BG Официален вестник на Европейския съюз C 256/93

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Заетост на приоритетни категории (Лисабонска стратегия)“

(2007/C 256/18)

На 14 септември 2006 г. (потвърдено на 26 октомври 2006 г.), Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 31 от своя Правилник за дейността и в рамките на работата си, започната по искане на Европейския съвет от 23 и 24 март 2006 г., да изготви информационен доклад относно „Заетост на приоритетни категории (Лисабонска стратегия)“.

На 15 март 2007 г. Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от своя Правилник за дейността, да промени този информационен доклад в становище по собствена инициатива.

Специализирана секция „Заетост, социални въпроси и гражданство“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 18 юни 2007 г. Докладчик: г-н GREIF.

На 437-ата си пленарна сесия, проведена на 11 и 12 юли 2007 г. (заседание от 12 юли 2007 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 122 гласа „за“ и 2 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 В настоящото становище се заявява, че в количествено отношение амбициозните лисабонски цели относно заетостта са постигнати само отчасти и с видими различия между страните, които не бива да се пропускат. Освен това картината е противоречива, що се отнася до качеството на заетостта: положителните примери за добри практики в политиките за заетост в отделните държави-членки, които според ЕИСК следва да се търсят и оценяват, се неутрализират в целия ЕС от отрезвяващи факти: — въпреки че работата на пълно работно време продължава да е преобладаващата форма на заетост в целия ЕС, много от новите работни места, създадени през последните години — особено за жени — са на непълно работно време. Продължава да се наблюдава ясно изявен недостиг на подходящи работни места за по-възрастни работници. Конкретно по отношение на младите хора има рязко нарастване на необичайните (нестандартни) форми на заетост, в някои случаи без подходяща правна и социална защита. — наблюдава се съвсем леко подобрение на възможностите за интеграция на групи в неравностойно положение на пазара на труда (което се вижда от системно високите равнища на трайна безработица, относително високата безработица сред младите хора и нискоквалифицираните хора и ниското ниво на заетост особено сред по-възрастните хора). Положението на пазара на труда за някои маргинализирани социални групи остава изключително сериозно.

1.2 На този фон Комитетът счита за важно, в контекста на продължаващия дебат за гъвкавост и сигурност, всяка обща дефиниция и всички мерки с цел повишаване на адаптивността на предприятията и работниците винаги да бъдат свързани с висока степен на социална защита, активна политика на пазара на труда, образование и обучение и достъп до социални услуги.

1.3 ЕИСК призовава да се изведат на по-преден план следните аспекти в контекста на националните социални политики и политиките по заетостта, насочени към споменатите в настоящото становище приоритетни групи на пазара на труда: — мерки за насърчаване на интеграцията на младите хора на пазара на труда, имащи за цел да им бъде предложена първоначална работа с перспективи за бъдещето; — по-големи усилия за борба с многобройните продължаващи форми на дискриминация и неравностойно положение в резултат на възраст, пол, увреждане или етнически произход, особено що се отнася до достъп до образование, достъп до пазара на труда и трайна заетост; — по-висока сигурност на трудовата заетост и избягване на „капана на несигурната заетост“, включително и чрез гарантиране, че безработните лица не са задължени да приемат работа, която не предлага сигурност, противодействие на нерегистрираната безработица и предотвратяване на експлоатацията на работници, наети на краткосрочни договори; — мерки за подобряване на качеството на работните места и защита на работниците от дискриминация; — повече инвестиции в качествени работни места и благоприятни за възрастните работници условия на работа; — инвестиране в начално и допълнително образование и учене през целия живот и премахване на съществуващите несъответствия между предлаганите и търсените на пазара на труда квалификации; — мерки за модернизиране и усъвършенстване там, където е необходимо, на социалните защитни мерки, присъщи на нестандартните форми на заетост; — намаляване на сегментацията по пол на пазара на труда, особено чрез ефективни мерки за съчетаване на кариера и семейство (по-специално организиране на добри детски заведения и различни форми на подкрепа за хората, нуждаещи се от грижи и техните семейства, включително места за полагане на денонощни грижи); — премахване на пречките пред задължените да полагат грижи, когато навлизат или се връщат на пазара на труда и искат да останат на работа (и стимули за по-голямо участие на бащите в полагането на грижи); — създаване на подходящи стимули и оказване на подкрепа за предприятията за наемане на повече млади хора и по-възрастни работници, които изпитват особени трудности при намирането на работа.

1.4 Необходими са специални мерки за групите в социална изолация: — развитие на преходни пазари на труда с подходящи стимули за фирмите да наемат повече работници при едновременно оказване на помощ на работниците за преодоляване на проблемите, водещи до тяхната социална изолация (ще са необходими предпазни мерки срещу злоупотреби с тези механизми и срещу нарушаване на конкуренцията); — на инициативите за заетост с нестопанска цел, особено в социалната икономика, се пада специална роля в това отношение. Бюджетите за политиката по пазара на труда следва да съдържат разпоредби за съответната подкрепа.

