[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Brussels, 23.9.2009

COM(2009) 502 окончателен

2009/0143 (COD)

Предложение за

РЕГЛАМЕНТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

за създаване на Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване

{COM( 2009) 499 окончателен}{COM(2009) 500 окончателен}{COM(2009) 501 окончателен}{COM(2009) 503 окончателен}{SEC(2009) 1233}{SEC(2009) 1234}{SEC(2009) 1235}

ОБЯСНИТЕЛЕН МЕМОРАНДУМ

1. Контекст на предложението

Финансовата криза разкри сериозни слабости по отношение на финансовия надзор, както в конкретни случаи, така и по отношение на финансовата система като цяло. Председателят Барозу отправи молба към група експерти на високо равнище, председателствани от г-н Жак дьо Ларозиер, да направят предложения за засилване на европейските правила за надзор с оглед създаването на по-ефикасна, интегрирана и устойчива европейска система за надзор. Групата представи своя доклад на 25 февруари 2009 г. Въз основа на препоръките от доклада в своето Съобщение от март 2009 г. до пролетния Европейски съвет Комисията направи предложения за нови европейски структури в областта на финансовия надзор. Комисията представи по-подробно своите идеи в Съобщение от май 2009 г., в което се предлагаше:

- създаването на Европейска система за финансов надзор (ЕСФН) , която се състои от мрежа от национални органи за финансов надзор, работещи съвместно с новите Европейски надзорни органи (ЕНО), създадени чрез преобразуването на съществуващите Европейски комитети на надзорните органи[1] в Европейски банков орган (ЕБО), Европейски орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП) и Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване (ЕОЗППО), като по този начин ще се съчетаят предимствата на всеобхватната европейска рамка за финансов надзор с тези на експертния опит на местни органи за пруденциален надзор на микроравнище, които са най-близки до институциите, действащи под тяхна юрисдикция; както и

- създаването на Европейски съвет за системен риск (ЕССР), който ще оценява и ще следи за потенциални заплахи за финансовата стабилност, породени от макроикономическата конюнктура и от промените във финансовата система като цяло. За тази цел ЕССР ще осигурява ранно предупреждение за евентуални системни рискове и, когато е необходимо, ще издава препоръки за предприемане на действия по отношение на тези рискове[2].

2. Консултации със заинтересованите страни

Бяха извършени две открити консултации относно разработването на тези предложения. Първо, след доклада на групата на високо равнище, председателствана от г-н Жак дьо Ларозиер, и публикуването на 4 март 2009 г. на Съобщението на Комисията Комисията организира консултации от 10 март до 10 април 2009 г., които бяха отразени в съобщението на Комисията относно финансовия надзор в Европа, публикувано на 27 май 2009 г. Обобщението на получените предложения от допитването се намира на следната интернет страница:

http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2009/fin_supervision/summary_en.pdf

Второ, от 27 май до 15 юли 2009 г. Комисията организира нов кръг от консултации, като прикани всички заинтересовани страни да коментират реформите, представени по-подробно в Съобщението относно финансовия надзор в Европа от месец май. Получените отговори бяха до голяма степен в подкрепа на предложените реформи, като включваха коментари относно отделни аспекти на предложените ЕСФН и ЕССР. Обобщението на получените предложения от допитването се намира на следната интернет страница:

http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2009/fin_supervision_may/replies_summary_en.pdf

3. Оценка на въздействието

Съобщението на Комисията относно финансовия надзор в Европа от май 2009 г. бе придружено от оценка на въздействието, в която се анализират основните варианти на политика за създаване на ЕСФН и ЕССР. Втора оценка на въздействието придружава тези предложения, в която вариантите се разглеждат по-подробно. Вторият доклад за оценката на въздействието е на разположение на интернет страницата на Комисията:

4. Правни елементи на предложението

Съдът на Европейските общности призна[3], че член 95 от Договора за ЕО, който се отнася до приемането на мерки за сближаването на законодателството относно създаването и функционирането на вътрешния пазар, представлява подходящо правно основание за създаването на „орган на Общността, отговорен за подпомагането на прилагането на процес на хармонизация“, когато възложените на такъв орган задачи са тясно свързани със съдържанието на актовете, с които се сближават националните законодателства.

Финансовата и икономическа криза породи реални и сериозни рискове за стабилността на вътрешния пазар. Възстановяването и поддържането на стабилна и надеждна финансова система е абсолютно необходимо условие за запазването на доверието и съгласуваността на вътрешния пазар, а следователно и за запазването и подобряването на условията за изграждането на напълно интегриран и функциониращ вътрешен пазар в областта на финансовите услуги. Освен това по-големите и по-интегрираните финансови пазари предлагат по-добри възможности за финансиране и диверсификация на риска, като по този начин спомагат за подобряването на капацитета на икономиките да поемат шокове. Следователно финансовата интеграция и стабилност се подкрепят взаимно. Създаването на ЕСФН ще бъде придружено от изготвянето на единен европейски правилник, който ще осигури еднакво прилагане на разпоредбите в рамките на ЕС, като по този начин ще допринесе за функционирането на вътрешния пазар. Задачата на Европейските надзорни органи ще бъде да подпомагат националните органи в последователното прилагане на разпоредбите на Общността.

Тъй като задачите, които ще бъдат възложени на органите, са тясно свързани с предприетите мерки в отговор на финансовата криза и с мерките, обявени в съобщенията на Комисията от 4 март и 27 май 2009 г., съгласно съдебната практика на Съда органите могат да бъдат създадени въз основа на член 95 от Договора за ЕО.

Мерките на Общността могат да бъдат насочени към слабостите, които кризата очерта, и могат да осигурят система, която е в съответствие с целта за стабилен и единен финансов пазар за финансови услуги в ЕС и която свързва националните надзорни органи в стабилна общностна мрежа. В същото време обаче основната работа по текущия надзор ще продължи да бъде на национално равнище, като националните надзорни органи ще продължат да бъдат отговорни за надзора на отделните предприятия. По този начин разпоредбите не надхвърлят необходимото за постигането на набелязаните цели. Следователно предложенията са съобразени с принципите на субсидиарност и на пропорционалност, установени в член 5 от Договора.

5. Отражение върху бюджета

За трансформирането на съществуващите Европейски надзорни комитети в ЕНО е необходимо увеличаване на ресурсите — както човешки, така и бюджетни. Преглед на бюджетните последици от тези предложения е представен в доклада за оценката на въздействието и в придружаващите законодателни финансови обосновки (приложени към настоящото предложение).

6. Подробно обяснение на предложението

За да бъдат взети под внимание секторните особености, са необходими три отделни регламента за създаването на органи в областта на банковото дело, застраховането и професионалното пенсионно осигуряване и ценните книжа. Общата схема на тези предложения обаче е идентична. Следователно настоящият меморандум първо се спира на общите елементи и накратко посочва различията между трите регламента.

6.1. Създаване на ЕНО и техният правен статус

Целта на ЕНО е да допринесе за: i) подобряването на функционирането на вътрешния пазар, в т.ч. по-специално високо, ефективно и последователно ниво на регулиране и надзор; ii) защитата на вложителите, инвеститорите, притежателите на полици и други бенефициери; iii) осигуряването на цялостност, ефикасност и нормално функциониране на финансовите пазари; iv) поддържането на стабилността на финансовата система и v) засилването на международната координация на надзора. За тази цел всеки ЕНО ще допринесе за подсигуряването на последователното, ефикасното и ефективното прилагане на съответното законодателство на Общността.

ЕНО са органи на Общността с юридическа правосубектност и са ключов елемент от предложената ЕСФН . Последната ще функционира под формата на мрежа от надзорни органи и ще обхваща националните органи в държавите-членки, Съвместен комитет на европейските надзорни органи, който да разглежда проблемите между отделните отрасли, и Европейската комисия. Докато ЕНО следва да бъдат максимално независими, за да изпълняват своята мисия безпристрастно, Комисията трябва да се намеси в случаите, когато това се изисква по институционални причини или съгласно разпоредбите на Договора.

Основният орган за вземане на решение на всеки ЕНО ще бъде Надзорният съвет, който ще включва ръководителите на съответните национални надзорни органи, както и Председателя на съответния Орган. Председателят ръководи заседанията на Надзорния съвет и на Управителния съвет и е глава и представител на Органа. Оперативното управление на всеки Орган ще бъде поверено на Изпълнителен директор. Що се отнася до местоположението на новите ЕНО, се предлага да останат сегашните седалища на съществуващите Европейски комитети на надзорните органи, тъй като това ще позволи бърз и ефективен преход към новия режим. Раздел 6.3. разглежда по-подробно вътрешната организация на ЕНО.

6.2. Задачи и правомощия на ЕНО

ЕНО ще поемат всички задължения от съществуващите Европейски надзорни комитети, като освен това ще имат значително по-големи отговорности, определени законови правомощия и по-голяма власт, както се посочва в Съобщение на Комисията от 27 май 2009 г. и съгласно постигнатите споразумения на Европейския съвет от 18-19 юни 2009 г.

6.2.1. Разработване на технически стандарти

Европейският съвет одобри предложението на Комисията за създаване на Eдинен сборник с правила на ЕС, които са валидни за всички финансови институции в Единния пазар. За тази цел разликите в транспонирането на общностното законодателство в националното право, които произтичат от изключения, дерогации, допълнения или неясноти, трябва да бъдат установени и отстранени, така че да може да се определи и прилага един хармонизиран основен набор от стандарти. За да бъде постигнато това, Органите ще разработят проект за технически стандарти в областите, посочени в съответното секторно законодателство. Тези стандарти представляват ефективен инструмент за засилването на равнище 3 от структурата Ламфалуси, което в момента е ограничено до приемането на незадължителни указания. Областите, в които Органът може да разработва такива проектостандарти, засягат проблеми от силно техническо естество, за които са необходими единни условия за прилагането на законодателството на Общността. Тези въпроси не засягат решения за водене на политика и тяхното съдържание е силно ограничено от законодателство на Общността, прието на равнище 1 (за повече подробности относно необходимите промени в законодателството на Общността вж. придружаващия Работен документ на службите на Комисията). Разработването на стандартите от ЕНО дава сигурност, че те ще почерпят максимален експертен опит от националните надзорни органи.

Проектът за технически стандарти ще бъде приет от Органа с квалифицирано мнозинство от членовете на Надзорния съвет, както е предвидено в член 205 от Договора. Правният режим на Общността изисква Комисията съответно да одобрява тези проектостандарти под формата на регламенти или решения, така че от тях да произтичат преки правни последици. В изключителни случаи и само по причини, които са в интерес на Общността, Комисията може да реши да одобри стандартите отчасти, със или без изменения, или да ги отхвърли, като основанията за това трябва да бъдат предоставени на Органа. Предложението на Комисията не засяга обсъжданията на бъдещи процедури в контекста на прехода към нов Договор.

