оцелелите от изтезания; призовава ЕС да признае борбата срещу изтезанието и малтретирането за основен приоритет на политиката си в областта на правата на човека, особено чрез засилено прилагане на насоките на ЕС и всички други инструменти на ЕС, като например Европейската инициатива за демокрация и права на човека (ЕИДПЧ) и чрез въздържане на държавите-членки на ЕС от използване на дипломатически гаранции по отношение на трети държави, където е налице реален риск от изтезания и малтретиране;

63. Отново подчертава, че обрязването на женски гениталии е нарушение на правото на човека на физическа неприкосновеност, и е разтревожен от опитите за поставяне на тези деяния в категорията на стандартните медицински практики;

Децата и въоръжени конфликти (ДВК)

64. Приветства назначаването на г-жа Radhika Coomaraswamy на Специален представител на генералния секретар на ООН по въпросите на децата и въоръжените конфликти през април 2006 г., с мандат да определя стратегии за предоставяне на реална защита на децата, засегнати от въоръжени конфликти, и да гарантира пълното прилагане на международните стандарти и норми за защита на детето;

65. Приветства съвместно организираната от френския външен министър и Детския фонд на ООН УНИЦЕФ конференция под надслов "Да спасим децата от война" през февруари 2007 г., както и приемането на Парижките принципи и насоки за децата, свързани с въоръжени сили или въоръжени групировки, като важна стъпка за мотивиране на международната общественост да засили защитата, повиши информираността и да превърне въпроса за децата във въоръжени конфликти в централен въпрос за опазването и изграждането на мира;

66. Подчертава, че момичетата-войници представляват особена причина за тревога, тъй като са жертви както на сексуална експлоатация, така и на често срещаното отхвърляне от техните общества след демобилизацията им, и призовава за предприемане на мерки, които са специално насочени към решаване на техните проблеми и оказване на помощ за адаптирането им след демобилизацията и връщането им към цивилния живот;

67. Призовава всички държави-членки да ратифицират факултативните протоколи към Конвенцията за правата на детето;

68. Отбелязва, че много страни, включително и някои държави-членки на ЕС, подготвят деца за въоръжени конфликти; призовава всички държави да предприемат мерки, за да гарантират, че лица под 18 години не са подготвяни за въоръжени конфликти;

69. Приветства Изпълнителната стратегия (ИС), приета през април 2006 г. от австрийското председателство, която посочва конкретни препоръки за действия, както и нейните констатации, че въпросите за правата на човека трябва да се разглеждат систематично в ранните стадии на планиране на операциите по Европейската политика за сигурност и отбрана (ЕПСО); приветства усилията от страна на финландското председателство за въвеждане на Изпълнителната стратегия; изразява съжаление, че политическите инструменти, с които разполага ЕС (като дипломатически мерки и политически диалог), не са използвани с пълния им потенциал след приемане на насоките през 2003 г.;

70. Подчертава, че е важно да продължава да се отделя внимание на насоките, освен на ИС, тъй като насоките са по-всеобхватни; изразява съжаление, че финландското председателство е предприело твърде малко дипломатически и други стъпки по отношение на ДВК; настоява ЕС да поддържа високи стандарти на качество и задълбоченост при мониторинг и отчитане на действията относно ДВК; настоятелно призовава Комисията и Върховния представител за общата външна политика и политика на сигурност да информират изчерпателно бъдещите председателства на ЕС относно Изпълнителната стратегия;

71. Изисква Комисията и Съветът да изготвят списък с въпроси за ръководителите на мисии, които да ги насочват при изготвяне на редовните доклади; изисква Комисията и Съветът да изготвят списък с критерии, които да определят дали дадена страна е "приоритетна" или не, както и настоява Комисията и Съветът да се консултират повече със заинтересуваните лица с цел да научат тяхното мнение; настоятелно призовава Комисията и Съветът да изготвят документ, както се предлага в препоръките към ИС, с предложения за начини на прилагане на резолюция 1612 (2005) на Съвета за сигурност на ООН;

72. Призовава Комисията по-добре да отразява целите на насоките чрез включването на ДВК във всички области, включително и сътрудничество за развитие;

73. Приветства поканата за предложения, отправена от Комисията в началото на 2006 г., с цел допускане до финансиране на проекти за борба срещу трафика на жени и деца и за защита на правата на уязвимите групи във въоръжени конфликти, особено правата на децата;

74. Приветства също и приетата през декември 2006 г. Концепция на ЕС в подкрепа на разоръжаването, демобилизацията и реинтеграцията, съдържаща категорични и систематични текстове за децата, както и подкрепата на ЕК (чрез Генерална дирекция за хуманитарна помощ към Комисията (ECHO)) за ръководения от УНИЦЕФ процес на ревизиране на "Кейптаунските принципи" за разоръжаване, демобилизация и реинтеграция на децата;

Защитници на правата на човека

75. Подчертава, че трябва да се даде приоритет на пълното прилагане на Насоките на ЕС от 2004 г. относно защитниците на правата на човека и на препоръките на Съвета, приети през юни 2006 г., като първият преглед на изпълнението на насоките, направен от австрийското председателство, трябва да бъде последван от конкретни действия; насърчава Съвета да улесни прилагането на уместни допълнителни действия към дипломатическите мерки, както и оценката на въздействието на действия, предприети от името на отделни лица, чрез създаване на централна база данни по отношение на дипломатическите стъпки на ЕС;

76. Подчертава, че ЕС трябва да увеличи степента на информираност на всички участващи в процеса лица от ЕС в Брюксел, в държавни столици и в мисиите относно съществуването, целта, съдържанието и оперативното прилагане на насоките; признава, че целта на действията за вътрешното информиране е да се разбере по-задълбочено работата на защитниците на правата на човека; призовава Комисията и държави-членки да организират семинари за обучение на регионални отдели, както и служители от делегации, посолства и консулства относно прилагането на тези насоки, като защитниците на права на човека участват още на началния етап, както и обмен на най-добри практики относно осигуряването на финансова и нефинансова помощ на защитниците на права на човека; смята, че идеята за издаване на визи на защитници на права на човека в смъртна опасност, препоръчана от Съвета, трябва да стане важен приоритет;

77. Подчертава, че е важно да се изготви ръководство за изпълнение на насоките, което да се предостави на защитниците на права на човека на място; насърчава работната група за правата на човека към Съвета (COHOM) да разпространява Насоките на ЕС за защитниците на права на човека, преведени на тези езици на ЕС, които широко се използват в трети страни, както и на други основни езици, освен езиците на ЕС, сред регионални служби и посолства/делегации; подчертава, че мисиите на ЕС трябва да проявят повече инициативност при осъществяването на контакти с местни защитници на права на човека;