1.5 ЕИСК подчертава, че в много държави-членки на ЕС изпълнението на приоритетите, очертани в настоящото становище, ще изисква подновяване на усилията по политиката на заетостта и че трябва да се осигури достатъчно бюджетно финансиране. — Без достатъчно финансиране на национално и европейско ниво, активните мерки на пазара на труда няма да пожънат голям успех, ако не им се обърне достатъчно внимание в бюджетното планиране на държавите-членки. — ЕИСК отбелязва, че в много страни съществуват големи несъответствия между предложенията за инициативи, свързани с политиката по пазара на труда — напр. в рамките на техните национални планове за реформа — и бюджетното финансиране (1). — В националните програми за действие трябва да се отделя по-голямо внимание на положителния опит на различни страни, като се използва по подходящ начин Европейският социален фонд (ЕСФ) за 2007-2013 г.

1.6 Във връзка с това ЕИСК изтъкна неколкократно, че това бюджетно финансиране изисква благоприятна макроикономическа среда с акцент върху политиката на ориентирана към растеж икономика за преодоляване на повтарящите се циклични слабости (2).

1.7 В много държави-членки социалните налози, които са свързани с цената на труда, са се повишили до равнище, което може да възпрепятства създаването на нови работни места. В някои случаи незначителната разлика между приходите след облагане и помощите може да направи работата непривлекателна. Тези „капани на безработицата“ трябва да бъдат предотвратени, но без да се застрашават системите за социално осигуряване. В тази връзка ЕИСК подкрепя препоръката на групата на високо равнище относно бъдещето на социалната политика в разширения Европейски съюз, че базата за финансиране на системите за социално осигуряване трябва да бъде разширена и данъчното бреме да бъде разпределено по-равномерно между производствените фактори, за да не се натоварва несъразмерно трудовата сила (3).

1.8 С оглед на предстоящия преглед на насоките на политиката по заетостта през 2008 г. ЕИСК е на мнение, че в някои от обсъжданите в настоящото становище области трябва да бъдат определени повече приоритети, а политиката да бъде заявена по-ясно. — В тази връзка ЕИСК се застъпва за по-задължителни цели на европейско ниво, като предоставя на държавите-членки ясно определена рамка с недвусмислени задължения. ЕИСК е на мнение, че Комисията следва да играе по-голяма роля в мониторинга на изпълнението на стратегията по заетостта в държавите-членки. — ЕИСК също така призовава към по-нататъшно усъвършенстване на целите, по-специално за заетостта на младите хора и за борба с безработицата сред тях (например, намаляване на максималния шестмесечен срок за търсене на работа/места за обучение, след който на младите хора се предлага ново начало), към насърчаване на равенството, помощ за хората с увреждания и интеграцията на имигрантите. — ЕИСК се надява, че по този начин националните програми за реформа ще бъдат занапред по-амбициозни в сферата на политиката по заетостта и че ще има осезаемо качествено подобрение по отношение на сроковете, отговорността, заделянето на ресурси и финансирането. В тази връзка ЕИСК предлага да бъдат потърсени начини за полагане на конкретни цели за заделяне на достатъчно бюджетни средства за активна политика на пазара на труда в отделните държави-членки. В отделно становище на ЕИСК ще бъдат подробно разгледани очертаните в настоящото становище изменения на насоките на политиката по заетостта, които са необходими след 2009 г.

2. Предистория

2.1 В своите заключения от 23 и 24 март 2006 г. Европейският съвет поиска от ЕИСК, с оглед на пролетната Среща на върха през 2008 г., да изготви обобщителен доклад в подкрепа на партньорството за растеж и заетост със специален акцент върху заетостта на приоритетни категории. ЕИСК представя следното становище по собствена инициатива по въпроса, което се основава на компетентността на националните икономически и социални съвети.

2.2 ЕИСК винаги е подчертавал, че подобряването на конкурентоспособността и постигането на устойчив икономически растеж в рамките на Лисабонската стратегия не са самоцел, а по-скоро имат за цел да доведат до намаляване на високия процент на безработица в ЕС за постигане на пълна заетост, поставяне на схемите за социално осигуряване на по-стабилна основа и осигуряване на защита срещу социалната изолация (4).

2.3 За тази цел Лисабонската стратегия трябваше да даде нов тласък на европейската стратегия за заетост, като повиши процента на заетостта и качеството на работата. Лисабонската стратегия имаше за цел не само повече, но и по-добри работни места. Ето защо на инвестициите в човешкия капитал, научните изследвания, технологиите и иновациите резонно бе даден също толкова висок приоритет, както на пазара на труда и на мерките по структурната политика (5).

2.4 В настоящото становище ЕИСК ще съсредоточи анализа си върху тенденциите на европейския пазар на труда и ще насочи препоръките си към онези целеви групи, по отношение на които Съветът неколкократно призова държавите-членки да осигурят мерки с цел да: — подобрят положението на младите хора на пазара на труда и значително да намалят безработицата сред тях; — реализират стратегии за удължаване на активния живот, за да позволят на възрастните хора да останат по-дълго време на работа; — насърчават ефективно заетостта на жените и да позволят съчетаването на трудовия и семейния живот; — интегрират хората с увреждания и да насърчават тяхната дългосрочна заетост; — увеличат процента на заетост и възможностите на пазара на труда за мигрантите и етническите малцинства.