С цел консултации със заинтересовани лица ще бъде създадена Група на заинтересованите лица към всеки ЕНО, която ще се състои от представители на отрасъла, служители във финансовия сектор и потребители на финансови услуги. Съотношенията между тях ще бъдат балансирани и нито една от групите няма да бъде доминираща. В областите, които не са обхванати от техническите стандарти, ЕНО, подобно на съществуващите Европейски комитети на надзорните органи, ще има възможността да издава незадължителни указания и препоръки към националните надзорни органи, финансови институции и пазарни участници. Ако в даден специален случай органите предпочетат да не се съобразяват с указанията и препоръките, то те трябва да обосноват своето решение пред Органа.

6.2.2. Правомощия за осигуряване на последователното прилагане на правилата на Общността

Макар и с единен набор от хармонизирани разпоредби, прилагането на тези разпоредби в определени случаи може да доведе до разногласия относно прилагането на законодателството на Общността. Без да се засяга задействането от Комисията на процедурите за нарушения спрямо държавите-членки, ЕНО следва да разполагат с общите правомощия да допринасят за подсигуряването на последователното прилагане на законодателството на Общността. За тази цел следва да бъде установен механизъм, който да следи за отклоняване на националните надзорни органи от съществуващото законодателство на Общността (включително техническите стандарти, разгледани в точка 6.2.1.). Този механизъм се състои от три отделни стъпки:

Първо, ЕНО ще разследват тези случаи по собствена инициатива или по молба на един или повече национални надзорни органи или на Комисията и, ако е необходимо, ще приемат препоръка за предприемане на действия, отправена към националния надзорен орган. С оглед на общото задължение за спазване на законодателството на Общността надзорният орган ще бъде приканен да изпълни препоръката в рамките на един месец.

Второ, ако препоръката не бъде взета под внимание, Европейската комисия може, след като е била информирана от ЕНО, по своя инициатива да вземе решение, с което да изиска от националния надзорен орган или да предприеме определено действие, или да се въздържи от действия. В рамките на десет работни дни от получаването на решението последният информира Комисията и ЕНО относно мерките, които е предприел или възнамерява да предприеме, за да приложи това решение.

Трето, в изключителния случай, при който надзорният орган не се съобрази с последното, ЕНО могат като крайна мярка да приемат решение, насочено към финансовите институции, като се съобразят с пряко приложимото към тях законодателство на Общността (напр. регламенти). Тази мярка се прилага, без да се засягат правомощията на Комисията да изпълнява свое собствено решение.

6.2.3. Действия при извънредна ситуация

ЕНО изпълняват активна координационна роля между националните надзорни органи, по-специално в случай на неблагоприятно развитие, което би могло да застраши евентуално правилното функциониране и целостта на финансовата система в ЕС. В същото време обаче, в някои спешни ситуации координацията може да не бъде достатъчна, особено когато националните надзорни органи не разполагат с инструменти, с които да отговорят бързо на назряващата трансгранична криза. При подобни извънредни обстоятелства ЕНО трябва да разполагат с правомощията да изискат съвместни конкретни действия от националните надзорни органи. Определянето на дадена трансгранична ситуация като спешна има оценъчен характер и следователно трябва да бъде оставено на Европейската комисия. Това е обект на предпазна клауза (вж. 6.2.11). Успоредно с това трябва да бъде ускорено изграждането на всеобхватна трансгранична рамка за засилване на управлението/преодоляването на финансовата криза в Европейския съюз, като това включва гаранционни схеми и разпределение на усилията.

6.2.4. Уреждане на разногласия между национални надзорни органи

Предлага се механизъм, който да подсигури, че съответните национални надзорни органи отчитат в достатъчна степен интересите на други държави-членки, включително в рамките на колегиумите на надзорните органи. Ако даден надзорен орган не е съгласен с процедурата или същността на действие или бездействие от страна на друг надзорен орган в областите, в които съгласно съответното законодателство се изисква сътрудничество, координация или съвместно вземане на решение, Органът, по искане на засегнатите надзорни органи, може да окаже помощ на органите за постигането на обща позиция или за решаването на въпроса. Този механизъм се състои от три отделни стъпки[4]:

Първо, ако един или повече национални надзорни органи поискат от ЕНО да помогне при решаването на подобни спорове, той може първо да определи етап на помиряване между органите, на който те да опитат да постигнат съгласие помежду си, с участието на Органа в качеството му на посредник при необходимост.

Второ, ако след помирителния етап те не успеят да постигнат съгласие, Европейските надзорни органи могат да уредят въпроса с решение.[5] В същото време обаче това ще се прави само по изключение, тъй като в повечето случаи съответните национални органи следва да могат да постигнат съгласие в предходната помирителна процедура.

Трето, в случай че надзорният орган не се съобрази с предишното решение, Органът може също така да реши да приеме решения, насочени към финансовите институции, в които се посочват конкретно техните задължения съгласно законодателството на Общността, приложимо пряко към финансовите институции.

Следва да се подчертае, че механизмът за разрешаване на спорове следва да се занимава само със съществени въпроси, т.е. случаи, при които действие или бездействие на надзорния орган е оказало сериозно вредно влияние върху способността на надзорния орган да защити интересите на вложителите, притежателите на полици, инвеститорите или на лицата, на които се предоставят услуги в една или няколко държави-членки, или пък върху финансовата стабилност на тези държави-членки. Органът си запазва правото да не започва процедура за разрешаване на спорове или да не приема никакво решение, когато това изискване не е спазено. Тези разпоредби са обект на предпазна клауза (вж. 6.2.11).

6.2.5. Колегиуми на надзорните органи

Колегиумите на надзорните органи са централен елемент от надзорната система на ЕС и играят важна роля за осигуряването на балансиран обмен на информация между органите на държавата на произход и на приемащата държава. ЕНО допринасят за насърчаване на ефективното и последователно функциониране на колегиумите на надзорните органи и за съблюдаването на последователността при прилагането на законодателството на Общността в различните колегиуми. Въз основа на това ЕНО могат да участват като наблюдатели в колегиуми на надзорни органи и да получават цялата съществена информация, която се обменя между членовете на колегиума.

6.2.6. Обща култура на надзор, делегиране на задачи и отговорности и сравнителни анализи

ЕНО играят активна роля в изграждането на обща европейска култура на надзор и в осигуряването на еднакви процедури и последователни надзорни практики в цялата Общност. В комбинация с механизма за разрешаване на спорове между националните надзорни органи общата култура на надзор следва да помогне за изграждането на атмосфера на доверие и сътрудничество и може да създава все повече възможности за надзорните органи да си делегират някои задачи и отговорности един на друг. ЕНО ще улеснят това, като определят задачи и отговорности, които могат да бъдат делегирани и съвместно изпълнявани и като насърчават най-добрите практики. В тази връзка Органът следва да насърчава и улеснява създаването на съвместни екипи за надзор. Освен това ЕНО периодично ще извършват сравнителен анализ на националните надзорни органи.

6.2.7. Оценка на пазарното развитие

Една от новите задачи, възложена на Европейските комитети на надзорните органи в преразгледаните Решения на Комисията, приети на 23 януари 2009 г., е мониторингът, оценката и докладването на тенденциите, потенциалните рискове и слабостите в областта на банковото дело, застраховането и ценните книжа. Въпреки че предложеният ЕССР ще отговаря за пруденциалния анализ на макроравнище на финансовия сектор на ЕС, ЕНО следва да продължат работата на съществуващите Европейски комитети на надзорните органи в тази област тъй като: i) обектът на техния анализ е различен, т.е. пруденциалният анализ на микроравнище осигурява анализ „от долу нагоре“, а пруденциалният анализ на макроравнище — „от горе надолу“; и ii) техните анализи могат да бъдат полезни за работата на ЕССР.

6.2.8. Международна и съвещателна роля

Чрез тези предложения Комисията ясно отговаря на слабостите, открити по време на кризата, както и на призива на Г20 за вземане на мерки за изграждане на по-силна и в глобален мащаб по хармонична регулаторна и надзорна система за финансови услуги. ЕНО могат да служат като полезни звена за контакт за надзорните органи от трети държави. В този контекст, без да се засягат компетенциите на европейските институции, те могат да сключват административни споразумения с международни организации и с администрациите на трети държави. ЕНО могат също така да подпомагат Комисията в изготвянето на еквивалентни решения, които се отнасят до надзорните режими в трети държави. Освен това ЕНО могат, при поискване или по своя инициатива, да консултират Европейския парламент, Съвета и Комисията или да публикуват становища, включително и във връзка с пруденциалните оценки на трансграничните сливания и придобивания. Това би следвало да подсигури допълнителни гаранции за осигуряването на стабилна и обективна оценка на бъдещите трансгранични сливания и придобивания.

6.2.9. Събиране на информация

По искане на Органа надзорните органи и други публични органи на държавата-членка предоставят на Органа цялата информация, която му е необходима, за да изпълни възложените му с настоящия регламент задълженията. Освен това Органът, в сътрудничество с надзорните органи, представени в колегиума на надзорните органи, определя и събира при целесъобразност цялата необходима информация от компетентните органи с цел да се улесни работата на тези колегиуми. Той създава и управлява централна система, посредством която на компетентните органи в колегиумите на надзорните органи се предоставя достъп до тази информация. По принцип цялата информация следва бъде прехвърляна на ЕНО от националните надзорни органи.

6.2.10. Отношения с ЕССР

Предложената рамка за надзор в ЕС може да функционира единствено, ако ЕССР и ЕСФН си сътрудничат тясно. Всъщност целта на реформата е да осигури по-безпрепятствено взаимодействие между пруденциалния надзор на макроравнище и пруденциалния надзор на микроравнище. В ролята си на орган за пруденциален надзор на макроравнище ЕССР ще има нужда от навременна микроикономическа информация, докато познанията на ЕССР в областта на пруденциалния надзор на макроравнище ще бъдат полезни за осъществявания от националните органи пруденциален надзор на микроравнище. В регламентите също така се конкретизират процедурите, които се спазват от ЕНО при препоръки на ЕССР, и начинът, по който ЕНО следва да използват своите правомощия, за да осигурят навременната реакция на препоръките, отправени към един или повече национални надзорни органи.

6.2.11. Предпазна клауза

Въвежда се предпазна клауза в съответствие със заключенията на Екофин и на Европейския съвет от юни 2009 г., в които се подчертава, че без да се засяга прилагането на общностното право и при отчитане на потенциалните или условните задължения, произтичащи за държавите-членки, решенията на ЕНО следва да нямат пряко въздействие върху фискалните отговорности на държавите-членки. Тази клауза подсигурява, че когато държава-членка смята, че дадено решение, взето по член 10 (т.е. решения за извънредни ситуации) или по член 11 (т.е уреждане на разногласия) от настоящите регламенти, засяга нейните фискални отговорности, тя може да уведоми Органа и Комисията, че националният надзорен орган не възнамерява да изпълни решението на Органа, като ясно покаже по какъв начин решението на Органа засяга нейните фискални отговорности. В едномесечен срок Органът информира държавата-членка дали поддържа решението си, или го изменя или отменя. Ако Органът поддържа своето решение, държавата-членка може да отнесе въпроса до Съвета и действието на решението на Органа се спира временно. В рамките на два месеца Съветът решава с квалифицирано мнозинство дали решението на Органа да остане в сила, или да бъде отменено. За решения на Органа по член 10 се прилага ускорена процедура, за да бъде взета под внимание необходимостта от бързи решения при спешни обстоятелства.