78. Призовава Съвета и Комисията систематично да поставят въпроса за защитниците на човешки права във всички политически диалози, включително двустранни диалози с държави-членки на ЕС; призовава Съвета систематично да информира Парламента за изпълнението на насоките на място и пълноценно да го ангажира в процеса на тяхната оценка; приветства факта, че един от приоритетите на ЕИДПЧ е закрилата за защитниците на права на човека, която включва въвеждането от ЕС на неотложни мерки за защита; приветства също инициативата за глобалната кампания на ЕС в подкрепа на защитниците на човешките права на жените; отбелязва докладите и препоръките на Специалния представител на ООН за защитниците на права на човека, г-жа Hina Jilani;

Насоки за диалози и признати консултации с трети страни по въпросите на правата на човека

79. Подчертава, че глобалната стратегия на Европейския съюз за насърчаване на прилагането на правата на човека и демокрацията не може да се основава само на двустранни или многостранни отношения между държавите, а трябва да включва и обхваща, доколкото е възможно, и неправителствени лица, включително членове на парламенти, академици, интелектуалци, журналисти, защитници на демократичнитеценности, активисти, лидери на неправителствени организации и хора с влияние върху общественото мнение;

80. Приветства факта, че Съветът е изготвил документ, в който се прави преглед на диалозите и консултациите в областта на правата на човека; изисква Съветът да вземе предвид доклада на Парламента по собствена инициатива, който в момента се изготвя, за оценка на диалозите и консултациите с трети страни в областта на правата на човека; в този контекст, изразява съжаление, че оценката на Съвета бе обявена за поверителна, и настоява Съветът да даде положителен отговор на поканата да разработи, съвместно с Парламента, система, чрез която подбрани членове на Европейския парламент да бъдат информирани за поверителни действия; отново предлага подобна схема да се базира на системата за информиране на подбрани членове на ЕП за поверителни материали относно сигурността и отбраната; счита, че като цяло диалогът относно правата на човека трябва да се планира и провежда прозрачно, като се търсят подходящите средства за постигане на тази цел;

81. Подчертава необходимостта от значително укрепване и усъвършенстване на диалога между ЕС и Китай в областта на правата на човека; признава, че Китай е решил всички дела, свързани със смъртно наказание, да бъдат преразгледани от Върховния съд, но остава загрижен от факта, че Китай все още извършва повечето екзекуции по света; подчертава, че ситуацията с правата на човека в Китай остава много тревожна; призовава Съвета да запознае по-подробно Парламента с резултатите от проведени публични разисквания; подчертава, че е важно да се поставят отново въпроси, повдигнати по време на предишни диалози; подкрепя протичащия размисъл в Комисията и Съвета за начини за подобряване на диалога; отбелязва, че въпреки значителните икономически реформи, все още има проблеми във връзка с политическите права и правата на човека относно такива въпроси, като политическите затворници, принудителния труд, свободата на словото и вероизповеданията, правата на религиозните и етнически малцинства, лагерната система Лаогай и твърденията за трафик на органи; отбелязва, че подобни проблеми трябва да се разглеждат по-сериозно в контекста на подготовката за Олимпийските игри в Пекин; настоятелно призовава ЕС да гарантира, че търговските му отношения с Китай зависят от реформите в областта на правата на човека, и в тази връзка призовава Съвета да изготви подробна оценка на положението с правата на човека, преди да се финализира каквото и да е ново рамково споразумение за партньорство и сътрудничество; призовава Съвета и Комисията да повдигнат въпроса за Тибет и да подкрепят активно засилването на диалога между китайското правителство и пратениците на Далай Лама;

82. Изразява дълбока тревога от прекъсването през 2004 г. на диалога с Иран по въпросите на правата на човека поради липса на сътрудничество от страна на Иран; изразява съжаление, че, по преценка на Съвета, не е постигнат напредък; настоятелно призовава Иран отново да започне диалог и въз основа на приноса на ЕС да направи сравнителна оценка, насочена към постигане на реални подобрения в тази сфера; призовава Комисията да предприеме всички действия, необходими в рамките на EИДПЧ, така че да насърчи контактите и сътрудничеството с иранското гражданско общество и да окаже по-нататъшна подкрепа на демокрацията и правата на човека; изразява дълбоката си загриженост за влошаването на положението с правата на човека в Иран и изтъква по-специално засилването на репресиите спрямо защитниците на правата на човека; в същото време изразява съжаление от факта, че Иран продължава да прилага смъртното наказание при условия, нарушаващи международните стандарти, и особено осъжда екзекуциите на малолетни престъпници; призовава Съвета да изрази загриженост относно положението с правата на човека в страната във всички свои контакти с иранското правителство и да насочи усилията си към закрила на защитниците на правата на човека, и п о-специално — на жените, както и да убеди Иран да въведе незабавно мораториум над екзекуциите, като първа стъпка към премахване на смъртното наказание;

83. Отбелязва, че продължават консултациите по въпросите на правата на човека между ЕС и Русия; подкрепя Съвета в неговата целда развива тези консултации под формата на честен и истински диалог между ЕС и Русия относно правата на човека и призовава за включването на Европейския парламент и на европейски и руски неправителствени организации в този процес; изразява съжаление, че ЕС е постигнал само ограничен успех в целта си да осигури промяна в политиката в резултат на повдигане на такива трудни въпроси като ситуацията в Чечения, безнаказаността и независимостта на съдебната система, отношението към защитниците на права на човека, независимостта на медиите и свободата на словото, отношението към етническите малцинства, особено трудното положение на угро-финските малцинства в частност това на марийския народ, подложен на нарастващо потисничество в Русия, спазването на върховенството на закона и защитата на правата на човека във въоръжените сили, дискриминацията въз основа на сексуалната ориентация, както и други въпроси; изразява загриженост, че руското законодателство ограничава действията на неправителствените организации; изразява съжаление от факта, че журналисти и защитници на правата на човека са били заплашени, и е потресен от убийството на Анна Политковская; очаква Русия да предприема допълнителни мерки за защита на свободата на словото и сигурността на журналистите и защитниците на правата на човека; в тази връзка смята, че сътрудничеството на Русия с механизмите на ООН за правата на човека, както и ратифицирането на всички съответни конвенции за правата на човека, трябва да се считат за приоритет от ЕС; разтревожен е от обвиненията, че руското правителство стои зад отравянето на Александър Литвиненко, който почина през ноември 2006 г. в Лондон; изразява тревогата си от новите обвинения, повдигнати срещу Михаил Ходорковски, бивш директор на "Юкос", задържан през 2003 г., както и от твърденията за отношението към него в ареста; настоятелно призовава Комисията и Съвета да повдигнат тези въпроси пред руските власти на най-високо равнище, както и в новото Споразумение за партньорство и сътрудничество с Русия; настоятелно призоваваКомисията да предвиди по-ясни задължения и да установи по-ефективни механизми за наблюдение към клаузата за правата на човека, за да се постигне реално подобряване на положението с правата на човека в тази страна;