2.5 ЕИСК ще предложи пакет от превантивни и активни мерки за (ре)интеграция на всяка от тези целеви групи, на които трябва да се обърне повече внимание на пазара на труда и в политиките по заетостта на държавите-членки. Ще бъдат обхванати и маргинализирани социални групи, които често са изключени от трудовия пазар. На тази основа ще бъдат формулирани препоръки за политиката, включително с оглед на прегледа на насоките за политиката по заетостта, който предстои да се извърши преди пролетната Среща на върха през 2008 г.

3. Ниво на заетост, работни места и безработица — сегашно състояние (6)

3.1 През 2005 и 2006 г., за първи път след 2001 г., заетостта в ЕС се повиши и имаше забележим спад на процента на безработица (от 9,0 % през 2004 г. до 7,9 % през 2006 г.). Ръстът на заетост на жените, възлизащ на 0,6 %, контрастира по-ясно на фона на стагнацията от последните години, отколкото съответният процент за мъжете. Тази благоприятна тенденция продължи през 2007 г. (7).

3.2 Добре е все пак да се има предвид, че: — изпълнението на междинните цели от Лисабон и Стокхолм за нивото на заетост изостава и те не бяха постигнати през 2005 г. нито по отношение на общото ниво — 67 % (2005 г.: 63,8 %), нито по отношение на жените — 57 % (2005 г.: 56,3 %). Става все по-ясно, че целите за 2010 г. не могат да бъдат постигнати в много държави-членки, нито в Общността като цяло; — въпреки че пълното работно време продължава да бъде преобладаващата форма на заетост в целия ЕС, много от новите работни места, създадени през последните години — особено за жените — са за непълно работно време (което се вижда от много по-ниския растеж в еквивалентни стойности за пълно работно време — в някои държави-членки те реално са намалели); — най-значително увеличение на заетостта през последните години се наблюдава при възрастните работници. Независимо от това, нивото на заетост на възрастните също е доста под целевото равнище (за възрастовата група 55-64 г. средната стойност през 2005 г. е едва 42,5 %). Само девет страни в ЕС постигнаха целта от 50 % (голяма разлика между мъжете и жените: целта е постигната за мъжете в 17 страни, а за жените само в четири, скандинавските страни и Естония); — през 2005 г. средният процент на безработица сред младите хора в ЕС с 25 държави-членки от 18,5 % остава близо двойно по-висок от общия процент на безработица; — въпреки общите подобрения в някои държави-членки, по-специално в тези с много висока безработица, безработицата в ЕС като цяло, възлизаща на малко под 8 %, е на високо ниво, а в някои страни дори се е увеличила; — продължават да съществуват значителни регионални различия в нивата на заетост в редица държави-членки (особено представени като еквивалентни стойности за пълно работно време). Днес броят на хората, които живеят в региони на ЕС с 27 държави-членки с процент на безработица над 15 %, е нараснал чувствително след разширяването; — положението на пазара на труда за някои маргинализирани социални групи остава изключително проблематично. На фона на тези промени на пазара на труда, въпреки напредъка в някои области, има да се извърви още дълъг път, за да се постигнат амбициозните цели на Лисабонската стратегия по отношение на заетостта.

3.3 Още повече, че тенденциите в трудовата заетост разкриват следните характеристики и перспективи, които се различават в голяма степен в различните страни и сектори: — Възможностите за навлизане на пазара на труда почти не са се подобрили за групите в неравностойно положение (това личи например от продължително високата трайна безработица, относително високите проценти безработица, по-специално сред младите хора и хората с ниска квалификация, и ниските нива на заетост, особено сред възрастните работници). — Макар че работата на пълно работно време продължава да е преобладаващата форма на заетост в целия ЕС, данните сочат рязко нарастване на необичайните (нестандартни) форми на заетост, в някои случаи без подходяща правна и социална защита. Като цяло, делът на срочните договори за наемане на работа се увеличава, което засяга младите хора в по-голяма степен. Наблюдава се и рязко нарастване на работа по договор, временна работа, фиктивна самостоятелна заетост (8) и краткосрочна заетост и договори за наемане на работа, предлагащи по-малко социални придобивки, макар че ситуацията се различава силно в отделните държави-членки. Като цяло, несигурността нараства, особено сред групите в неравностойно положение. Подобни работни места могат да се разглеждат като „мост“ към стандартния пазар на труда, единствено ако са избрани свободно и предлагат определена защита. — В много държави-членки несигурността на работното място се е увеличила, особено сред нискоквалифицираните работници, отпадналите от училище и хората без професионална квалификация. В резултат от нарушеното равновесие между търсенето и предлагането на умения, навлизането на пазара на труда и връщането на работа след безработица са особено трудни. — Хората с отговорности за полагане на грижи продължават да срещат трудности при намирането на стабилни и удовлетворителни работни места. — Хората с увреждания продължават да фигурират на видно място сред изключените от пазара на труда. Според последните европейски данни едва 40 % от хората с увреждания работят. Цифрите са още по-тревожни, когато става въпрос за хората с тежки увреждания. — Има и голям брой хора на пазара на труда, чиято маргинализация се дължи на причини като зависимости, свръхзадлъжнялост или бездомничество и чиято интеграция на пазара на труда изисква специални социални мерки. — Условията на труд и възможностите на пазара на труда на мигрантите и хората от мигрантски семейства в повечето държави-членки са по-неблагоприятни от тези на останалото население. Специално внимание трябва да се обърне на ромите, които с присъединяването на Румъния и България станаха най-голямото малцинство в Европа и чието равнище на заетост (с безработица, достигаща в някои случаи 70-90 %) поради различни причини е източник на значително безпокойство. ЕИСК ще се занимае отново с въпроса в отделно становище по собствена инициатива.