6.3. Вътрешна организация на ЕНО и ЕСФН

Всеки ЕНО се състои от: i) Съвет на надзорните органи; ii) Управителен съвет; iii) Председател; iv) Изпълнителен директор. Освен това се създава единен Апелативен съвет за трите ЕНО.

6.3.1. Съвет на надзорните органи

Съветът на надзорните органи е основният орган за вземане на решения на ЕНО и като такъв ще бъде, наред с другото, отговорен за приемането на проекти за технически стандарти, становища, препоръки и решения, описани в раздел 6.2. от настоящия обяснителен меморандум. Съветът на надзорните органи се състои от:

- Председателя на съответния ЕНО, който ръководи заседанията на съвета, но е без право на глас;

- ръководителя на съответния национален надзорен орган във всяка държава-членка;

- един представител на Комисията, без право на глас;

- един представител на ЕССР, без право на глас;

- по един представител на всеки от другите два европейски надзорни органи, без право на глас;

- когато е уместно, съветът може да реши да допуска наблюдатели.

Като правило решенията на Съвета ще се приемат с обикновено мнозинство, с изключение на решенията за определяне на проекти за технически стандарти, както и указания и решения във връзка с членовете относно финансови разпоредби, за които ще бъде използвано квалифицирано мнозинство. Съветът може да създава работни групи за уреждане на спорове. В същото време обаче окончателното решение се приема от Съвета на надзорните органи по предложение на групата.

6.3.2. Управителен съвет

Управителният съвет гарантира, че Органът осъществява мисията си и изпълнява възложените му задачи. По-специално, той следва да отговаря за подготвянето на работната програма на Органа, за приемането на процедурния правилник и да играе централна роля при приемането на неговия бюджет. Той ще се състои от Председателя на ЕНО, представител на Комисията и четирима членове, избрани от Съвета на надзорните органи сред неговите членове, които ще работят независимо и обективно в интерес на Общността. Изпълнителният директор може да участва в заседанията на Управителния съвет без право на глас.

6.3.3. Председател и Изпълнителен директор

ЕНО ще бъде представен от ангажиран на пълен работен независим Председател, който ще отговаря за подготовката на работата на Съвета на надзорните органи и ще председателства както заседанията на Съвета на надзорните органи, така и на Управителния съвет. Текущата дейност на ЕНО обаче ще се управлява от Изпълнителния директор, който, подобно на Председателя, следва да бъде независим специалист, ангажиран на пълно работно време. Той или тя ще бъде отговорен за прилагането на годишната работна програма и ще взема необходимите мерки, за да подсигури функционирането на ЕНО. И двете лица се подбират от Съвета на надзорните органи след открита процедура за подбор, въз основа на техните качества, умения, познания за финансовите институции и пазари, както и опит, свързан с финансовия надзор и регулиране. Кандидатурата на лицето, посочено от Съвета на надзорните органи за поста председател, подлежи на потвърждение от Европейския парламент. Мандатът и на двете длъжности ще бъде пет години с възможност за еднократно подновяване. Подновяването зависи от резултатите от оценката, направена от Съвета на надзорните органи.

6.3.4. Съвместен комитет на европейските надзорни органи

С предложената структура сътрудничеството между отделните сектори ще бъде от съществено значение за отразяването на съответните пазарни тенденции и реалности. Съвместният комитет на европейските надзорни органи ще подсигури взаимното разбирателство, сътрудничество и последователност на подходите за надзор на трите нови ЕНО. С цел конкретното решаване на проблемите, обхващащи различни сектори, включително финансовите конгломерати, и за да се осигури равнопоставеност, се създава Подкомитет към Съвместния комитет. Въпреки че реалните решения за финансовите конгломерати се вземат например от отделните ЕНО, Съвместният комитет следва да подсигури, че общите решения се вземат паралелно от отделните ЕНО.

6.3.5. Апелативен съвет

Апелативната система ще подсигури, че всяко физическо или юридическо лице, включително националните надзорни органи, може да обжалва на първа инстанция пред Апелативния съвет решение на ЕНО, за да се подсигури последователното прилагане на правилата на Общността (член 9), действията при спешни ситуации (член 10) и разрешаването на спорове (член 11). Апелативният съвет е съвместна структура на трите ЕНО, т.е. ще се занимава с въпроси, свързани с банковото дело, застраховането и ценните книжа. Апелативният съвет се състои от шестима членове и шестима заместници, които разполагат със съответните знания и опит, с изключение на настоящи служители на националните надзорни органи или на други национални или общностни институции, участващи в дейностите на Органа. Двама членове на Апелативния съвет и двама заместници се назначават от Управителния съвет на всеки ЕНО от списък на подбрани кандидати, предложен от Европейската комисия.

6.4. Финансови разпоредби

Тези разпоредби засягат бюджетните аспекти на ЕНО и подчертават, че приходите от Органите могат да идват от различни източници, напр. задължителни вноски от националните надзорни органи, субсидия от Общността или такси от сектора, платени на Органа. Освен това те конкретизират процедурите за годишното изготвяне, прилагане и контрол на бюджета. Прилага се Рамковият финансов регламент за органите, създадени съгласно член 158 от Финансовия регламент.

6.5. Общи и заключителни разпоредби

Общите разпоредби засягат практически въпроси, свързани с персонала и отговорностите на ЕНО, задълженията за спазване на поверителност относно служебната информация, достъпа до документи, езикови договорености, споразумения за седалище и участието на трети държави. В рамките на три години от ефективното начало на дейността и на всеки три години след това Комисията публикува доклад относно функционирането на ЕНО и процедурите, предвидени в настоящия регламент. Този доклад също така ще оценява напредъка, постигнат към регулаторно и надзорно сближаване в областта на управлението и преодоляването на кризи в ЕС.

6.6. Основни различия между трите регламента

Основните различия между трите предложени регламента са свързани с целите на Органите, обхвата на техните действия и определенията, които са адаптирани към особеностите на съответния сектор и съществуващото законодателство на Общността. Освен това Европейският съвет заключи, че ЕНО следва също да имат надзорни правомощия върху агенциите за кредитен рейтинг. ЕОЦКП ще отговаря за регистрирането на агенциите за кредитен рейтинг. Освен това ЕОЦКП ще разполага с правомощията да взема надзорни мерки, като например оттегляне на регистрация или прекратяване на използването на кредитните рейтинги за регулаторни цели. Надзорните правомощия могат да включват изискването на информация и извършването на разследвания или проверки на място. Отговорностите и правомощията на ЕОЦКП относно агенциите за кредитен рейтинг ще бъдат определени чрез изменение на Регламента относно дейността на агенциите за кредитен рейтинг.

2009/0143 (COD)

Предложение за

РЕГЛАМЕНТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

за създаване на Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване

ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПEЙСКИЯ СЪЮЗ,

като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,

като взеха предвид предложението на Комисията[6],

като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет[7],

като взеха предвид становището на Комитета на регионите[8],

като взеха предвид становището на ЕЦБ,

в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора[9],

като имат предвид, че:

(1) Финансовата криза от периода 2007/2008 г. разкри сериозни слабости по отношение на финансовия надзор, както в конкретни случаи, така и по отношение на финансовата система като цяло. Моделите за надзор на национално равнище не успяват да се пригодят към интегрираните и взаимосвързани европейски финансови пазари, където много финансови компании извършват трансгранични операции. Кризата разкри сериозни слабости по отношение на сътрудничеството, координацията, последователното прилагане на законодателството на Общността и доверието между националните надзорни органи.

(2) Публикуваният на 25 февруари 2009 г. доклад, изготвен по поръчка на Европейската комисия от експертната група на високо равнище, председателствана от г-н Жак дьо Ларозиер, достигна до заключението, че е необходимо подсилване на надзорната рамка, за да се намали рискът от бъдещи финансови кризи, както и тяхната сериозност. Той препоръча по-мащабни реформи на надзорната структура на финансовия сектор на Общността. Експертната група също така направи извода, че следва да бъде създадена Европейска система за финансов надзор, която да включва три Европейски надзорни органа — един за банково дело, един за ценни книжа и един за застраховане и професионално пенсионно осигуряване, както и да се създаде Европейски съвет за системeн риск.

(3) В Съобщението си „Движеща сила за възстановяването на Европа“[10] от 4 март 2009 г. Комисията предложи да представи проект за законодателство, с което да бъде създадена Европейска система за финансов надзор и Европейски съвет за системен риск, а в своето Съобщение „Европейски финансов надзор“[11] от 27 май 2009 г. даде повече подробности относно вероятната структура на подобна нова надзорна рамка.

(4) В заключенията си от 19 юни 2009 г. Европейският съвет препоръча да бъде създадена Европейска система за финансов надзор, която да обхваща три нови Европейски надзорни органа. Целта на системата е да повиши качеството и последователността на националния надзор, да укрепи контрола върху трансграничните групировки и да създаде Единен европейски правилник на ЕС, приложим към всички финансови институции в Единния пазар. Той подчерта, че Европейските надзорни органи също трябва да имат надзорни правомощия за агенциите за кредитен рейтинг и прикани Комисията да подготви конкретни предложения относно това как Европейската система за финансов надзор може да играе важна роля в кризисни ситуации, като в същото време подчерта, че решенията, взети от Европейските надзорни органи, не следва да засягат фискалните отговорности на държавите-членки.

(5) Финансовата и икономическа криза породи реални и сериозни рискове за стабилността на вътрешния пазар. Възстановяването и поддържането на стабилна и надеждна финансова система е абсолютно необходимо условие за запазването на доверието и съгласуването на вътрешния пазар, а следователно и за запазването и подобряването на условията за създаването на напълно интегриран и функциониращ вътрешен пазар в областта на финансовите услуги. Освен това по-големите и по-интегрираните финансови пазари предлагат по-добри възможности за финансиране и диверсификация на риска, като по този начин спомагат за подобряването на капацитета на икономиките да поемат шокове.