84. Приветства досега положените усилия от Съвета, Комисията и Европейския парламент в борбата срещу злоупотребите с правата на човека в Беларус; подчертава, че тази политика трябва да бъде продължена със специален акцент върху нарушаването на свободата на словото и правото на мирно събиране и сдружаване, както и на нарушаването на правата на националните малцинства; изтъква нуждата от подкрепа на политическата опозиция, която е обект на репресии;

85. Настоятелно призовава Комисията и Съвета да създадат подкомисии по правата на човека с всички съседни страни с цел насърчаване на правата на човека и демокрацията, както бе направено с Мароко и Йордания и както се предвижда в момента за Египет, Тунис и Ливан; отново призовава Парламентът да бъде включен в подготовката на тези срещи и да бъде надлежно информиран за резултатите от тях;

86. Признава опитите за откриване на диалог с Узбекистан в областта на правата на човека, но отбелязва, че това не е било осъществено, тъй като Узбекистан не е бил в състояние да подходи конструктивно към подобен диалог; в тази връзка смята, че започването на диалог за правата на човека с Узбекистан не трябва да води до вдигането на санкциите, наложени на страната, ако не бъде постигнат напредък в областта на правата на човека и демокрацията; следователно, призовава Съвета да изготви подробна оценка на положението с правата на човека, преди да вземе каквото и да е решение;

87. Изразява увереност, че напредъкът на шестстранните преговори ще допринесе за създаването на по-благоприятен политически климат, в който диалогът за правата на човека с Корейската народно-демократична Република ще може да се поднови; призовава Комисията и Съвета енергично да преследват тази цел в отношенията и преговорите си с КНДР;

88. Отбелязва преговорите, водени от Комисията и Съвета във връзка с присъединяването на Турция, и възникналите проблеми; загрижен е от постигнатия досега ограничен напредък и от необходимостта от по- голямо внимание към въпросите на правата на човека в Турция, особено по отношение на свободата на вероизповедание от всички религиозни общности, както и на пълното ползване на правата на собственост, защитата на малцинствата, свободата на словото и проблемите с правата на човека, свързани с населението от кюрдски произход в югоизточната част на страната; заклеймява трагичното убийство на журналиста Hrant Dink през януари 2007 г., което е пример за нарастващите националистически настроения в някои части от турското общество, но е окуражен от решителното осъждане на убийството в цялата страна, включително от страна на правителството, и от бързото задържане на извършителите; насърчава турското правителство да промени член 301 от турския наказателен кодекс, който ясно ограничава свободата на словото в медиите;

89. Изисква Съветът и Комисията, особено при ситуации след конфликт, включително в ситуации, при които изнасилването на жени или момичета е използвано като военно оръжие и насилието над жени все още е широко разпространено, да приемат усилията на страни партньори по отношение на нарушения на правата на човека в миналото като доказателство за настоящия им ангажимент в областта на правата на човека;

90. Подчертава, че по време на диалозите и консултациите в областта на правата на човека, институциите на ЕС трябва да повдигнат всички въпроси, свързани с нарушаването на правата на човека и основните свободи, както и за случаите на дискриминация; подчертава важността на подобни диалози и консултации, когато нарушенията са широко разпространени и/или системни и признава, че международният натиск може да играе роля при предотвратяването на нови нарушения;

91. Отбелязва с тревога, че Парламентът не винаги участва достатъчно пълноценно в диалозите и консултациите в областта на правата на човека, и насърчава Съвета и Комисията да предоставят по-голямо участие на членовете на Европейския парламент в диалога;

Общ преглед на действията на Съвета и Комисията, включително резултатите на двете Председателства

92. Приветства сътрудничеството между финландското и австрийското председателства с цел да се гарантира последователност на подхода по въпросите на правата на човека и демокрацията; очаква германското, португалското и словенското председателства да продължат този процес на сътрудничество;

93. Подкрепя позицията на Съвета и Комисията срещу продължаващите нарушения на правата на човека и демокрацията в Мианмар (бивша Бирма) и ангажимента на ЕС за постигане на своите заявени цели, а именно — да види създаването на легитимно цивилно правителство, което да зачита правата на човека на народа си и да възстановява нормалните си отношения с международната общност; настоятелно призовава Комисията и Съвета да засилят общата позиция на ЕС чрез предприемане на по-ефективни и целенасочени санкции в контекста на факта, че ситуацията в Мианмар (бивша Бирма) продължава да се влошава; насърчава Съвета и Комисията, в рамките на общата позиция за Мианмар (бивша Бирма), да работят по-проактивно със страните от АСЕАН и съседните държави, като ги призовават да използват отговорно влиянието си, за се стигне до положителна промяна; призовава Съвета по правата на човека към ООН да лансира проактивна инициатива, която може да бъде под формата на специално заседание по този въпрос; насърчава Съвета и Комисията настоятелно да призоват Китай, Индия и други страни, които продължават да предоставят оръжия и друга подкрепа на милитаристичната хунта, да се въздържат от това и да се присъединят към международната общност в усилията ѝ за постигане на промяна към по-добро в Мианмар (бивша Бирма); отбелязва положените досега усилия на нивото на Съвета за сигурност на ООН в отговор на продължаващата хуманитарна криза; настоятелно призовава Съвета и Комисията да се опитат да постигнат консенсус с Китай, Русия и ЮАР по задължителна резолюция, изискваща воденето на съдържателен тристранен диалог между Държавния съвет за мир и развитие, Националната лига за демокрация и етническите националности, както и освобождаването на всички политически затворници, включително и на Аунг Сан Суу Куи;

94. Изразява разочарованието си от липсата на положителни резултати от процеса за освобождаване и осигуряване на справедлив процес за петте български медицински сестри и палестинския лекар, които са задържани и осъдени на смърт от либийския режим за умишлено заразяване на деца с вируса на СПИН, въз основа на признания, изтръгнати чрез физическо мъчение; отбелязва, че въпреки текущите усилия на Комисията за разрешаване на въпроса чрез водене на политически диалог и осигуряване на медицинско лечение на заразените деца, либийският режим остава все така упорит по отношение на делото и продължава да разпространява провокативни изявления в медиите; с оглед на това настоятелно призовава Комисията да преразгледа инструментите на политиката си спрямо Либия, така че да намери по-ефективен подход към бързото решаване на въпроса и да сложи край на осемте години агония и скандалното нарушаване на правата на човека;

95. Изразява съжаление, че Съветът и Комисията не са успели да предприемат решителни действия, за да убедят етиопското правителство незабавно и безусловно да освободи всички избрани членове на парламента и други политически затворници, както и да изпълни задълженията си в областта на правата на човека, демократичните принципи и върховенството на закона; припомня няколкото резолюции на Европейския парламент относно Етиопия, които са били приети след наблюдаваните от ЕС избори в Етиопия през 2005 г., и по-специално — последната, приета на 16 ноември 2006 г. [17];