3.4 Ръстът на неформалния сектор с неговите несигурни условия на наемане и често пъти ниски възнаграждения води до риска групите, неуспели да извършат прехода към стандартния пазар на труда, да бъдат принудени да приемат дългосрочна работа, която не им дава възможност да използват своите умения. Тази тенденция (която е трудно да се изрази количествено) означава не само значителна несигурност за засегнатите, но води и до загуба на данъчни постъпления и в крайна сметка поставя под заплаха устойчивостта на производствения капацитет в ЕС.

4. Създаване на рамка за растеж и повече и по-добри работни места

4.1 При определяне на европейската политика от години битува схващането, че проблемите на пазара на труда са структурни по произход. В много страни от ЕС политиката по заетостта се фокусираше едностранно върху либерализация на трудовото законодателство, по-трудно получаване на социални придобивки и орязване на социалните услуги, в съчетание с по-голяма гъвкавост на условията за наемане на работа.

4.2 От друга страна, активните мерки на политиката на пазара на труда, като например насърчаване на пригодността за заетост, премахване на недостига от определени квалификации и програми за интеграция на групите в неравностойно положение на пазара на труда, бяха реализирани в недостатъчна степен в много страни, макар че след 1995 г. някои от тези страни увеличиха средствата, които отделят в тази област. В повечето страни, за които има данни, активните разходи за мерките, насочени към пазара на труда (активна и пасивна подкрепа), всъщност са намалели през последните години като дял от общите разходи. Много е важно предоставените ресурси за активна политика на пазара на труда да бъдат съразмерни с предизвикателствата и същевременно ефективността на мерките по политиката на пазара на труда да се увеличи и насочи към съответните целеви групи.

4.3 В този контекст ЕИСК изтъкна неколкократно, че мерките, насочени към пазара на труда и структурните реформи в крайна сметка могат да се увенчаят с успех само в благоприятна макроикономическа среда, като ударението се поставя върху преодоляване на съществуващите циклични слабости и консолидиране на растежа (9). Ето защо е необходимо обвързване с експанзивна, ориентирана към растеж икономическа политика на национално ниво и на ниво ЕС при съответните парични, фискални и икономически условия: — в съответствие с мандата си по Договора, Европейската централна банка трябва да спомогне за насърчаване на растежа и заетостта, след осигуряване на ценова стабилност. Висок ръст на заетостта може да бъде постигнат, само ако е налице непрекъснат икономически растеж с по-висок от средносрочния темп на растеж на производителността. — Така например, по-голямата свобода на действие, предложена от реформирания пакт за стабилност и растеж, трябва да се използва, за да се даде на страните от ЕС възможност за антициклични политики с фискално пространство за социално приемливи структурни реформи, както и подходящо ниво на публичните инвестиции. Целите на Лисабонската стратегия определят посоката, в която трябва да се вложат инвестициите: развитие на телекомуникационната и транспортната инфраструктура, защита на климата, научноизследователска и развойна инициатива, всеобхватна грижа за децата, подкрепа за образование и обучение, активна политика на пазара на труда и качество на работните места. Националните програми за реформа трябва да са изготвени по такъв начин, че да доведат до съгласувана общоевропейска програма за укрепване на икономическия растеж, за която всички участници на национално ниво и на ниво ЕС могат да дадат своя принос.

5. Ефективна борба с безработицата сред младежта

5.1 Безработицата сред младежта продължава да бъде един от парливите въпроси на политиката по заетостта в ЕС. Във всички страни в ЕС безработицата сред младите хора е над средното ниво, а в повечето страни тя е най-малко два пъти по-висока от тази на населението като цяло. В някои от държавите-членки от ЕС с 15 държави и в редица от новите държави-членки положението е още по-сериозно. В редица държави-членки несигурността на работното място се увеличи дори и във висококвалифицирания дял от пазара.

5.2 Все по-често получаването на работа става чрез алтернативни форми на наемане при много по-несигурни условия на труд и социални условия. Границата между секторите на формална и неформална заетост все повече се заличава. За някои групи млади хора, като тези с ниска квалификация, от мигрантски семейства или от групи в неравностойно положение, преминаването към редовна заетост става все по-трудно. Нараства рискът от трайно оставане в периферията на работната сила, особено когато се съчетават няколко от горепосочените белези.