(6) Общността достигна пределите на това, което може да бъде направено в рамките на сегашния статут на Комитетите на европейските надзорни органи, които остават съвещателен орган на Комисията. Общността не може да продължи да бъде в положение, в което не разполага с механизъм, който да гарантира, че националните надзорни органи вземат възможно най-добрите решения по отношение на надзора на трансграничните институции; в което няма достатъчно сътрудничество и обмен на информация между националните надзорни органи; в което съвместните действия на националните органи изискват сложно договаряне, за да бъде взета под внимание сложната схема от регулаторни и надзорни изисквания; в което националните решения са най-често единственият възможен вариант за преодоляване на европейските проблеми, като в тях се срещат различни тълкувания на един и същ правен текст. Европейската система за надзор следва да бъде изградена така, че да отстрани тези недостатъци и да осигури система, която е в съответствие с целта за стабилен и единен финансов пазар за финансови услуги в Общността и която свързва националните надзорни органи в стабилна общностна мрежа.

(7) Европейската система за финансов надзор следва да представлява мрежа от национални и общностни надзорни органи, като оперативният надзор на финансовите институции остава в правомощията на институциите на национално равнище, а централната роля в надзора на трансграничните групировки се предоставя на колегиуми на надзорни органи. Следва да бъде постигната по-голяма хармонизация и последователно прилагане на правилата на финансовите институции и пазари в Общността. Следва да бъде създаден Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване, както и Европейски банков орган и Европейски орган за ценни книжа и пазари (наричани общо Европейски надзорни органи).

(8) Европейските надзорни органи следва да заменят Комитета на европейските банкови надзорници, създаден с Решение 2009/78/ЕО[12] на Комисията, Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, създаден с Решение 2009/79/ЕО[13] на Комисията, и Европейския комитет на регулаторите на ценни книжа, създаден с Решение 2009/77/ЕО[14] на Комисията, и да поемат всички задачи и компетенции на тези комитети. Обхватът на правомощията на всеки от Органите следва да бъде ясно определен. Комисията следва също да бъде част от мрежата за надзорни дейности, когато това се налага по институционални причини и съгласно отговорностите, произтичащи от Договора.

(9) Европейският орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване („Органът“) следва да работи за подобряването на функционирането на вътрешния пазар, включително по-специално за постигането на високо, ефективно и съгласувано равнище на регулиране и надзор, като има предвид различните интереси на държавите-членки, за защитата на вложителите и други бенефициери, за осигуряването на цялостност, ефикасност и нормално функциониране на финансовите пазари, за поддържането на стабилността на финансовата система и за засилването на международната координация на надзора, в полза на икономиката като цяло, включително финансовите институции и други заинтересовани лица, потребители и служители. За да може да изпълни своите цели, е необходимо и уместно Органът да бъде орган на Общността, който има юридическа правосубектност и притежава юридическа, административна и финансова независимост.

(10) В решението си от 2 май 2006 г. по Дело C-217/04 (Обединеното кралство/Европейски парламент и Съвет)[15] Съдът на Европейските общности призна, че член 95 от Договора за ЕО, който се отнася до приемането на мерки за сближаването на законодателството относно създаването и функционирането на вътрешния пазар, представлява подходящо правно основание за създаването на „орган на Общността, отговорен за подпомагането на прилагането на процес на хармонизация“, когато възложените на такъв орган задачи са тясно свързани със съдържанието на актовете, с които се сближават националните законодателства. Цел и дейност на Органа — да помага на компетентните национални надзорни органи в последователното тълкуване и прилагане на правилата на Общността и да допринася за финансовата стабилност, необходима за финансовата интеграция; които са тясно свързани с целите на достиженията на правото на Общността относно вътрешния пазар на финансови услуги. Органът следва да бъде създаден въз основа на член 95 от Договора за ЕО.

(11) Законодателните актове, които определят задачите на компетентните органи на държавите-членки, включително сътрудничеството между тях и сътрудничеството с Комисията, са както следва[16]: Директива 64/225/EИО от 25 февруари 1964 г. относно премахването на ограниченията относно свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги по отношение на презастраховането и ретроцесията[17], Първа директива на Съвета 73/239/ЕИО от 24 юли 1973 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане[18]; Директива 73/240/EИО от 24 юли 1973 г. относно премахване на ограниченията на свободата на установяване в областта на прякото застраховане, различно от животозастраховане[19]; Директива 76/580/ЕИО на Съвета от 29 юни 1976 г. за изменение на Директива 73/239/ЕИО относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане[20]; Директива 78/473/ЕИО на Съвета от 30 май 1978 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно съзастраховане в Общността[21]; Директива 84/641/ЕИО на Съвета от 10 декември 1984 г. за изменение, особено отношение на оказването на помощ на туристи, на Първата директива (73/239/ЕИО) относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно достъпа до и упражняването на пряка застрахователна дейност, различна от животозастраховане[22]; Директива 87/344/ЕИО на Съвета от 22 юни 1987 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно застраховките за съдебни разноски[23]; Втора директива на Съвета 88/357/EИО от 22 юни 1988 година относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, отнасящи се до прякото застраховане, различно от животозастраховането, и за формулиране на разпоредби за улесняване на ефективното упражняване на свободата на предоставяне на услуги, и за изменение на Директива 73/239/ЕИО[24]; Директива 92/49/EИО на Съвета от 18 юни 1992 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби, свързани с прякото застраховане, различно от животозастраховането (Трета директива за застраховането, различно от животозастраховане)[25]; Директива 98/78/EО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 1998 г. относно допълнителен надзор върху застрахователни предприятия, които са част от застрахователна група[26]; Директива 2001/17/ЕО от 19 март 2001 г. относно реорганизирането и ликвидацията на застрахователните дружества[27]; Директива 2002/83/EО на Европейския парламент и на Съвета от 5 ноември 2002 г. относно животозастраховането[28]; Директива 2002/92/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 г. относно застрахователното посредничество[29] и Директива 2003/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 3 юни 2003 г. относно дейностите и надзора на институциите за професионално пенсионно осигуряване[30].

(12) Действащото законодателство на Общността, което регулира обхванатите от настоящия регламент области, включва също Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 година относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат[31], Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм[32] и Директива 2002/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 септември 2002 г. относно дистанционната търговия на потребителски финансови услуги[33].

(13) Необходимо е въвеждането на ефективен инструмент за утвърждаването на хармонизирани технически стандарти в областта на финансовите услуги, както и единен европейски правилник, за да се подсигури равнопоставено отношение и подходяща защита на притежателите на полици, на други бенефициери и на потребителите в Европа Уместно е на Органа, като структура със силно специализирана насоченост, да бъде възложено в определените от законодателството на Общността области изработването на проекти за технически стандарти, за които не се предполага избор за провеждане на политика. Комисията следва да одобри тези проекти за технически стандарти в съответствие с правото на Общността, за да им придаде задължителна правна сила. Техническите проектостандарти трябва да бъдат одобрени от Комисията. Те ще подлежат на изменение, например ако техническите проектостандарти не са съвместими със законодателството на Общността, не са съобразени с принципа на пропорционалността или са в противовес с основни принципи на вътрешния пазар на финансови услуги, както са отразени в достиженията на правото на Общността в областта на финансовите услуги. За да се подсигури плавен и ускорен процес на приемане на тези стандарти, Комисията следва да бъде ограничена със срокове за вземането на решенията по приемането им.

(14) Процесът на разработване на техническите стандарти в настоящия регламент не засяга правомощията на Комисията да приема по своя инициатива мерки за прилагане по процедурите на комитология на равнище 2 от структурата Ламфалуси, както се посочва в съответното законодателство на Общността. Въпросите, засегнати от техническите стандарти, не включват решения за водене на политика и тяхното съдържание е ограничено от законодателството на Общността, прието на равнище 1. Разработването на проектостандартите от Органа дава сигурност, че те ще почерпят максимален експертен опит от националните надзорни органи.

(15) В областите, които не са обхванати от техническите стандарти, Органът следва да има правомощията да издава необвързващи указания и препоръки за прилагането на законодателството на Общността. За да се подсигури прозрачност и за да се засили спазването на тези указания и препоръки от страна на националните надзорни органи, националните органи следва да бъдат задължени да посочват своите съображения, когато не се съобразяват с тези указания и препоръки.

(16) Подсигуряването на правилното и пълно прилагане на законодателството на Общността е основна предпоставка за целостта, ефикасността и нормалното функциониране на финансовите пазари, стабилността на финансовата система, както и за равнопоставените условия на конкуренция между финансовите институции в Общността. Следователно е необходимо създаването на механизъм, чрез който Органът да се намесва в случаи на неправилно или недостатъчно прилагане на правото на Общността. Този механизъм следва да се прилага в области, в които законодателството на Общността определя ясни и безусловни задължения.

(17) За да може да се подсигури пропорционален отговор на случаите на неправилно или недостатъчно прилагане на законодателството на Общността, следва да бъде прилаган механизъм, който действа на три етапа. На първия етап Органът следва бъде оправомощен да извършва проверка на възможно неправилно или недостатъчно прилагане от страна на националните органи в техните надзорни практики на задълженията, произтичащи от законодателството на Общността, която да приключва с препоръка.

(18) Ако националният орган не се съобрази с препоръката, Комисията следва да разполага с правомощията да отправи решение към съответния национален надзорен орган, за да се подсигури спазването на законодателството на Общността, което да създаде преки правни последици, които могат да бъдат използвани като основание пред национални съдилища и органи и да бъдат прилагани съгласно член 226 от Договора.

(19) За да бъдат преодолени крайните ситуации на системно бездействие от страна на съответните компетентни органи, Органът следва да бъде упълномощен, като последна мярка, да приема решения, насочени към отделни финансови институции. Това правомощие следва да бъде ограничено до крайни случаи, при които компетентният орган не се съобразява с решенията, отправени към него, и когато законодателството на Общността е пряко приложимо към финансовите институции чрез действащи или бъдещи регламенти на ЕС.

(20) Сериозните заплахи за нормалното функциониране и целостта на финансовите пазари или за стабилността на финансовата система в Общността изискват бърз и хармонизиран отговор на равнище Общност. Органът следователно трябва да има право да изиска от националните надзорни органи да предприемат конкретни мерки за преодоляването на възникнала спешна ситуация. Тъй като определянето на дадена трансгранична ситуация като спешна има оценъчен характер, това правомощие следва да бъде предоставено на Европейската комисия. За да бъде подсигурен ефективен отговор на възникнала спешна ситуация, в случай на бездействие от страна на националните надзорни органи, Органът, като последна мярка, следва да разполага с правомощията да приема решения, които са насочени пряко към финансовите институции, в области, в които правото на Общността е пряко приложимо, чиято цел е смекчаване на последиците от кризата и възстановяване на доверието в пазарите.