96. Приканва Съвета и Комисията да насърчат и помагат на правителството на Сенегал в подготовката за бърз и справедлив процес на Hissène Habré, за да може той да отговаря по обвиненията за масови нарушения на правата на човека;

97. Признава, че са възникнали значителни последици във връзка с правата на човека в резултат от продължаващата война в Ирак и сложния характер на сегашната крехка политическа ситуация; отбелязва докладите и резолюциите, приети от Парламента, във връзка с Ирак, както и съдържащите се в тях препоръки; призовава Съветът и Комисията постоянно да обмислят как ЕС би могъл да играе по-конструктивна роля за установяване на стабилност в Ирак; с пълно недоумение отбелязва временното прекратяване на хуманитарната помощ за Ирак от ECHO, въпреки катастрофалното положение на страдащия иракски народ и иракските бежанци; приветства, обаче, възобновяването на помощта от февруари 2007 г;

98. Отдава заслуга на Комисията за извеждането на преден план на проблема за трафика на хора в ЕС и настоява да се предприемат необходимите мерки за борба с трафика на хора, и п о-специално — на жени и деца; настоятелно призовава Комисията да продължи да иска сметка от държави-членки, които не спазват договорените конвенции и директиви за борба срещу трафика на хора, по-специално — Директива 2004/81/EО на Съвета от 29 април 2004 г. за издаване на разрешение за пребиваване на граждани на трети страни, които са жертви на трафик на хора или са били обект на помощ за незаконна имиграция и които сътрудничат с компетентните органи [18]; подчертава също, че в борбата срещу трафика на хора трябва да се предприеме подход в областта на правата на човека по отношение на жертвите на трафика на хора; поздравява австрийското председателство по-специално за организирането на няколко инициативи за борба срещу трафика на хора, включително конференция на експерти от ЕС през юни 2006 г. относно изпълнението на Плана на ЕС за трафика на хора, и отбелязва заключенията и препоръките, произтичащи от двудневната конференция;

99. Изразява съжаление, че финландското председателство не е организирало четвърта среща на Мрежата на ЕС от контакти във връзка с лица, извършили геноцид, престъпления срещу човечеството и военни престъпления, доколкото тази мрежа представлява безценно средство за засилване на сътрудничеството между държавите-членки на ЕС при разследване и съдебно преследване на международни престъпления на национално ниво; насочва вниманието към ангажимента, поет в заключенията на Съвета, според който Мрежата на ЕС трябва да провежда по една среща през всяко едно председателство, и призовава за ефективно прилагане на заключенията от предишните срещи на Мрежата на ЕС; иска всяко председателство да включи това като постоянна точка в програмата си;

100. Приветства съобщението на Комисията, озаглавено "Към стратегия на Европейския съюз за правата на детето" (COM(2006)0367); изразява надежда, че по този начин Комисията създава солидна основа за развитие на по-ефективни и всеобхватни политики, насочени към защита на най-основните права на детето; все пак изразява загриженост, че на международно равнище правата на детето се зачитат все по-малко;

101. Изразява съжаление от факта, че насилието в Дарфур продължава да вилнее необуздано, а от суданското правителство не е потърсена отговорност за многобройните случаи на неспазване на международните искания и незащитаване на своите гражданите от насилие, като в същото време приветства неотдавнашните обвинителни актове, издадени от Международния наказателен съд; изразява съжаление, че ЕС не е предприел по-едностранни действия във връзка с кризата в Дарфур и не е положил повече усилия да убеди правителството на Судан да приеме международни мироопазващи сили; подчертава, че е необходим настойчив дипломатически натиск, за да се покаже на правителството на Судан, че неговите устно поети ангажименти трябва да бъдат последвани от широкомащабни и продължителни усилия за спиране на насилието в Дарфур, и че международната общност няма да приеме по-нататъшно пренебрегване от Судан на неговите ангажименти и отговорности за защитата на неговите граждани; настоява Съветът да одобри план за конкретни, целенасочени санкции, които да се наложат на режима в Хартум, съгласно ясно очертани срокове, в случай на неспазване на исканията на международната общност; призовава ЕС да допринесе (както и да окаже натиск върху други да допринесат) за международни мироопазващи сили и за създаването на зона, забранена за полети над Дарфур, да гарантира, че на Африканския съюз се предоставят достатъчно ресурси и помощ, за да може да изпълни мандата си; изисква ЕС да настоява за мироопазваща мисия на ООН в Чад, която да има ясни правомощия за защита на цивилното население; отправя искане към държавите-членки, Съвета и Комисията да поемат отговорностите си и да осигурят ефективна защита за хората в Дарфур срещу хуманитарно бедствие;

102. Призовава за приемането на етичен кодекс за нормите на поведение на военни и цивилни служители с мироопазващи и хуманитарни функции, докато са на мисия в райони на въоръжени конфликти, който да включва санкции, налагани при несъобразяване с очакваните високи стандарти на поведение, особено във връзка с всякакъв вид насилие по полов признак;

103. Приветства факта, че пет държави-членки са назначили специални посланици за правата на човека, за да осъществят по-близки контакти с трети страни, особено в областта на правата на човека, и отбелязва продължаващата работа в тази област; призовава и други държави-членки да помислят върху предприемането на същата стъпка;

104. Изисква Комисията и Съветът да представят преглед на всички страни, които не са представили постоянни покани за всички специални механизми, специални докладчици и специални представители на Обединените нации;

105. Приветства използването на новия инструмент, по-специално списък на ЕС на "проблемни затворници/задържани лица" по отношение на няколко отделни страни; потвърждава настояването си Съветът да изготви списъци на ЕС на "проблемни затворници/задържани лица" за всяка трета страна, в която има проблеми с правата на човека, и да поставя въпроса за съответния списък на всяка среща в рамките на политическия диалог; настоява Комисията да информира Парламента за всички съществуващи подобни списъци;

106. Приветства факта, че Комисията и Съветът сега създават и редовно актуализират списъци на "целеви страни" във връзка с конкретни въпроси, най-вече страни, които са "на кръстопът" по отношение на смъртното наказание, "целеви страни" по отношение на изтезанията и страни, в които ситуацията със защитниците на правата на човека е особено тревожна;

107. Изразява изненада, че секретариатът на Съвета досега не се е придържал към решенията на Съвета по общи въпроси от 12 декември 2005 г., в които се предвижда, че актуализираните бюлетини с данни на ЕС за правата на човека, изготвени от Съвета, трябва да се предоставят на всички институции на ЕС [19]; очаква да получи сегашната версия на тези бюлетини с данни възможно най-скоро;

108. Приветства признанието на Съвета, че новоприетата Международна конвенция за правата на хората с увреждания ще даде по-нататъшна възможност на ЕС да обърне внимание навън към подкрепата и защитата на правата на хората с увреждания и в контекста на тази нова конвенция, изисква ЕС по-ефективно да наблюдава положението с човешките права на хората с увреждания в трети страни с оглед на докладването на ключови данни до 2009—2010 г.;