5.3 Целта е, доколкото е възможно, да се даде сигурна перспектива за бъдещето на всички млади хора. Въпросът има и демографски аспекти: икономическото положение на младите хора оказва съществено влияние върху тяхната готовност да създадат семейство. В този смисъл трябва да се приветства фактът, че в своя пролетен доклад Европейската комисия призовава към засилване на мерките на активна политика на пазара на труда в допълнение към повишаване на квалификацията и по-специално настоява за много по-ранна помощ за младите хора, които търсят работа, и за премахване на структурните проблеми, спъващи прехода от обучение към назначаване на работа.

5.4 Положителни примери за това са изпитаните модели, които съществуват в някои държави-членки (Германия, Австрия и до известна степен Нидерландия), за съчетаване на професионално ориентираните системи на обучение, приспособени към нуждите на предприятията, с преподаването в училище. Многобройни изследвания изтъкват качеството на тази система на „двойна професионална квалификация“ и й приписват основна роля в улесняването на прехода от училище към работа и в намаляването на разликата между нивата на безработица сред младежта и общото ниво на безработица.

5.5 Мерки за активно и изпреварващо обучение и повишаване на квалификацията с цел подобряване на шансовете на младите хора да си намерят работа (10): — Гарантиране на качество от началното обучение до професионалното обучение и обучението на работното място, за да могат работниците да намерят своето място на пазара на труда възможно най-безпроблемно и да запазят заетостта си, с участието на индустрията редом с правителството; — ранна активна подкрепа за младите хора, търсещи места в квалификационни курсове или работа (по възможност след четири месеца), специални програми и индивидуално подпомагане и напътствия за интеграцията на проблемни групи и трайно безработни млади хора и отпадналите от училище или от квалификационен курс, например чрез общински проекти за заетост и насърчаване на обучението; — създаване на общо- и леснодостъпни центрове за професионално ориентиране и информация за млади мъже и жени на всички нива на обучение; съответно подобрение в качеството и човешките ресурси в бюрата по труда; — ограничаване на съществуващите несъответствия между предлаганите и търсените на пазара на труда квалификации; повишаване на ефективността на системите за начално образование (например намаляване на процента на отпадналите от училище, ограмотителни кампании) и увеличаване на възможностите за преминаване от начално професионално обучение към повишаване на квалификацията; постепенно премахване на разделението по пол при професионалното ориентиране; — прилагане на мерки, които гарантират, че краткосрочното и несигурно наемане на работа е само временно решение за младите хора.

6. По-добри изгледи за интеграция на мигрантите

6.1 В повечето страни от ЕС няма голяма промяна по отношение на дискриминацията срещу мигрантите и техните семейства на пазара на труда. Те са все така несъразмерно високо представени в секторите с ниско заплащане и лоши условия на труд; изложени са на много по-голям риск от загубване на работата и остават в плен на работни места с малка сигурност, значителен риск за здравето, недостатъчно безопасни условия на труд и (в някои страни) слабо регламентиране на възнагражденията.

6.2 Особено тревожни са мащабите на „унаследяване“ на това опасно положение на пазара на труда от имигрантите второ поколение в резултат на голямата им неравнопоставеност в училищното образование. В повечето държави-членки младите хора от имигрантски семейства спадат към групите с най-високи нива на несигурност на работата и най-висок риск да бъдат изтласкани в периферията на стандартния пазар на труда.

6.3 ЕИСК изтъква в редица случаи, че счита трудовата имиграция за необходима, като се имат предвид демографските тенденции в ЕС, и посочва положителни примери в няколко държави-членки, като Испания и Ирландия. Това обаче трябва винаги да е в синхрон с перспективите за интеграционната политика в държавите-членки и по-специално по отношение на заетостта (11). Положението с миграцията се различава значително в отделните държави-членки, както и приетите мерки във връзка с интеграционната политика, напр. на пазара на труда и в образователната политика. Държавите-членки следва да обръщат особено внимание на търсещите убежище, които често са в особено неблагоприятно положение.

6.4 Приоритети за подобряване на интеграцията на мигрантите: — Особено внимание трябва да се обърне на индивидуалната (пред-)училищна помощ и ранното инвестиране в езикови и професионални умения; предотвратяване на трудностите при намиране на първата работа (напр. чрез максимално ранно преодоляване на езиковите бариери) и улесняване на признаването на чуждестранните квалификации на мигрантите. — Включване на въпросите на интеграцията в цялата социална политика и политиката на пазара на труда (напр. чрез повишаване на междукултурните умения в държавната администрация и бюрата по труда и осигуряване на подкрепа за бизнеса, особено за малките и средни предприятия); адекватно европейско и национално финансиране на мерките в подкрепа на интеграцията. — Премахване на институционалните пречки и дискриминацията по отношение на достъпа до пазара на труда в държавите-членки (напр. съкращаване на времето за чакане на разрешения за работа — особено за търсещите убежище (12)) и предотвратяване на дъмпинга на работните заплати при едновременно засилване на шансовете за интеграция като част от европейската миграционна политика (като се гарантира, че миграционната политика не поставя препятствия пред интеграцията, насърчавайки временната миграция, несигурните форми на наемане и маргинализацията). — Подобряване на данните за връзката между мигрантски произход и сегрегация или дискриминация на пазара на труда (13). — Превантивни мерки и санкции, както и партньорства между социалните партньори и обществените органи на национално ниво за борба с полагането на труд в сивата икономика, с цел да се предотврати социалният дъмпинг и нарушаването на конкуренцията, по-специално във връзка с трансграничното движение на работници.