(21) За да се подсигури ефикасен и ефективен надзор и балансирано отчитане на становищата на националните надзорни органи в различните държави-членки, Органът следва да може императивно да разрешава спорове между тези органи, включително в рамките на колегиуми на надзорните органи. Следва да бъде предоставена фаза на помиряване, по време на която националните надзорни органи могат да постигнат споразумение. Компетенциите на Органа следва да обхващат спорове по процедурни задължения в процеса на сътрудничество, а също и по тълкуванието и прилагането на правото на Общността в надзорни решения. Следва да бъдат спазвани съществуващите помирителни механизми, предвидени в секторното законодателство. В случай на бездействие от страна на националните надзорни органи като крайна мярка Органът следва да разполага с правомощието да приема решения, насочени пряко към финансовите институции в области, в които правото на Общността е пряко приложимо към тях.

(22) Колегиумите на надзорните органи играят важна роля за ефикасния, ефективния и последователен надзор на финансовите институции, които извършват трансгранични операции. Органът следва да участва пълноправно в колегиумите на надзорните органи с оглед хармонизирането на работата и процеса на обмен на информация в колегиумите и насърчаването на сближаването и съгласуваността между колегиумите при прилагането на законодателството на Общността.

(23) Делегирането на задачи и отговорности може да бъде полезен инструмент за функционирането на мрежата от надзорни органи, с който да се ограничи дублирането на надзорни задачи, да се насърчи сътрудничеството, а по този начин и да се хармонизира надзорният процес, както и да се облекчат тежестите за финансовите институции. Следователно Регламентът следва да осигурява ясно правно основание за подобно делегиране. Делегирането на задачи означава, че задачите се извършват от друг надзорен орган, вместо отговорния орган, а отговорността за надзорните решения се носи от делегиращия орган. С делегирането на отговорности един национален надзорен орган, оправомощеният орган, следва да може да решава даден надзорен въпрос от свое име вместо друг национален надзорен орган. Делегирането следва да бъде управлявано на принципа на предоставяне на надзорни компетенции на надзорен орган, който е в състояние да предприеме мерки по проблемния въпрос. Преразпределянето на отговорности може да бъде уместно например от съображения за икономии от мащаба или обхвата, от гледна точка на последователността при осъществяването на групов надзор и от гледна точка на оптималното използване на техническия опит сред националните надзорни органи. Съответното законодателство на Общността може допълнително да конкретизира принципите за преразпределянето на отговорностите по споразумение. Органът следва да улеснява с подходящи средства споразуменията за делегиране между националните надзорни органи. Той следва да бъде информиран относно напредъка по очакваните споразумения за делегиране и да може да изразява мнение, когато е уместно. Той следва да централизира публикуването на такива споразумения, за да се подсигури на всички заинтересовани страни навременна, прозрачна и лесно достъпна информация.

(24) Органът следва активно да насърчава сближаването на надзорните практики в рамките на Общността с цел утвърждаване на обща култура на надзор.

(25) Оценките на взаимна основа са ефикасен и ефективен инструмент за насърчаване на съгласуваността в рамките на мрежата от финансови надзорни органи. Следователно Органът следва да разработи методологична рамка за подобни оценки и да ги извършва редовно. Оценките следва да се съсредоточат не само върху сближаването на надзорните практики, но също така и върху възможността надзорните органи да постигнат висококачествени резултати от надзора, както и върху независимостта на националните надзорни органи.

(26) Органът следва активно да насърчава координирани ответни надзорни действия от страна на Общността, по специално при неблагоприятно развитие, което би могло да застраши евентуално правилното функциониране и целостта на финансовите пазари или стабилността на финансовата система в Общността. В допълнение към неговите правомощия за действия в спешни ситуации, той следва да бъде упълномощен да изпълнява обща координационна функция в рамките на Европейската система за финансов надзор. Специален акцент в работата на Органа следва да бъде осигуряването на редовен информационен обмен между националните надзорни органи.

(27) За да бъде запазена финансовата стабилност, е необходимо още на ранен етап да бъдат отчитани тенденциите, потенциалните рискове и слабости, проявяващи се на микропруденциално равнище, в трансграничен и междусекторен аспект. Органът следва да наблюдава и оценява такъв развой в сферата на своята компетенция и, когато е необходимо, да информира редовно или, ако се налага ad hoc, Европейския парламент, Съвета и Комисията, другите Европейски надзорни органи и Европейския съвет за системен риск. Органът следва също така да координира провеждането на стрес-тестове на ниво на Общността, за да бъде направена оценка на гъвкавостта на финансовите институции спрямо неблагоприятни пазарни развития, като подсигурява колкото се може по-последователна методология при извършването на такива тестове на национално равнище.

(28) Предвид глобализацията на финансовите услуги и нарасналото значение на международните стандарти, Органът следва да насърчава диалога и сътрудничеството с надзорни органи извън Общността. Той се съобразява напълно със съществуващите функции и компетенции на европейските институции в отношенията с органи извън Общността и на международни форуми.

(29) Органът следва да служи като независим съвещателен орган за Европейския парламент, Съвета и Комисията в рамките на своите компетенции. Той следва да може да предоставя своето становище при пруденциалната оценка на сливанията и придобиванията съгласно Директива 92/49/ЕО, Директива 2002/83/ЕО и Директива 2005/68/ЕО, изменена с Директива 2007/44/ЕО.

(30) За да изпълнява ефективно своите задължения, Органът следва да има правото да изисква цялата необходима информация. За да се избегне дублиране при предоставянето на информация относно финансови институции, тази информация се предоставя принципно от националните надзорни органи, които са най-близо до финансовите пазари и институции. В същото време обаче Органът следва да има правото да изисква информация пряко от финансовите институции и от други участници, когато националният надзорен орган не предоставя или не може да предостави своевременно подобна информация. Органите на държавите-членки следва да бъдат задължени да подпомагат Органа при удовлетворяването на такива преки запитвания.

(31) Тясното сътрудничество между Органа и Европейския съвет за системен риск е от основно значение за осигуряването на напълно ефективно функциониране на Европейския съвет за системен риск и на последващи действия на неговите предупреждения и препоръки. Органът следва да обменя всякаква полезна информация с Европейския съвет за системен риск. Данни, свързани с отделни предприятия, следва да бъдат предоставяни само при обосновано запитване. При получаването на предупреждение или препоръка от Европейския съвет за системен риск до Органа или до национален надзорен орган, Органът следва да осигури последващи действия.

(32) Когато е уместно, Органът следва да се консултира със заинтересованите страни относно техническите стандарти, указания и препоръки и да им предоставя достатъчна възможност да коментират предлаганите мерки. За подобряване на ефективността следва да бъде създадена Група на участниците в сектора на застраховането, презастраховането и фондовете за професионално пенсионно осигуряване, която представлява в равномерно съотношение застрахователните и презастрахователните институции, а също и фондовете за професионално пенсионно осигуряване (включително, ако е уместно, институционални инвеститори и други финансови институции, които от своя страна също използват финансови услуги), техните служители, както и потребителите и други ползватели на услуги в сектора на застраховането, презастраховането и професионалното пенсионно осигуряване, включително МСП. Групата на участниците в сектора на застраховането, презастраховането и фондовете за професионално пенсионно осигуряване следва да работи активно като посредник с други потребителски групи в областта на финансовите услуги, създадени от Комисията или съгласно законодателството на Общността.

(33) Държавите-членки носят основна отговорност за запазването на финансовата стабилност при управлението на кризи, по-специално по отношение на стабилизирането на финансовите институции в затруднено положение и разрешаването на техните проблеми. Мерките, предприети от Органа в спешни ситуации или при уреждане на разногласия, които влияят върху стабилността на финансовата институция, следва да не накърняват фискалните отговорности на държавите-членки. Следва да бъде създаден механизъм, чрез който държавите-членки да могат да се позовават на тази предпазна мярка и в крайна сметка да поискат решение от Съвета. Уместно е Съветът да има своята роля в тази насока, като се имат предвид по-специално отговорностите на държавата-членка в тази връзка.

(34) В процедурите по вземане на решение Органът следва да спазва правилата на Общността и общите принципи за правомерна процедура и прозрачност. Следва да бъде напълно спазвано правото на изслушване на адресатите на решенията на Органа. Актовете на Органа представляват неотменна част от правото на Общността.

(35) Надзорният съвет, който ще включва ръководителите на съответните национални надзорни органи от всяка държава-членка и ще бъде ръководен от Председателя на Органа, следва да бъде основният орган за вземане на решения от Органа. Представителите на Комисията, на Европейския съвет за системен риск и на другите два Европейски надзорни органа следва да участват като наблюдатели. Членовете на Надзорния съвет следва да действат независимо и единствено в интерес на Общността. За актове от общ характер, включително такива, свързани с приемането на технически стандарти, указания и препоръки, както и по бюджетни въпроси, е уместно да се прилагат правилата за квалифицираното мнозинство, както са определени в Договора, а за всички останали решения — обикновено мнозинство на членовете. Делата относно разрешаването на спорове между националните надзорни органи следва да бъдат разглеждани от специализирана работна група.

(36) Управителният съвет, включващ Председател на Органа, представители на националните надзорни органи и на Комисията, следва да гарантира, че Органът осъществява мисията си и изпълнява възложените му задачи. Управителният съвет следва да разполага с необходимите пълномощия, за да предлага inter alia годишната и многогодишната работна програма, за да изпълнява някои бюджетни функции, за да приема плана на Органите за политика спрямо персонала, за да приема специални разпоредби относно правото на достъп до документи и за да приема годишния доклад.

(37) Органът следва да бъде представляван от Председател, ангажиран на пълно работно време, който е избран от Надзорния съвет чрез открит конкурс. Управлението на органа следва да бъде поверено на Изпълнителен директор, който има право да участва в заседанията на Надзорния съвет и на Управителния съвет без право на глас.

(38) За да бъде подсигурена междусекторна последователност в действията на Европейските надзорни органи, тези органи следва тясно да координират действията си в Съвместния комитет на Европейските надзорни органи. Съвместният комитет на Европейските надзорни органи следва да поеме всички функции на Съвместния комитет за финансовите конгломерати. Когато е уместно, актовете, които попадат в компетенциите на Европейския банков орган или на Европейския орган за ценни книжа и пазари, следва да бъдат приемани успоредно с приемането им в съответните Европейски надзорни органи.

(39) Необходимо е да се подсигури, че страните, засегнати от решенията на Органа, могат да предприемат необходимите коригиращи действия. За да се подсигури ефективна защита на правата на страните и от съображения за процедурно опростяване, когато Органът има пълномощия за вземане на решение, страните следва да получат право на обжалване пред Апелативния съвет. С цел постигане на ефективност и последователност Апелативният съвет следва да бъде съвместен орган на трите Европейски надзорни органа, независим от техните административни и регулаторни структури. Решението на Апелативния съд следва да може да бъде обжалвано пред Първоинстанционния съд и Съда на Европейските общности.

(40) За да се гарантира неговата пълна автономност и независимост, Органът следва да получи независим бюджет с приходи предимно от задължителните вноски от националните надзорни органи и от общия бюджет на Европейския съюз. Бюджетната процедура на Общността следва да се прилага дотолкова, доколкото се засяга участието на Общността. Одитът на сметките следва да се извършва от Сметната палата.