109. Настоява всички дискусии с трети страни, документи и доклади, включително годишният доклад, в областта на правата на човека и демокрацията, изрично да разглеждат въпросите на дискриминацията, включително въпросите на етническите малцинства, религиозните свободи, включително практики на дискриминация спрямо малцинствени вероизповедания, както и изрично да разглеждат защитата и подкрепата на правата на етническите малцинства, човешките права на жените, правата на децата, правата на местното население, лицата с увреждания, включително лица с умствени увреждания, както и хора с всякакви сексуални ориентации, като изцяло ангажира техните организации както в ЕС, така и в трети страни по целесъобразност;

110. Счита, че активната политика в подкрепа на правата на човека не може да се ограничи само до случаи, привличащи голям обществен интерес; изтъква, че сериозни нарушения на правата на човека се извършват и в случаи, извън вниманието на обществеността, в затворени институции за деца, възрастни хора, болни и в затворите; изтъква необходимостта Съюзът да започне експертни проверки на живота в тези институции;

111. Настоява Съветът да направи преоценка на процедурата за изготвяне на списъци на терористични групировки, както и да обмисли ясен метод за изваждане на групировки от този списък, ако те отговорят на условията да бъдат извадени от него (като се вземе предвид техният светоглед, история и практика);

112. Счита, че една ясна, ефикасна и хармонизирана обща политика за контрол на износа на оръжие, която се основава на правно задължителен кодекс за поведение, може да играе важна роля в борбата срещу тероризма, предотвратяването на конфликти, регионална стабилност и насърчаване на спазването на правата на човека, и призовава председателството на ЕС, Съвета, Комисията и държавите-членки да продължат да оказват подкрепа за сключване на международен договор за търговия с оръжие;

113. Изразява съжаление, както вече е изразил в своята резолюция от 14 февруари 2007 г., че Съветът и Председателствата на ЕС не са успели да се справят със своите задължения да осведомяват напълно Парламента относно главните аспекти и основните насоки на (ОВППС), във връзка с разследването на временната комисия относно твърденията за използване на европейски държави от ЦРУ с цел транспортиране и незаконно задържане на затворници;

114. Подчертава, че на този етап, когато ЕС не може да предложи на Беларус пълноправно участие в политиката на добросъседство, ЕС все пак трябва да положи всички усилия, за да намери подходящи начини за предпазване от развитие в недемократична посока и нарушаване на правата на човека в тази страна, която е пряк съсед на ЕС; по тази причина призовава Съвета и Комисията отблизо да следят ситуацията в Беларус и да увеличат подкрепата си за действията на гражданското общество, неправителствените организации и политическата опозиция;

Програми на Комисията за предоставяне на външна помощ

Европейски инструмент за демокрация и права на човека (EИДПЧ)

115. Приветства факта, че Комисията и Съветът постигнаха договореност с Парламента, по настояване на последния, за нуждата от специален финансов инструмент за насърчаване на демокрацията и правата на човека в световен мащаб (EИДПЧ);

116. Приветства консултациите, проведени от Комисията с неправителствени организации и гражданското общество във връзка с изпълнението на новия EИДПЧ; призовава за пълна прозрачност по отношение на начините за изразходване на средствата и подбора и оценката на проекти по този инструмент;

117. Приветства приемането в рамките на ЕИДПЧ на нова мярка (като една от неотдавна въведените по този инструмент специални мерки), която дава възможност за предприемане на бързи действия за закрила на защитниците на правата на човека, без да е необходимо обявяването на тръжна процедура; призовава Комисията бързо и ефективно да приложи тази нова мярка;

118. Отбелязва, че финансовите средства по EИДПЧ, използвани за мисиите на Европейския съюз за наблюдаване на избори през 2006 г., възлизат на 23 % от общите използвани финансови средства по EИДПЧ (35176103 евро) и че подобни мисии са били проведени в 13 страни и територии, включително Ачех, Фиджи и Демократична република Конго;

119. Отбелязва, че голяма част (49 %) от общите финансови средства по EИДПЧ за проекти, договорени през 2006 г., са били използвани за големи тематични проекти и едва малка част (24 %) — за микропроекти, реализирани от делегациите на ЕК; очаква новите финансови инструменти да позволят на Комисията да финансира тези неправителствени организации, които играят основна роля в насърчаването на правата на човека и демокрацията в техните страни, но които не са законно признати от властите в тези страни;

120. Продължава да смята, че трябва да се намали административната тежест върху организациите на гражданското общество като получатели на финансиране и да се увеличи гъвкавостта при предоставяне на финансови средства, като се позволи ре-финансиране, по-малка безвъзмездна помощ за прохождащи организации и финансиране на нерегистрирани неправителствени организации;

121. Препоръчва на Комисията да изготви ясни насоки, за да могат потенциалните получатели на финансова помощ да разберат целите и критериите за получаване на финансови средства;

Общ поглед върху програмите за подпомагане

122. Приветства факта, че Комисията е започнала да извежда на преден план въпроси, свързани със спазването на правата на човека, демократичните принципи, правовата държава и доброто управление, в програмни заседания и документи, когато създава правната основа за инструменти, стратегии за страни, национални указателни програми, секторни програми, отделни проекти и оценки; приветства факта, че служителите, които изготвят проекти или програми, разполагат с насоки за извеждане на подобни въпроси на преден план;

123. Приветства факта, че Комисията (ГД "EuropeAid") е на път да възложи проучване по въпроса как да включи в своите дейности някои управленски области, като демократизация, насърчаване и защита на правата на човека, укрепване на правовата държава и правораздаването, разширяване на възможностите на гражданското общество, реформа на държавната администрация, включително борба срещу корупцията, децентрализация и местно управление; подкрепя работата на Комисията за превръщане на това проучване в практически инструмент, който да се използва за включване на управлението в сътрудничеството за развитие, осъществявано от ЕК, в полза на ръководителите на програми в делегациите, както и на централно ниво, и в полза на консултантите, участващи в изготвянето или изпълнението на програмите на ЕК; очаква да получи проучването, след като то бъде завършено;

124. Приветства факта, че Комисията е на път да изготви управленски профили за всички страни от АКТБ в контекста на 10-та програма Европейски фонд за развитие; все пак призовава за по-голяма прозрачност на процеса на разработване на управленски профили, който да включва реални и ефективни консултации със заинтересованите страни, включително с партньорите от АКТБ и с организациите на гражданското общество; призовава Комисията да включи в раздела за социално управление резултатите от работата на правителствата по предоставянето на основни социални услуги на цялото население;

125. Приветства факта, че Инструментът за икономическо сътрудничество и сътрудничество за развитие (ИИССР) е разделен а две и сега развиващите се страни са отделени от индустриализираните страни [20]; въпреки това, изразява загриженост от липсата на действащ инструмент, който да урежда предотвратяването на конфликти;