7. Използване на възможностите за наемане на възрастни работници

7.1 Ключовият отговор на демографското предизвикателство трябва да бъде целенасочена политика на растеж и увеличаване на трудовата заетост. Необходимият потенциал от работна ръка е налице в достатъчно количество. Въпреки това в целия ЕС работният потенциал на възрастните работници продължава да не се използва достатъчно.

7.2 Рискът от трайна безработица нараства бързо с възрастта. Средният процент на трайна безработица на възрастни работници (50-64 г.) в ЕС с 25 държави е над 60 %. На този фон трябва да се вземат мерки възрастните работници да имат реална възможност да си намерят работа и да могат да работят в по-дългосрочен план.

7.3 Основните причини възрастните работници да напускат работа рано са здравословни проблеми, причинени от трудните условия на работа, интензивността на труда, по-ранното освобождаване на възрастните работници, липсата на непрекъснато обучение и на възможности за намиране на (нова) работа. Усилията да се увеличи заетостта сред възрастните хора, основаващи се на промени в пенсионните системи, които се свеждат до не толкова благоприятни условия за достъп до пенсии и придобивки, са неправилно насочени.

7.4 Само една съзнателна политика на „удължаване на активния живот“, включваща всеобхватни възможности за участие в мерки за повишаване на квалификацията и учене през целия живот, може да доведе до устойчиво повишаване на заетостта на възрастните хора. Успешните модели, например в скандинавските страни (особено цялостният пакет от мерки, приет в рамките на финландската национална програма за действие за възрастни хора), посочват социално приемлив начин, чрез който при тясно сътрудничество на социалните партньори за възрастните хора може да бъде създаден работещ пазар на труда с висока степен на стабилна заетост.

7.5 Ключови аспекти на системното придвижване към един по-благоприятен за възрастните свят на заетостта (14): — Подробни консултации и помощ за търсещите работа и активна помощ за посредничество по заетостта (включително субсидирана заетост, помощ при започване на работа, благотворителни социални проекти) и при необходимост рехабилитационни мерки за дългосрочна интеграция; адекватно финансиране за активни политики на пазара на труда и дългосрочно планиране на бюрата по труда. — Въвеждане на социално приемливи поощрения за по-късно пенсиониране и, при възможност или желание, разработване на привлекателни модели за плавен преход от работа към пенсиониране в рамките на обществената пенсионна система (включително разширяване на възможностите за работа на непълно време за възрастните хора). — Мерки, имащи за цел да подготвят физически и психически работниците да останат по-дълго на активна работа, преди всичко чрез намаляване на натиска в работата и приспособяване на условията на труд (напр. стимули за по-добра защита на здравето на работното място, общодостъпни фирмени програми за поддържане на здравето, превантивна медицина и защита на служителя). — Насърчаване на възрастните работници да се включват повече в допълващо обучение (инициатива за квалификация на хората над 40-годишна възраст, стимули за по-голямо участие в допълващо вътрешнофирмено обучение, особено за по-нискоквалифицираните). — Мерки за повишаване на осведомеността за възрастните работници (оценяване на опита и предаване на уменията, придобити по време на трудовия живот, на по-младите работници) и консултации и подкрепа за фирмите, по-специално за малките и средни предприятия, при стратегическо планиране на човешките ресурси и разработване на форми на организация на работата, благоприятни за възрастните работници.

8. Повишаване на трудовата заетост при жените

8.1 Въпреки че жените преодоляха до голяма степен изоставането си през последните 30 години по отношение на формалната квалификация, неравенството във възможностите на пазара на труда е все още широко разпространено. Жените продължават да работят най-често в онези сектори на услугите и промишлеността, в които традиционно преобладават жените работници. Те имат много по-малко възможности да приложат полученото образование в своята работа. Съчетаването на кариерата със семейството продължава да е несравнимо по-трудно за жените, отколкото за мъжете.

8.2 Делът на заетите на непълно работно време е много по-висок във всички възрастови групи при жените, отколкото при мъжете. Увеличаването на заетостта на непълно работно време, която, ако е свободно избрана и не е единствен вариант по отношение на възнаграждение и перспективи, всъщност би трябвало да се приветства, продължава да бъде основен фактор за разделението по пол на пазара на труда.