(41) Спрямо Органа следва да се прилага Регламент (ЕО) № 1073/1999 на Европейския парламент и на Съвета от 25 май 1999 г. относно разследванията, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF)[34]. Органът също така следва да се присъедини към Междуинституционното споразумение от 25 май 1999 г. между Европейския парламент, Съвета на Европейския съюз и Комисията на Европейските общности относно вътрешните разследвания, провеждани от Европейската служба за борба с измамите (OLAF)[35].

(42) За да се подсигурят открити и прозрачни условия за наемане и равнопоставено отношение към персонала, за служителите на Органа ще се прилага Правилникът за длъжностните лица и условията за работа на другите служители на Европейските общности[36].

(43) От изключително важно значение е защитата на търговската тайна, както и на други видове поверителна информация. Освен това трябва да бъде опазена и поверителността на информацията, обменяна в мрежата.

(44) Защитата на физическите лица по отношение на обработката на лични данни се урежда с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни[37] и с Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г.относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни[38], които са напълно приложими за обработването на лични данни за целите на настоящия регламент.

(45) За да се подсигури прозрачност на работата на Органа, спрямо него следва да се прилага Регламент (ЕО) № 1049/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 2001 г. относно публичния достъп до документи на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията[39].

(46) Държавите, които не са членки на Европейския съюз, следва да могат да участват в работата на Органа съгласно съответните договорености, които ще бъдат сключени от Общността.

(47) Тъй като целите на настоящия Регламент и по-специално подобряването на функционирането на вътрешния пазар чрез подсигуряване на високо, ефективно и последователно равнище на пруденциално регулиране и надзор, защитата на притежателите на полици и на други бенефициери, защитата на целостта, ефикасността и нормалното функциониране на финансовите пазари, запазването на стабилността на финансовата система и засилването на вътрешната надзорна координация не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен само от държавите-членки на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, установен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, установен в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.

(48) Органът поема всички действащи задачи и правомощия на Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор, като следователно Решение 2009/78/ЕО от 23 януари 2009 г. за създаване на Комитет за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор следва да се отмени, а Решение …/.../ЕО на Европейския парламент и на Съвета за създаване на програма на Общността за подкрепа на специфични дейности в областта на финансовите услуги, финансовото отчитане и одита следва да бъде съответно изменено.

(49) Уместно е да се определят срокове за прилагането на настоящия Регламент, за да се подсигури, че Органът е достатъчно подготвен да започне да функционира и да осигури плавен преход от Комитета за европейско застраховане и професионален пенсионен надзор.

ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:

ГЛАВА І СЪЗДАВАНЕ И ПРАВЕН СТАТУТ

Член 1 Създаване и обхват на дейността

1. С настоящия регламент се създава Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване („Органът“).

2. Дейността на Органа попада в обхвата на Директиви 64/225/EИО, 73/239/EИО, 73/240/EИО, 76/580/EИО, 78/473/EИО, 84/641/EИО, 87/344/EИО, 88/357/EИО, 92/49/EИО, 98/78/EО, 2001/17/EО, 2002/83/EО, 2002/92/EО, 2003/41/EО, 2002/87/EО, 2005/68/EО, 2007/44/EО, 2005/60/EО, 2002/65/EО, включително на всички директиви, регламенти и решения, основаващи се на тези правни актове, и на всеки друг правен акт на Общността, по силата на който се възлагат задачи на Органа.

3. С цел да се гарантира спазването на правото на Общността разпоредбите на настоящия регламент не засягат правомощията на Комисията, по-специално правомощията съгласно член 226 от Договора.

4. Целта на Органа е да допринася за: i) подобряване на функционирането на вътрешния пазар, включително по-специално за регулиране и надзор на високо, ефективно и съответстващо равнище; ii) защита на притежателите на полици и на други бенефициери; iii) осигуряване на целостта, ефикасността и правилното функциониране на финансовите пазари; iv) поддържане на стабилността на финансовата система и v) подобряване на координацията на надзора на международно равнище. За тази цел Органът допринася за създаването на условия за последователно, ефективно и ефикасно прилагане на посоченото в член 1, параграф 2 право на Общността, за засилване на сближаването на надзорните практики и за предоставяне на становища пред Европейския парламент, Съвета и Комисията.

5. Органът е част от Европейската система за финансов надзор, наричана по-долу „ЕСФН“, която ще работи като мрежа от надзорни органи, както е уточнено в член 39.

6. Европейският орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване си сътрудничи с Европейския съвет за системен риск, наричан по-долу „ЕССР“, както е предвидено в член 21 от настоящия регламент.

Член 2 Определения

За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:

(1) „финансови институции“ означават застрахователни дружества, както са определени в Директива 98/78/EО, презастрахователни дружества, както са определени в Директива 2005/68/EО, институции за професионално пенсионно осигуряване, както са определени в Директива 2003/41/EО и финансови конгломерати, както са определени в 2002/87/EО;

(2) „национални надзорни органи“ означава националните органи, които със закон или подзаконов акт са оправомощени да упражняват надзор върху застрахователни или презастрахователни дружества или институции за професионално пенсионно осигуряване.

Член 3 Правно положение

1. Органът е орган на Общността с юридическа правосубектност.

2. Във всяка държава-членка Органът се ползва с най-широката правоспособност, предоставяна на юридически лица съгласно националното законодателство. По-специално, той може да придобива или да се разпорежда с движимо и недвижимо имущество и да е страна по съдебни производства.

3. Органът се представлява от своя Председател.

Член 4 Състав

Органът се състои от:

(1) Съвет на надзорните органи, който изпълнява задачите, посочени в член 28;

(2) Управителен съвет, който изпълнява задачите, посочени в член 32;

(3) Председател, който изпълнява задачите, посочени в член 33;

(4) Изпълнителен директор, който изпълнява задачите, посочени в член 38;

(5) Апелативен съвет, както се посочва в член 44, който изпълнява задачите, определени в член 46.

Член 5 Седалище

Органът е със седалище във Франкфурт.

ГЛАВА ІІ ЗАДАЧИ И ПРАВОМОЩИЯ НА ОРГАНА

Член 6 Задачи и правомощия на Органа

1. Органът има следните задачи:

а) да допринася за установяването на висококачествени общи регулаторни и надзорни стандарти и практики, по-специално чрез представянето на становища пред институциите на Общността, както и чрез разработване на насоки, препоръки и проекти на технически стандарти, които да се основават на посоченото в член 1, параграф 2 законодателство;

б) да допринася за последователното прилагане на законодателството на Общността, по-специално чрез принос към общата култура на надзор, като осигурява последователно, ефективно и работещо прилагане на посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, чрез предотвратяване на регулаторния арбитраж, чрез действия за посредничество и уреждане на разногласия между националните надзорни органи, чрез насърчаване на съгласуваното функциониране на колегиумите на надзорните органи и вземане на мерки при извънредни ситуации;

в) да улеснява делегирането на задачи и задължения между националните надзорни органи;

г) да си сътрудничи тясно с ЕССР, по-специално като предоставя на ЕССР необходимата информация за изпълнение на неговите задачи и като осигурява подходящи последващи действия в отговор на предупрежденията и препоръките на ЕССР;

д) да извършва сравнителен анализ на националните надзорни органи, да засили съгласуваността в резултатите от надзора;

е) да наблюдава и оценява пазарното развитие в областта на своята компетенция;

ж) да изпълнява всякакви други конкретни задачи, предвидени в настоящия регламент или в посоченото в член 1, параграф 2 законодателство на Общността.

2. За да изпълни посочените в параграф 1 задачи, Органът разполага с правомощията, предвидени в настоящия регламент, и по-специално с правомощия да:

а) разработва проекти на технически стандарти в конкретните случаи, посочени в член 7;

б) да издава насоки и препоръки, както се посочва в член 8;

в) да издава препоръки в конкретни случаи, както се посочва в член 9, параграф 3;

г) да взема самостоятелни решения, насочени към националните надзорни органи, в конкретните случаи, посочени в членове 10 и 11;

д) да взема самостоятелни решения, насочени към финансовите институции в конкретните случаи, посочени в член 9, параграф 6, член 10, параграф 3 и член 11, параграф 4;

е) да издава становища за Европейския парламент, Съвета или Комисията, както се предвижда в член 19.

3. Органът упражнява изключителни надзорни правомощия над субекти от общностен мащаб или с предмет на икономическа дейност в цялата Общност, възложени му по силата на посоченото в член 1, параграф 2 законодателство.

За тази цел Органът разполага с подходящи правомощия да извършва разследване и да привежда разпоредбите в сила съгласно съответното законодателство, както и с правото да начислява такси.

Член 7 Технически норми

1. Органът може да разработва технически стандарти в областите, конкретно определени в законодателството по член 1, параграф 2. Органът представя своя проект за стандарти на Комисията за одобрение.

Преди да ги представи на Комисията, Органът, при необходимост, провежда открити обществени консултации по техническите стандарти и анализира свързаните с тях възможни разходи и ползи.

В рамките на три месеца от получаване на проекта на стандарти Комисията решава дали да го одобри. Комисията може да удължи този срок с един месец. Комисията може да одобри проекта за стандарти само частично или да го измени, ако интересите на Общността го налагат.

Ако Комисията не одобри стандартите или ги одобри частично или ги измени, тя информира Органа за мотивите си.

2. Стандартите се приемат от Комисията с помощта на регламенти или решения и се публикуват в Официален вестник на Европейския съюз .

Член 8 Насоки и препоръки

С оглед на създаването на последователни, ефективни и работещи надзорни практики в рамките на Европейската система за финансов надзор и на осигуряването на общо, уеднаквено и последователно прилагане на законодателството на Общността, Органът издава насоки и препоръки, насочени към националните надзорни органи или към финансовите институции.

Националните надзорни органи полагат всички усилия за спазване на тези насоки и препоръки.

Ако националният надзорен орган не спази тези насоки или препоръки, той съобщава на Органа причините за това.

Член 9 Последователно прилагане на правилата на Общността

1. Ако даден национален надзорен орган не е приложил правилно посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, по-специално като не е гарантирал, че дадена финансова институция отговаря на изискванията, предвидени в същото законодателство, Органът има правомощията, посочени в параграфи 2, 3 и 6 на настоящия член.

2. По искане от един или повече национални надзорни органи, от Комисията или по своя собствена инициатива и след като уведоми за това съответния национален надзорен орган, Органът може да разследва предполагаемото неправилно прилагане на правото на Общността.

Без да се засягат предвидените в член 20 правомощия, националният надзорен орган незабавно предоставя на Органа цялата информация, която Органът счете за необходима за целите на разследването.

3. Най-късно два месеца след началото на разследването, Органът може да отправи до съответния национален надзорен орган препоръка относно действието, необходимо за спазване на правото на Общността.