Прилагане на клаузите за права на човека и демокрация във външни споразумения

126. Припомня цитираната по-горе резолюция на ЕП от 14 февруари 2006 г. относно бъдещата политика на ЕС по прилагането на клаузите за правата на човека във всички споразумения на ЕС; отбелязва като първа реакция, че Комисията е набелязала няколко мерки за подобряване на прилагането на тази клауза, като постепенното разширяване на дейността на комисиите по правата на човека до по-голям брой трети страни; изтъква, че Съветът все още не е дал конкретен отговор на горепосочената резолюция, предпочитайки продължително прилагане на клаузата в по-общ външнополитически контекст; приветства факта, че от ръководителите на делегациите на Комисията в трети страни се изисква, в рамките на техните правомощия, по-конкретно да отделят особено внимание на правата на човека; все пак изразява загриженост от неотдавнашното предложение на Комисията за изключване на Индия от правилото, че всички споразумения с ЕС трябва да включват клауза за правата на човека и демокрацията в контекста на преговорите за Споразумение за свободна търговия между ЕС и Индия; счита, че това действие представлява стъпка назад и може да създаде обезпокояващ прецедент за провеждането на бъдещи преговори за сключване на търговски споразумения; в тази връзка изисква Комисията и Съветът да приемат ясна позиция по подробните предложения, съдържащи се в гореспоменатата резолюция на ЕП от 14 февруари 2006 г.; по-специално подчертава необходимостта от въвеждане на механизъм за наблюдение, редовна оценка на изпълнението на задълженията по спазването на правата на човека и система от увеличаващи се санкции при неспазването им, за да се осигури правилното прилагане на клаузата за правата на човека и демокрацията, съдържаща се в споразуменията, сключени от ЕС с трети страни;

127. Отбелязва, че Комисията възнамерява да подготви нови мерки за подобряване на прилагането на клаузата за демокрацията, като например постепенното разширяване на дейността на комисиите по правата на човека, така че да включват по-голям брой трети страни, или поканата към "ръководителите на делегации на ЕС" по целия свят да поставят по-голям акцент върху въпросите за правата на човека; все пак отбелязва, че е необходимо Комисията да предложи стратегически политически план наред със специална законодателна инициатива за основна реформа на клаузата за демокрацията, което, както отбеляза Парламентът, представлява стратегически проблем, касаещ цялостния подход на Европейския съюз към въпроса за правата на човека;

128. Обръща внимание на Съвета и на Комисията, по-специално — на необходимостта от систематично включване на клауза за правата на човека във всички секторни споразумения от ново поколение, като например търговските споразумения, така че да се насърчи подкрепата, защитата и спазването на правата на човека в рамките на целите на тези споразумения;

Въвеждане на въпросите за правата на човека в политиките

129. Продължава да подкрепя Съвета в усилията му да включи въпросите за правата на човека и демокрацията в цялостната дейност на ЕС, най-вече като се съсредоточи върху редовния преглед и изпълнение на конкретен пакет от насоки на ЕС в областта на правата на човека;

130. Изтъква, че многобройните вътрешни политики, и п о-специално — политиките, свързани с мерките за предоставяне на убежище, имиграцията и борба с тероризма, в момента оказват по-голямо въздействие върху спазването на правата на човека в трети страни; счита, че трябва да се положат по-големи усилия, за да се гарантира, че въпросните вътрешни политики са съвместими с правата на човека и международното хуманитарно право; изразява своята дълбока загриженост от големия брой смъртни случаи при бежанците, опитващи се да проникнат на територията на държавите-членки; настоятелно призовава да се разширят легалните възможности за искане на убежище и приканва държавите-членки да вземат под внимание нарушаването на правата на човека, отчитайки правото на лица, идващи от трети страни, да им се предоставя убежище в държавите-членки; отбелязва, че съгласно съдебната практика на Европейския съд по правата на човека, европейските държави нямат право при никакви обстоятелства да връщат хора обратно в страни, където те са застрашени от измъчване, жестоко, нехуманно или унизително отношение;

131. Приветства продължаващите усилия на Съвета и Комисията да съгласуват още по-добре политиката на ЕС за правата на човека с други международни политики; счита, че осигуряването на подобно съгласуване е от основно значение за осъществяване на надеждна политика на ЕС в областта на правата на човека; счита, че в бъдеще е необходимо Европа да говори в един глас; одобрява основната тема на Форума на ЕС за правата на човека, озаглавен "Включване на въпросите за правата на човека и демокрацията в политиките на Европейския съюз";

132. Призовава Комисията да продължи отблизо да наблюдава предоставянето на помощи по ОСП + (Общата система от преференции) за страни, при които са забелязани сериозни пропуски при изпълнението на осемте конвенции на МОТ, свързани с основните стандарти на труд, нарушения на граждански и политически права или използване на затворнически труд; настоява Комисията да разработи критерии за оттегляне на помощи по ОСП заради проблеми с правата на човека;

133. Безусловно осъжда всички форми на експлоатация на деца, под формата на сексуална експлоатация, включително детска порнография и детски секс туризъм, или под формата на принудителен труд, наред с всички форми на трафик на хора; с възмущение отбелязва отсъствието на реално намаляване на сексуалната експлоатация на деца, и п о-специално — в резултат на ползването на интернет; счита, че това представляват тежки престъпления, за които трябва да се повдига съдебно преследване и да се наказват;

134. Настоятелно призовава Комисията да продължи да насърчава корпоративната социална отговорност на европейските и местни предприятия; изисква Съветът да докладва пред Парламента получената обратна информация от страна на специалния представител на ООН за търговска дейност и права на човека, г-н John Ruggie, в която се изясняват стандартите за корпоративна отговорност и отчетност за многонационални корпорации и други търговски предприятия по отношение на правата на човека;

135. Приветства заключенията на Съвета по общи въпроси от 13 ноември 2006 г. относно равенството между половете и включването на този въпрос в управлението на кризи;

136. Признава, че имиграционната политика се е превърнала в приоритет във вътрешния и външния политически дневен ред на Съюза, и че в своите документи Съюзът се опитва да обвърже имиграцията с развитието и да гарантира, че основните права на имигрантите се спазват; все пак твърди, че действителното положение опровергава тези документи; изразява особена тревога от факта, че се сключват споразумения за обратно приемане на имигранти с трети страни, които нямат необходимите правни и институционални механизми за обратното приемане на техни граждани при зачитане на правата им; призовава Съвета и Комисията да осведомят Парламента за постигнатия напредък в тази област след публикуването през 2005 г. на първия годишен доклад за наблюдение и оценка на сътрудничеството с трети страни за борба с нелегалната миграция; препоръчва Парламентът да бъде включен от самото начало на воденето на преговори и сключването на споразумения за обратно приемане; накратко твърди, че всяка миграционна политика трябва да бъде обща политика и по-скоро превантивна, отколкото наказателна политика;