8.3 В почти всички сфери на заетостта продължават да съществуват големи различия в доходите, независимо от статута на пазара на труда. Дългите прекъсвания на кариерата поради задължения за полагане на грижи имат подчертано отрицателно влияние върху възможностите за напредване в кариерата, доходите и социалните придобивки. Докато мъжете могат да очакват постепенно нарастване на заплатата с напредването на възрастта, доходите на жените показват тенденция към стагнация във възрастовите групи, в които те прекъсват кариерите си или често преминават на работа на непълен работен ден, за да отгледат своите деца.

8.4 Примерите от Дания и Швеция показват, че нещата могат да бъдат различни и че интегрирането на въпросите за равнопоставеност на жените и мъжете в политиката на пазара на труда може да не звучи само като лозунг. В тези страни разликите в доходите по пол са много по-незначителни, има много по-високо ниво на заетост на жените и много повече заведения за дневни грижи за деца (особено за деца под две години) отколкото в други държави-членки на ЕС. Нидерландия предлага друг положителен пример. Там има високо ниво на заетост на жените, съчетано с много високо ниво на заетост на непълно работно време, която в повечето случаи е избрана свободно.

8.5 Ключови мерки за справяне със структурните проблеми, влияещи върху заетостта на жените (15): — Мерки за премахване на съществуващата дискриминация на пазара на труда и на структурните причини за разлики в доходите по пол, по-специално поощряване на социални защитни мерки за жените, главно чрез мерки за намаляване на краткосрочната, несигурна работа на непълно работно време и за подобряване регламентирането на работата на непълно работно време (напр. разширяване на правото на работа на непълен работен ден за родители, като се запазва правото им да се върнат на пълен работен ден по-късно; по-голямо участие в програми за допълващо вътрешнофирмено обучение). — Повсеместно развитие на общодостъпни грижи на приемливи цени с добри възможности за грижи за кърмачета и деца в училищна възраст извън дома, позволяващи съчетаване на работата и семейството; принос за ефективно насърчаване на споделяне на родителските грижи (по-специално стимули за по-голям принос на бащата към родителските грижи). — Премахване на мерките по семейната политика, целящи отказ от работа чрез големи поощрения за напускане на работата или за дълги прекъсвания на кариерата при намалени възможности за започване на работа при приемливи условия; заплащанията за родителски отпуск не бива да намаляват дохода, да стимулират жените да напускат работа или да създават нови пречки за поделянето на грижите за детето от двамата родители. — Мерки по политиката на пазара на труда за насърчаване на родителите да почнат отново работа след прекъсване на кариерата (включително подкрепа за започване на собствен бизнес) и за защита на жените срещу принудително приемане на работа, която е под тяхната квалификация, както и срещу намаляване на доходите (напр. гъвкави модели за продължаване на обучението по време на прекъсването в кариерата или продължаване на работата при намалено работно време). — Благоприятна за семейството организация на работното време (включително възможности за родителите на кърмачета или деца в училищна възраст да подреждат по съответен начин работното си време, уреждане на надомна работа и предоставяне на законно право на променливо работно време за лица, задължени да полагат грижи).

9. По-добри възможности на пазара на труда за хората с увреждания

9.1 Хората с увреждания продължават да фигурират на видно място сред изключените от пазара на труда. Работниците с увреждания по-често извършват нископлатена работа и често са дискриминирани при достъп до обучение и напредване в кариерата. Тъй като 15 % от населението в работна възраст на ЕС страда от някакъв вид увреждане и предвид ниското ниво на заетост на тази група, повишаването на заетостта на хората с увреждания ще допринесе значително за постигане на целите на Лисабонската стратегия.

9.2 В този контекст ЕИСК приветства документа на Комисията относно „Включване на въпросите, свързани с уврежданията, в Европейската стратегия за заетост“ (16), който е положително начало на процеса на трудова интеграция на хората с увреждания и напомня, че трудовата интеграция е най-доброто оръжие за борба със социалната изолация. ЕИСК напомня, че повечето хора получават уврежданията, докато са в работна възраст, но на много малко от тях се предлага възможност да се върнат на работа, която да е съобразена с тяхното увреждане. Положителни примери в този случай са строгите антидискриминационни закони на Великобритания, които предвиждат механизми за подаване на жалби, и датският модел за съчетаване на гъвкавостта на пазара на труда с достатъчно социални защитни мерки и високо ниво на образование и обучение.

9.3 Приоритетни мерки за насърчаване на заетостта на хората с увреждания (17): — Приспособяване на системите за данъчно облагане и помощи по начин, който прави привлекателна работата и прехода към работа, например чрез допълнителни обезщетения на работещите; като допълнение, връщането към пенсии за инвалидност следва да е възможно след изпитателен срок на работа. — Разработване, изпълнение и подкрепа за активни програми на пазара на труда (по-специално мерки за рехабилитация), насочени специално към хората с увреждания, както и мерки, улесняващи прехода от защитена трудова заетост към интегрирана трудова заетост (например адаптиране на средствата за информация и общуване към хората с увреждания, които търсят работа). — Приспособяване на работните места за хора с увреждания и подпомагане на позитивните действия, насочени специално към работниците, които придобиват своето увреждане по време на трудовия си живот; следва да се обмислят възможностите за отпуски, съчетани с допълнително обучение, приемане на длъжностни характеристики или възлагане на алтернативни задачи. — Осигуряване на допълнителна помощ на работници с увреждания и на социални грижи за хора с увреждания, за да се даде възможност на работници, в чиито семейства има човек с увреждания, да продължат да работят.