В рамките на десет работни дни след получаване на препоръката националният надзорен орган информира Органа за стъпките, които е предприел или възнамерява да предприеме, за да гарантира спазването на правото на Общността.

4. Ако националният надзорен орган не е приложил правото на Общността в рамките на един месец след получаване на препоръката на Органа, Комисията може, след като е била уведомена от Органа или по своя собствена инициатива, да вземе решение, задължаващо националния надзорен орган да предприеме действието, необходимо за спазване на правото на Общността.

Комисията взема това решение не по-късно от три месеца след приемането на препоръката. Комисията може да удължи този срок с един месец.

Комисията гарантира, че е зачетено правото на адресатите на препоръката да бъдат изслушани.

Органът и националните надзорни органи предоставят на Комисията цялата необходима информация.

5. В рамките на десет работни дни от получаването на посоченото в параграф 4 решение националният надзорен орган информира Комисията и Органа относно мерките, които е предприел или възнамерява да предприеме, за да приложи решението на Комисията.

6. Без да се засягат правомощията на Комисията по член 226 от Договора, ако даден национален надзорен орган не спази посоченото в параграф 4 от настоящия член решение в предвидения в него срок и ако е необходимо да бъдат предприети навременни действия за коригиране на неспазването на законодателството от страна на националния надзорен орган, за да се запазят или възстановят нормалните конкурентни условия на пазара или да се гарантира правилното функциониране и целостта на финансовата система, Органът може, ако съответните изисквания, предвидени в посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, се прилагат пряко по отношение на финансовите институции, да приеме отделно решение, насочено към дадена финансова институция, с което да се изисква тя да предприеме необходимото действие за спазване на нейните задължения съгласно правото на Общността, включително преустановяване на дейността.

Решението на Органа е в съответствие с приетото съгласно параграф 4 решение на Комисията.

7. Решения, приети съгласно параграф 6, имат предимство през всякакво предишно решение, прието по същия въпрос от националните надзорни органи.

Всякакво действие от страна на националните надзорни органи във връзка с факти, които са предмет на решение съгласно параграфи 4 или 6, трябва да съответства на тези решения.

Член 10 Действия при извънредна ситуация

1. В случай на неблагоприятно развитие, което може сериозно да застраши правилното функциониране и целостта на финансовите пазари или стабилността на цялата финансовата система в Общността или на част от нея, Комисията, по своя собствена инициатива или в отговор на искане от Органа, от Съвета, или от ЕССР, може да приеме решение, отправено към Органа, в което се определя наличието на извънредна ситуация за целите на настоящия регламент.

2. Ако Комисията приемe решение съгласно параграф 1, Органът може да приемe отделни решения, изискващи от националните надзорни органи да предприемат необходимите действия в съответствие с посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, за да отговорят на всякакви рискове, които може да застрашат правилното функциониране и целостта на финансовите пазари или стабилността на цялата финансовата система или на част от нея, като гарантират, че финансовите институции и националните надзорни органи изпълнят изискванията, предвидени в това законодателство.

3. Без да се засягат правомощията на Комисията по член 226 от Договора, ако даден национален надзорен орган не спази посоченото в параграф 2 решение на Органа в предвидения в него срок, Органът може, ако съответните изисквания, предвидени в посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, се прилагат пряко по отношение на финансовите институции, да приеме отделно решение, насочено към дадена финансова институция, в което да се изисква тя да предприеме необходимото действие за спазване на нейните задължения съгласно това законодателство, включително преустановяване на дейността.

4. Решения, приети съгласно параграф 3, имат предимство пред всякакво предишно решение, прието по същия въпрос от националните надзорни органи.

Всякакво действие от страна на националните надзорни органи във връзка с факти, които са предмет на решение съгласно параграфи 2 или 3, трябва да съответства на тези решения.

Член 11 Уреждане на разногласия между националните надзорни органи

1. Без да се засягат правомощията, предвидени в член 9, ако даден национален надзорен орган не е съгласен с процедура или същността на действие или липса на такова от страна на друг национален надзорен орган в областите, в които съгласно законодателството по член 1, параграф 2 се изисква сътрудничество, координация или съвместно вземане на решение от страна на националните надзорни органи от повече от една държава-членка, Органът, по искане на един или повече от засегнатите национални надзорни органи, може да окаже помощ на органите да постигнат съгласие в съответствие с процедурите, предвидени в параграф 2.

2. Органът определя срок за помиряване между националните надзорни органи, като взема предвид съответните срокове, предвидени в посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, както и сложността и спешния характер на въпроса.

3. Ако в края на помирителната фаза, засегнатите национални надзорни органи не са успели да постигнат съгласие, Органът може да вземе решение, изискващо от тях да предприемат конкретно действие или да се въздържат от всякакво действие, с цел въпросът да бъде разрешен в съответствие с правото на Общността.

4. Без да се засягат правомощията на Комисията по член 226 от Договора, ако даден национален надзорен орган не спази решението на Органа и по този начин не може да гарантира, че дадена финансова институция спазва изискванията, пряко приложими към нея по силата на посоченото в член 1, параграф 2 законодателство, Органът може да приеме отделно решение, насочено към дадена финансова институция, с което се изисква тя да предприеме необходимото действие за спазване на нейните задължения съгласно правото на Общността, включително преустановяване на дейността.

Член 12 Колегиуми на надзорните органи

1. Органът допринася за насърчаване на ефективното и последователно функциониране на колегиумите на надзорните органи и за подобряване на съгласуваното прилагане на законодателството на Общността от всички колегиуми.

2. Органът участва като наблюдател в колегиумите на надзорните органи, както счете за необходимо. За тази цел, той се разглежда като „национален надзорен орган“ по смисъла на съответното законодателство и, по негово искане, получава цялата необходима информация, достъпна за всеки член на колегиума.

3. Органът, в сътрудничество с надзорните органи, представени в колегиума на надзорните органи, определя и събира от националните надзорни органи, според целесъобразността, цялата необходима информация, с цел да се улесни работата на тези колегиуми.

Той създава и управлява централизирана система, посредством която на националните надзорни органи в колегиумите на надзорните органи се предоставя достъп до тази информация.

Член 13 Делегиране на задачи и задължения

1. Националните надзорни органи могат при двустранно споразумение да делегират задачи и задължения на други национални надзорни органи.

2. Органът улеснява делегирането на задачи и задължения между националните надзорни органи, като определя задачите и задълженията, които могат да бъдат делегирани или изпълнявани съвместно, и като насърчава прилагането на най-добри практики.

3. Националните надзорни органи информират Органа относно споразуменията за делегиране, които смятат да сключат. Споразуменията влизат в сила най-рано един месец, след като Органът е информиран за тях.

В рамките на един месец, след като бъде информиран, Органът може да даде мнение по споразумението, което предстои да се сключи.

Органът публикува сключеното от националните надзорни органи споразумение за делегиране, по съответния начин, така че да се гарантира, че всички засегнати страни са подходящо информирани.

Член 14 Обща култура на надзор

1. Органът играе активна роля в изграждането на обща европейска култура на надзор и съгласувани надзорни практики и в осигуряването на еднакви процедури и последователни подходи в цялата Общност, като извършва поне следните дейности:

а) предоставя становища на националните надзорни органи;

б) насърчава ефективен двустранен и многостранен обмен на информация между националните надзорни органи, като съблюдава изцяло разпоредбите за поверителността и защитата на данни, предвидени в съответното законодателство на Общността;

в) допринася за разработването на общи и висококачествени стандарти за надзор, включително стандарти за отчетност;

г) преглежда прилагането на приетите от Комисията съответни технически стандарти, както и издадените от Органа насоки и препоръки и предлага изменения, когато е целесъобразно;

д) установява секторни и междусекторни програми за обучение, улеснява обмена на персонал и насърчава националните надзорни органи да използват по-интензивно схемите за командироване на персонал и други инструменти.

2. Органът може, ако е целесъобразно, да разработва нови практически инструменти и инструменти за сближаване, с цел насърчаване на общите надзорни подходи и практики.

Член 15 Сравнителен анализ на националните надзорни органи

1. Органът периодично извършва сравнителен анализ на някои или на всички дейности на националните надзорни органи, за да подобри допълнително съгласуваността на резултатите от работата по надзора. За тази цел Органът разработва методи, позволяващи обективна оценка и сравнение между разглежданите органи.

2. Сравнителният анализ включва, без да се ограничава само до това, оценка на:

а) адекватността на институционалните споразумения, ресурсите и експертните познания на състава на националния надзорен орган, като особено внимание се отделя на ефективното прилагане на посоченото в член 1, параграф 2 законодателство и на потенциала да се отговори на пазарното развитие;

б) достигнатата степен на сближаване в прилагането на правото на Общността и в надзорните практики, включително техническите стандарти, насоки и препоръки, приети съгласно членове 7 и 8, както и степента, до която чрез надзорните практики се постигат заложените в правото на Общността цели;

в) разработените от някои национални надзорни органи добри практики, които може да бъде полезно да бъдат възприети и от други национални надзорни органи.

3. Въз основа на сравнителния анализ Органът може да издаде препоръки към съответните национални надзорни органи.

Член 16 Координационни функции

Органът изпълнява обща координационна роля между националните надзори органи, включително в случай на неблагоприятно развитие, което евентуално би могло да застраши правилното функциониране и целостта на финансовите пазари или стабилността на финансовата система в Общността.

Органът насърчава координирания отговор на Общността, inter alia чрез:

(1) улесняване на обмена на информация между националните надзорни органи;

(2) определяне на обхвата и проверка на достоверността на информацията, която следва да бъде предоставена на съответните национални надзорни органи;

(3) без да се засяга член 11, действия като посредник по искане на националните надзорни органи или по своя собствена инициатива;

(4) навременно уведомяване на ЕССР за евентуални извънредни ситуации.

Член 17 Оценка на пазарното развитие

1. Органът наблюдава и оценява пазарното развитие в областта на своята компетенция и при необходимост информира Европейския банков орган, Европейския орган за ценни книжа и пазари, ЕССР, Европейския парламент, Съвета и Комисията за съответните пруденциални тенденции на микроикономическо равнище, възможните рискове и слабите места.

По-специално Органът в сътрудничество с ЕССР инициира и координира оценка в цялата Общност на устойчивостта на финансовите институции по отношение на неблагоприятно пазарно развитие. За тази цел той разработва, а националните надзорни органи прилагат следното:

а) общи методики за оценка на ефекта от икономическите сценарии върху финансовите позиции на дадена институция;

б) общи подходи за комуникация на резултатите от тези оценки на устойчивостта на финансовите институции.

2. Без да се засягат задачите на ЕССР, предвидени в Регламент (ЕО) №……./….(ЕССР), Органът може поне веднъж годишно и по-често, ако се налага, да предоставя оценка на Европейския парламент, Съвета, Комисията и ЕССР относно тенденциите, възможните рискове и слабите места в областта на неговата компетенция.