137. Подчертава за пореден път значението на вътрешната политика на ЕС, която насърчава спазването на международното право в областта на правата на човека и необходимостта държавите-членки да приемат законодателство, което да съответства, наред с другото, на задълженията, произтичащи от Женевските конвенции, Конвенцията срещу изтезанията, Конвенцията за преследване и наказване на престъплението геноцид и от Римския статут на МНС; приветства постигнатия напредък в прилагането на международното законодателство от някои държави-членки; с оглед постигане на по-голямата съгласуваност между вътрешните и външните политики, насърчава Съвета, Комисията и държавите-членки да включат борбата срещу безнаказаността за извършени тежки международни престъпления в развитието на общото европейско пространство на свобода, сигурност и справедливост;

138. Призовава Комисията, Съветът и държавите-членки системно да включват в рамките на дискусиите относно правата на човека и основните свободи с трети страни, въпроса с преследването или дискриминацията на лица въз основа на тяхната сексуална ориентация, и да предприемат подходящи прогресивни мерки при подобни нарушения на правата на човека; призовава Комисията, Съветът и държавите-членки да предприемат всякакви възможни мерки на международно равнище, за да прекратят съдебното преследване въз основа на сексуална ориентация, както и да насърчат декриминализирането, например чрез приемане на резолюция относно тези въпроси от органите на ООН, и решава да чества всяка година на 17 май международния ден срещу хомофобията;

Ефективност на действията на Европейския парламент в областта на правата на човека

139. Приветства важната роля на Парламента в областта на правата на човека и за спазване на ангажиментите за подобряване на състоянието на правата на човека и демокрацията в целия свят чрез наблюдаване на дейността на други институции, и п о-специално — чрез присъждане на наградата "Сахаров";

140. Изисква Съветът и Комисията да вземат под внимание проучването на Европейския междууниверситетски център за права на човека и демократизация, озаглавено "Отвъд активизма: влияние на резолюциите и другите дейности на Европейския парламент в областта на правата на човека извън Европейския съюз", завършено през м. октомври 2006 г.;

141. Приветства дейността на подкомисията за правата на човека, включително редовните отчети на председателството, Комисията и на личния представител по правата на човека, обмена на мнения (по-специално — със специалните докладчици и независимите експерти на ООН), множеството заседания, експертните обяснения и проучвания; предлага да се засили въздействието на нейната работа чрез системна съвместна работа с други комисии, например комисиите по развитие, по международна търговия, по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи, по правата на жените и равенството между половете и по бюджети;

142. Признава, че подкомисията е продължила да извършва оценка на прилагането на инструментите на ЕС в областта на правата на човека и демокрацията, със специален акцент върху насоките на ЕС срещу изтезанията, да търси отчетност от Комисията и Съвета за действията им в тази област, да започне постоянен диалог с международните институции по въпросите на правата на човека, да осигури платформа за експертно мнение и в същото време да допринесе за включване на аспектите на правата на човека и демокрацията в отговор на докладите на комисията по външни работи, да подготвя доклади по собствена инициативи по специфични инструменти на правата на човека, да постави въпросите за правата на човека на вниманието на различните органи на Парламента (комисии и делегации), да организира и подготвя процедурата по присъждането на наградата "Сахаров" и да осигурява платформа за постоянен диалог с представители на гражданското общество;

143. Подчертава значението на засиленото сътрудничество с националните парламентаристи с оглед координиране на наблюдението над политиките по правата на човека; счита, че подкомисията по правата на човека трябва да се стреми към създаване на канали за комуникация и да организира срещи с подобни комисии от националните парламенти на държавите-членки на ЕС, както и на трети страни;

144. Призовава за по-конструктивна роля на подкомисията за права на човека в разработването на последователни и прозрачни критерии за подбор на неотложни въпроси, за да се гарантира, че действията на Парламента са своевременни и с максимален ефект; предлага да се реорганизират дебатите и времето за гласуване по резолюции по неотложни случаи, за да може и Съветът да участва;

145. Препоръчва изцяло да се изпълняват насоките за делегациите на Парламента, посещаващи трети страни;

146. Препоръчва да се преведат резолюциите и други ключови документи, свързани с правата на човека, на езика, който се говори в съответните страни;

147. Приветства активната роля на подкомисията за правата на човека, комисията по външни работи, комисията по развитие и председателя на Парламента в действията срещу случаи на несправедливост по света, по-специално чрез наградата "Сахаров"; счита, че Парламентът трябва да се стреми към нещо повече от моментна популярност и трябва по-добре да отговаря на повишените очаквания, като например системно осъществява връзка с бивши лауреати и чрез непрекъсната подкрепа; счита, че Европейският парламент трябва да улесни създаването на мрежа от носителите на наградата "Сахаров" чрез организиране на редовни срещи в Европейския парламент, за да могат носителите на наградата "Сахаров" да се включат в дейностите на Европейския парламент в областта на правата на човека; изразява дълбоко съжаление от отговора на бирманските и кубинските власти на искането на Парламента да дадат съгласие за изпращането на делегация на посещение при бивши носители на наградата "Сахаров";

148. Настоява подкомисията за права на човека да издигне репутацията на публичните заседания, като подобри процента на присъствие сред членовете на ЕП и популярността сред медиите; призовава подкомисията да продължи да кани на тези заседания изтъкнати експерти и основни действащи лица, както и да помисли за отправяне на покани към представители на трети страни и ръководители на мисии на ЕС; настоява подкомисията да изготви оперативни заключения от всички свои заседания и обмен на мнения с цел да се проследят предприетите действия във връзка с ангажименти, получена информация и разработени варианти на политики;

149. Приветства резолюциите, приети от Парламента, в които се призовава за закриване на центъра за задържане в залива Гуантанамо, както и приноса на Парламента за поставяне на въпроса за този център и свързаните с него въпроси за правата на човека; призовава Съвета и Комисията да настояват пред правителството на САЩ да намери механизъм, който ще улесни повдигането на обвинение или освобождаването на задържаните лица, в съответствие с международното право; приветства факта, че през месец май 2006 г. Албания бе първата страна, която прие петима китайски уйгури, идващи от Гуантанамо, но изразява съжаление, че други 13 китайски уйгури, освободени от американското правителство, все още са в залива Гуантанамо след като американското правителство заключи, че те не могат да бъдат върнати в Китай поради опасения, че ще бъдат обект на мъчения; призовава Съветът, Комисията и държавите-членки да работят с правителството на САЩ за улесняване установяването на всички тези хора, които САЩ считат, че не представляват заплаха за тях или за техните съюзници, но не могат да бъдат върнати по домовете им поради опасения, че ще бъдат обект на мъчения; изразява загриженост, че самото съществуване на центъра за задържане в залива Гуантанамо продължава да изпраща негативно послание за начина на водене на борбата срещу тероризма;