Брюксел, 12 юли 2007 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Dimitris DIMITRIADIS

(1) Вж. становището на ЕИСК от 17.5.2006 г. относно „Предложение за решение на Съвета относно насоките за политиките по трудовата заетост на държавите-членки“, докладчик: г-н Greif (ОВ C 195, 18.8.2006 г.).

(2) Вж. Доклад на групата на високо равнище относно бъдещето на социалната политика в разширения Европейски съюз, м. май 2004 г.

(3) Пак там.

(4) Вж. проучвателното становище на ЕИСК от 13.9.2006 г. относно „Качеството на трудовия живот, производителността и трудовата заетост в контекста на глобализацията и демографските предизвикателства“, докладчик: г-жа Engelen-Kefer, ОВ C 318, 23.12.2006 г.

(5) Вж. становището по собствена инициатива на ЕИСК от 9.2.2005 г. относно „Политика по заетостта: ролята на ЕИСК след разширяването на ЕС и от гледна точка на Лисабонския процес“, докладчик г-н Greif (OВ C 221 от 8.9.2005 г.).

(6) Вж. различните графики в приложението.

(7) Трудовата заетост в Европа 2006 г.

(8) Вж. Зелената книга, озаглавена „Модернизиране на трудовото законодателство в отговор на предизвикателствата на 21-и век“, COM(2006) 708 окончателен.

(9) Вж. също така становището на ЕИСК от 11.12.2003 г. относно „Общите насоки на икономическите политики 2003-2005 г.“, докладчик: г-н Delapina (ОВ C 80, 30.3.2004 г.) и становището на ЕИСК от 17.5.2006 г. относно „Предложение за решение на Съвета относно насоките в областта на политиката по заетостта на държавите-членки“, докладчик: г-н Greif (ОВ C 195, 18.8.2006 г.).

(10) Вж. също така становището на ЕИСК относно Съобщението на Комисията до Съвета относно европейската политика за младежта „В отговор на тревогите на младите хора в Европа — прилагане на Европейския пакт за младежта и насърчаване на активно гражданство“ (26.10.2005 г.), докладчик: г-н van Turnhout (OB C 28, 3.2.2006 г.); „Съобщение на Комисията — Социалната програма“ (13.7.2005 г.), докладчик: г-жа Engelen-Kefer (OВ C 294, 25.11.2005 г.); Предложение за решение на Съвета относно Насоките за политиките в областта на заетостта на държавите-членки в съответствие с член 128 на Договора за ЕО (31.5.2005 г.), докладчик: г-н Malosse (OВ C 286, 17.11.2005 г.).

(11) Вж. също становището на ЕИСК от 10.12.2003 г. относно Съобщение от Комисията до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите относно имиграцията, интеграцията и заетостта, докладчик г-н Pariza Castanos (ОВ C 80, 30.3.2004 г.).

(12) Вж. становището на ЕИСК относно Предложение за директива на Съвета, в която се определят минимални стандарти за прием на търсещи убежище в държавите-членки, докладчик: г-н Mengozzi (ОВ C 48, 21.2.2002 г.).

(13) В момента Евростат работи по модул ad hoc на положението на мигрантите и техните преки родственици на пазара на труда, който ще бъде реализиран при събирането на данни през 2008 г. Той има за цел да обхване по-добре родените в чужбина лица в Прегледа на работната сила в ЕС.

(14) Вж. становището на ЕИСК от 15.12.2004 г. относно Съобщение от Комисията до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите относно увеличаване на трудовата заетост на възрастните работници и забавяне на тяхното излизане от пазара на труда, докладчик: г-н Dantin (ОВ C 157, 28.6.2005 г.).

(15) Вж. Становище на ЕИСК от 13.9.2006 г. относно Съобщението на Комисията до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите „Пътна карта за равенство между жените и мъжете 2006-2010 г.“, докладчик: г-н Attard (OВ C 318, 23.12.2006 г.) и Становище на ЕИСК от 29.9.2005 г. относно „Бедността сред жените в Европа“, докладчик: г-жа King (OВ C 24, 31.1.2006 г.).

(16) EMCO/II/290605.

(17) Вж. становището на ЕИСК от 20.4.2006 г. относно Съобщение от Комисията до Съвета, Европейския парламент, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите „Положението на хората с увреждания в разширения Европейски съюз: Европейският план за действие 2006-2007 г.“, докладчик г-н Greif (ОВ C 185, 8.8.2006 г.) и проучвателното становище на ЕИСК от 17.1.2007 г. относно „Равни възможности за хората с увреждания“, докладчик: г-н Joost OB C 93, 27.4.2007 г.