Органът включва в тези оценки класификация на основните рискове и слаби места и при необходимост препоръчва превантивни или оздравителни действия.

3. Органът успява да отрази подходящо междусекторното развитие, рисковете и слабите места посредством тясно сътрудничество с Европейския банков орган и Европейския орган за ценни книжа и пазари.

Член 18 Международни отношения

Без да се засягат компетенциите на институциите на Общността, Органът може да установи контакти с надзорните органи от трети държави. Той може да сключи административни споразумения с международни организации и с администрациите на трети държави.

Органът оказва съдействие при изготвянето на решения по отношение на равностойността, които се отнасят до надзорните режими в трети държави, в съответствие с посоченото в член 1, параграф 2 законодателство.

Член 19 Други задачи

1. Органът може, по искане на Европейския парламент, Съвета, Комисията или по своя собствена инициатива, да предоставя становища на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията по всички въпроси, свързани с областта на неговата компетенция.

2. По отношение на пруденциалните оценки на сливания и придобивания, попадащи в обхвата на Директива 2007/44/ЕО, Органът може по своя собствена инициатива или по молба на някой от националните надзорни органи, да издаде или да публикува становище по пруденциалната оценка, която следва да се извърши от органите на дадена държава-членка. В тази връзка се прилага член 20.

Член 20 Събиране на информация

1. По искане на Органа националните надзорните органи и други публични органи на държавата-членка предоставят на Органа цялата информация, която му е необходима, за да изпълнява възложените му с настоящия регламент задължения.

Органът може също да изиска информацията да се предоставя периодично.

2. Ако информацията не е налична или националните надзорни органи и другите публични органи на държавите-членки не са предоставили навременен достъп до нея, Органът може да отправи обосновано искане пряко към съответните финансови институции и други страни. Той уведомява съответните национални надзорни органи за своето искане.

По искане на Органа националните надзорни органи и други публични органи на държавата-членка съдействат на Органа да получи цялата такава информация.

3. Органът може да използва поверителната информация, получена от националните надзорни органи и други публични органи или от финансовите институции и други страни, само за целите на изпълнение на задълженията, възложени му с настоящия регламент.

Член 21 Отношения с ЕССР

1. Европейският орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване си сътрудничи с ЕССР.

2 Органът поддържа тясно сътрудничество с ЕССР. Той редовно предоставя на ЕССР актуализирана информация, необходима за изпълнение на неговите задачи. Всякакви данни, необходими за изпълнение на неговите задачи, които не са в обобщена форма или общ формат, се предоставят незабавно на ЕССР при обосновано искане, както се посочва в член 15 от Регламент (ЕО) №…/…[ЕССР].

3. Органът в съответствие с параграфи 4 и 5 осигурява правилните последващи действия в отговор на предупрежденията и препоръките на ЕССР, както се посочва в член 16 от Регламент (ЕО) №…./…[ЕССР].

4. При получаването на предупреждение или препоръка от ЕССР, отправени към Органа, той незабавно свиква среща на Съвета на надзорните органи и оценява последствията от това предупреждение или препоръка за изпълнението на своите задачи.

Той решава посредством съответната процедура за вземане на решение какви действия да бъдат предприети в съответствие с възложените му по силата на настоящия регламент правомощия, с които да се отстранят отбелязаните в предупрежденията и препоръките проблеми.

Ако Органът не предприеме действие в отговор на препоръка, той излага пред ЕССР причините за това.

5. При получаването на предупреждение или препоръка от ЕССР, отправени към националните надзорни органи, Органът при необходимост използва правомощията, възложени му по силата на настоящия регламент, за да осигури навременни последващи действия.

Ако националният надзорен орган, към който е отправена препоръката, реши да не я спази, той уведомява Съвета на надзорните органи и обсъжда с него причините за въздържането си от действие.

Националният надзорен орган взема надлежно под внимание мнението на Съвета на надзорните органи, когато уведомява ЕССР в съответствие с член [17] от Регламент (ЕО) №…./….[ЕССР]

6. При изпълнение на предвидените в настоящия регламент задачи, Органът отдава изключително значение на предупрежденията и препоръките на ЕССР.

Член 22 Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове

1. С цел провеждане на консултации със заинтересовани страни в области, свързани със задачите на Органа, се създава Група на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове.

2. Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове се състои от 30 членове, представляващи в равномерно съотношение застрахователните и презастрахователните дружества в Общността, както и професионалните пенсионни фондове, техните служители, потребителите и ползвателите на услуги в областта на застраховането, презастраховането и професионалното пенсионно осигуряване.

Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове заседава поне два пъти годишно.

3. Членовете на Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове се назначават от Съвета на надзорните органи на Органа, след предложение от съответните заинтересовани страни.

При вземане на решението Съветът на надзорните органи, доколкото е възможно, осигурява подходящо географско равновесие и представителство на участниците от цялата Общност.

Органът осигурява подходящо секретарско обслужване за Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове.

4. Мандатът на членовете на Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове е две години и половина, след което се провежда нова процедура за подбор.

Членовете могат да участват в два последователни мандата.

5. Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове може да представя становища и съвети на Органа по всеки въпрос, свързан с посочените в членове 7 и 8 задачи на Органа.

6. Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове приема свой процедурен правилник.

7. Органът оповестява публично становищата и съветите на Групата на участниците в застраховането, презастраховането и в професионалните пенсионни фондове, както и резултатите от консултациите.

Член 23 Предпазни клаузи

1. Органът гарантира, че никое от решенията, приети по силата на членове 10 или 11, не засяга по никакъв начин фискалните отговорности на държавите-членки.

2. Ако държава-членка смята, че решение, прието съгласно член 11, засяга нейните фискални задължения, в рамките на месец, след като Органът е нотифицирал националния надзорен орган за решението, тя може да уведоми Органа и Комисията, че националният надзорен орган няма да изпълни решението.

В тази нотификация държавата-членка обосновава причините за това и ясно показва начина, по който решението засяга фискалните ѝ отговорности.

В този случай действието на решението на Органа се преустановява.

В срок от един месец от нотификацията от страна на държавата-членка, Органът информира държавата-членка, дали поддържа решението си или го изменя или отменя.

Ако Органът поддържа решението си, в рамките на два месеца Съветът решава с квалифицирано мнозинство, както е определено в член 205 от Договора, дали решението на Органа да остане в сила или да бъде отменено.

Ако Съветът реши да подкрепи решението на Органа или ако не е взел решение в рамките на два месеца, преустановяването на изпълнението на това решение ще бъде незабавно прекратено.

3. Ако държава-членка смята, че решение, прието съгласно член 10, параграф 2, засяга нейните фискални задължения, тя може в рамките на три работни дни, след като Органът е нотифицирал националния надзорен орган за решението, да уведоми Органа, Комисията и Съвета, че националният надзорен орган няма да изпълнени решението.

В тази нотификация държавата-членка обосновава причините за това и ясно показва начина, по който решението засяга фискалните ѝ отговорности.

Съветът, решава с квалифицирано мнозинство, както е определено в член 205 от Договора, в рамките на десет работни дни, дали решението на Органа да остане в сила или да бъде отменено.

Ако Съветът не вземе решение в рамките на десет работни дни, се счита, че решението на Органа остава в сила.

Член 24 Процедури за вземане на решение

1. Преди вземането на решенията, предвидени в член 9, параграф 6, член 10, параграфи 2 и 3 и член 11, параграфи 3 и 4, Органът информира адресата за своето намерение да вземе решение, като определя срок, в който адресатът може да изрази своето виждане по въпроса, отчитайки неговия спешен характер.

2. Решенията на Органа съдържат мотивите, на които се основават.

3. Адресатите на решенията на Органа биват информирани относно правните мерки, с които разполагат по силата на настоящия регламент.

4. Ако Органът вземе решение съгласно член 10, параграфи 2 и 3, той периодично преразглежда това решение на подходящ интервал от време.

5. Решенията, които Органът взема съгласно членове 9, 10 и 11, се оповестяват публично и в тях се посочва съответният национален надзорен орган или финансова институция, излага се основното съдържание на решението, като се има предвид законния интерес на финансовите институции за защита на техните търговски тайни.

ГЛАВА ІІІ ОРГАНИЗАЦИЯ

Раздел 1 Съвет на надзорните органи

Член 25 Състав

1. Съветът на надзорните органи се състои от:

а) Председател, без право на глас;

б) ръководителя на съответните национални надзорни органи, отговарящи за надзора върху финансовите институции във всяка държава-членка; В случай че в държавата-членка има повече от един компетентен орган, органите постигат съгласие кой от ръководителите да бъде представител в Съвета на надзорните органи;

в) един представител на Комисията, без право на глас;

г) един представител на ЕССР, без право на глас;

е) по един представител на всеки от другите два европейски надзорни органа, без право на глас;

2. Всеки национален надзорен орган, и ако има повече от един национален надзорен орган — всички органи заедно, отговарят за номинирането на високопоставен заместник от техния орган или органи, който може да замести посочения в параграф 1, буква б) член на Съвета на надзорните органи, в случай че той е възпрепятстван да присъства на заседание.

3. Съветът на надзорните органи може да реши да допуска наблюдатели.

Изпълнителният директор може да участва в срещите на Съвета на надзорните органи, без право на глас.

Член 26 Вътрешни комитети и групи

1. Съветът на надзорните органи може да изгради вътрешни комитети или групи за конкретни задачи, възложени на Съвета на надзорните органи, и може да предвиди делегирането на някои ясно определени задачи и решения на вътрешните комитети или групи, на Управителния съвет или на Председателя.

2. За целите на член 11 Съветът на надзорните органи свиква група за улесняване на разрешаването на разногласия, в състава на която влизат Председателят и двама от членовете на съвета, които не са представители на националните надзорни органи, участващи в разногласията.

Съветът на надзорните органи приема решението съгласно член 11 по предложение на групата.

Член 27 Независимост

При изпълнението на възложените му с настоящия регламент задачи Председателят и членовете на Съвета на надзорните органи с право на глас действат независимо и обективно в интерес на Общността и нито търсят, нито приемат указания от институция или орган на Общността, от правителство на държава-членка или от друг публичен или частен субект.

Член 28 Задачи

1. Съветът на надзорните органи дава насоки за работата на Органа и отговаря за вземането на решенията, посочени в глава ІІ.

2. Съветът на надзорните органи приема становища, препоръки и решения и издава съвети, както се посочва в глава ІІ.

3. Съветът на надзорните органи назначава Председателя.

4. Всяка година преди 30 септември, по предложение от Управителния съвет, Съветът на надзорните органи приема работната програма на Органа за следващата година и я предава за информация на Европейския парламент, на Съвета и на Комисията.

Работната програма се приема, без това да противоречи на годишната бюджетна процедура, и се оповестява публично.

5. Съветъ