150. Счита, че ефективността на работата на Парламента в областта на правата на човека и демокрацията може да се увеличи чрез определяне на приоритети за своите действия, най-вече като се съсредоточи върху въпроси, по които е възможно да се постигне широк политически консенсус; счита, че парламентарната подкомисия по правата на човека трябва да създаде малки работни групи, които да следват всяка от насоките в областта на правата на човека; счита, че съществуващите официални правомощия трябва да се използват по-добре за насърчаване на правата на човека, най-вече бюджетните правомощия и правото на одобрение;

151. Припомня своята резолюция от 18 януари 2007 г. относно равенството на половете в работата на комисиите на ЕП [21]; призовава своите комисии да положат всички разумни усилия за спазване на баланса между половете в тяхната дейност (включително при определяне състава на делегации и при отправяне на покани към говорители) и да прилагат планове за действие по въпросите на равенството на половете, предлагани от членовете на ЕП, определени в рамките на всяка комисия за отговорници за включването на въпросите за равенството на половете;

152. Предлага различни области на политика в рамките на Европейския парламент да се свържат по-добре с работата на комисиите, отговарящи за правата на човека, за бюджетите и за международната търговия така, че бюджетните и търговските въпроси да се интегрират по-добре във въпросите за правата на човека, така че постигането им да е по-реалистично и да съответстват по-добре на официалните правомощия на Европейския парламент;

153. Призовава Съвета систематично да кани членове на ЕП да присъстват на подготвителните и отчетните заседания, по-специално — на заседанията с неправителствени организации, както и на отчети по проведен диалог с трети страни в областта на правата на човека, както и подкомисиите за правата на човека във връзка с европейската политика на добросъседство;

154. Счита за свой приоритет да продължи да работи в тясно сътрудничество с представители и органи на Обединените нации, в частност — със Съвета по правата на човека на ООН, както и с представители и органи на Съвета на Европа; счита, че е важно също да се установят по-тесни работни отношения с парламентарната асамблея на АКТБ, Европейско-средиземноморската парламентарна асамблея (EMPA) и Европейско-латиноамериканската парламентарна асамблея (EUROLAT), за да се обменя експертен опит и да се осигури по-голяма съгласуваност на дейностите в областта на правата на човека и демокрацията;

155. Признава работата на временната комисия по предполагаемо използване на европейски държави от ЦРУ за транспорт и незаконно задържане на затворници, както и доклада, приет от тази комисия на 14 февруари 2007 г. [22]; приветства усилията за събиране на информация, разследване на твърденията и за установяване на фактите в тази връзка и за насочване на вниманието към въпроса за незаконното задържане и използването на територията страни от ЕС за извършване на полети на самолети на ЦРУ с цел транспортиране на жертви като нарушение на правата на човека и нарушаване на международното право; отбелязва критиките, както и препоръките, отправени към Съвета, неговия Генерален секретар/Върховен представител и държавите-членки; отбелязва ролята на водещата комисия за гарантиране на предприемането на подходящи последващи политически мерки към горепосочения доклад; изисква ЕС и държавите-членки да работят съвместно на всички равнища за осъждане на практиката за незаконно задържане на затворници сега и в бъдеще;

156. Приветства приемането на своята резолюция от 1 февруари 2007 г. относно положението с правата на човека на далитите в Индия [23];

Ресурси, посветени на работата в областта на правата на човека

157. Приветства факта, че понастоящем Комисията отдава в по-голяма степен приоритет на въпросите за правата на човека в мандата на ръководителите на делегациите на Комисията в трети страни;

158. Приветства факта, че в протичащия процес на подновяване на мандатите на специалните представители на ЕС въпросът за правата на човека е добавен към всички мандати;

159. Счита, че трябва да се осигурят повече човешки ресурси в областта на правата на човека, които да се предоставят на разположение на всички специални представители, назначени от Съвета;

*

* *

160. Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета, Комисията, правителствата и парламентите на държавите-членки и страните-кандидатки, Организацията на Обединените нации, Съвета на Европа, ОССЕ, правителствата на страните и териториите, споменати в тази резолюция, и представителствата на основните неправителствени организации за защита на правата на човека със седалище в ЕС.

[1] Документ на Съвета 13522/1/2006 г.

[2] За всички относими основнитекстове, моля консултирайте се с таблицата в приложение III към Доклад A6-0128/2007 на Комисията по външни работи.

[3] OВ C 379, 7.12.1998 г., стр. 265; OВ C 262, 18.9.2001, стр. 262; OВ C 293 E, 28.11.2002 г., стр. 88; OВ C 271 E, 12.11.2003 г., стр. 576.

[4] ОВ С 311, 9.12.2005 г., стр. 1.

[5] ОВ С 364, 18.12.2000 г., стр. 1.

[6] OВ L 317, 15.12.2000 г., стр. 3; OВ L 209, 11.8.2005, стр. 27.

[7] ОВ С 291 Е, 30.11 2006 г., стр. 409.

[8] ОВ С 290 Е, 29.11 2006 г., стр. 107.

[9] Приети текстове, P6_TA(2007)0018.

[10] Приети текстове, P6_TA(2007)0008.

[11] ОВ L 386, 29.12.06 г., стр. 1.

[12] ОВ L 53, 22.2 2007 г., стр. 1.

[13] ОВ С 327, 23.12.2005 г., стр. 4.

[14] ОВ L 150, 18.6.2003 г., стр. 67.

[15] Към 7 февруари 2007 г., Франция, Италия, Латвия, Полша и Испания са подписали, но не са ратифицирали Протокол № 13.

[16] Подписан, но нератифициран (към януари 2007 г.): Австрия (2003 г.), Белгия (2005 г.), Кипър (2004 г.), Финландия (2003 г.), Франция (2005 г.), Германия (2006 г.), Италия (2003 г.), Люксембург (2005 г.), Нидерландия (2005 г.), Португалия (2006 г.), Румъния (2007 г.). Подписан и ратифициран от Чешката република, Дания, Полша, Испания, Швеция, Обединеното Кралство, Малта, Естония и Словения. Следователно България, Гърция, Унгария, Ирландия, Латвия, Литва и Словакия досега нито са подписали, нито са ратифицирали OPCAT.

[17] Приети текстове, P6_TA(2006)0501.

[18] ОВ L 261, 6.8.2004 г., стр. 19.

[19] Заключения на Съвета от 12 декември 2005 г., 15293/1/05 REV 1, Приложение, стp. 14.

[20] Регламент (ЕО) № 1905/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2006 г. за създаване на финансов инструмент за сътрудничество за развитие (OВ L 378, 27.12.2006 г., стp. 41) и Регламент (ЕО) № 1934/2006 на Съвета от 21 декември 2006 г. за създаване на финансов инструмент за сътрудничество с индустриализираните и такива с високи доходи страни и територии (OВ L 29, 3.2.2007 г., стp. 16).

[21] Приети текстове, P6_TA(2007)0010.

[22] Приети текстове, P6_TA(2007)0032

[23] Приети текстове, P6_TA(2007)0016.

--------------------------------------------------