BG    BG  КОМИСИЯ  НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ  ОБЩНОСТИ  
Брюксел , 19.3.2007 
COM(2007) 120 окончателен  
  
ДОКЛАД  НА КОМИСИЯТА  ДО СЪВЕТА  И ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ  
относно  прилагането  на Директива  91/676/ЕИО  на Съвета  за опазване  на водите  от 
замърсяване  с нитрати  от селскостопански  източници  за периода  2000—2003 г. 
  
{SEC(2007)339}
 
BG 2   BG 1. ВЪВЕДЕНИЕ  
Директива  91/676/ЕИО  на Съвета  (наричана  по-долу  директивата  за нитратите ) 
за опазване  на водите  от замърсяване  с нитрати  от селскостопански  източници  
е приета  на 12 декември  1991 година . 
Член  10 от директивата  за нитратите  изисква  държавите -членки  да представят  
на Комисията  доклад  на всеки  четири  години  след  нотифицирането  на 
директивата . Този  доклад  трябва  да съдържа  информация  относно  кодексите  за 
добра  селскостопанска  практика , определените  за уязвими  на нитрати  зони  
(NVZ), резултатите  от мониторинга  на водите  и резюме  на съответните  аспекти  
на програмите  за действие , изготвени  във връзка  с уязвимите  на нитрати  зони . 
Целта  на настоящия  доклад  е да се информират  Европейският  парламент  и 
Съветът  за състоянието  на изпълнението  на директивата  за нитратите , в 
съответствие  с член  11 от нея. Докладът  се основава  на информацията , 
предадена  от държавите -членки  на ЕС-15 през периода  2004—2006 г. (3-та 
процедура  на отчитане  2000—2003 г.), и се придружава  от обобщени  карти  на 
натоварването  от азот от селскостопански  източници , от данни  за качеството  на 
водите  и от определените  за уязвими  на нитрати  зони . Следователно  докладът  
основно  се отнася  до ЕС-15, но, с оглед  да се представи  една  по-широка  
картина , включва  също  и общо  описание  на стъпките  за прилагането  на 
директивата  в разширения  Европейски  съюз . 
2. РАЗВИТИЕ  НА НАТОВАРВАНИЯТА  ОТ СЕЛСКОТО  СТОПАНСТВО  ОТ ПОСЛЕДНИЯ  
ПЕРИОД  НА ОТЧИТАНЕ  НАСАМ   
В селското  стопанство  тенденцията  към по-голяма  интензификация  и по-
висока  производителност  през повечето  от изминалите  петдесет  години  е 
съпътствана  от значително  нарастване  на употребата  както  на неорганичен  азот 
(N), така и на фосфатни  торове . От средата  на осемдесетте  години  насам , обаче , 
се отчита  едно  прогресивно  намаляване  на употребата  на торове  и тази 
тенденция  продължи  през периода  2000—2003 г. 
На ниво  ЕС-15 намаляването , регистрирано  през периода  2000—2003 г., в 
сравнение  с предходния  период  1996—1999 г., бе съответно  6% за азота  и 15% 
за фосфатните  торове , с тенденции  към намаляване , продължаващи  също  и 
през 2004 г. и 2005 г. 
Числеността  на животните  също  се увеличи  през последните  петдесет  години , 
което  допринесе  за по-голям  азотен  товар  чрез животинския  тор. Промените  в 
селскостопанската  политика , особено  през 1984 г. и 1992 г., допринасят  
оттогава  насам  за стабилизирането  или намаляването  на числеността  на 
говедата , овцете  и козите , но числеността  на свинете  и домашните  птици  
продължава  да нараства . Сравнението  между  периодите  2000—2003 г. и 1996—
1999 г. показва  продължаващ  спад  на числеността  на говедата  и овцете , както  и 
на числеността  на домашните  птици , но стабилност  на числеността  на свинете , 
с очакван  общ спад  от 5% на азотното  натоварване  от животинския  тор. 
 
BG 3   BG Продължава  тенденцията  към концентрация , като числеността  на животните  в 
частни  ферми  нараства  – над 50% от млекодайните  стада  на ЕС понастоящем  се 
отглеждат  във ферми  с повече  от 50 крави , докато  голямото  мнозинство  на 
свиневъдните  стада  е във ферми  с повече  от 100 свине . 
В глобален  план  азотното  „натоварване “ на земеделските  земи  на ЕС-15 от 
животновъдството  (главно  крави , свине , домашни  птици  и овце ) се оценява  на 
приблизително  7,6 милиона  тона , разпръснати  годишно  върху  земеделските  
земи . Следователно  общото  „натоварване “ от дифузни  източници  на азот, 
когато  се прибавят  допълнителните  8,9 милиона  тона  азот от минерални  
торове , е около  16,5 милиона  тона  през 2003 г., сравнено  с почти  18 милиона  
тона  през 1999 г. и 17,4 милиона  тона  през 1995 г. 
Разпределените  по региони  приблизителни  оценки  на нивата  на разпръскване  
на азот от животински  тор (карта  1) показват  количества , надвишаващи  170 
кг/ха в Белгия  (Фландрия ) и Нидерландия , но и на местно  ниво , в Италия , 
Франция  (Бретан ), Испания  и Португалия . Нива  на разпръскване  на азот от 
животински  тор на регионално  ниво  между  120 и 170 кг/ха са установени  също  
така в Дания , Обединеното  кралство  (Англия ), няколко  графства  в Ирландия  и 
в южна  Германия . Всички  гореспоменати  области  имат  и най-високите  нива  на 
разпръскване  на фосфор  от животински  торове  (над 90 кг фосфат  на хектар  
годишно  за най-интензивните  области , карта  2) и общи  нива  на разпръскване  
на азот и фосфор  (животински  тор плюс  химически  торове ) със стойности , 
надвишаващи  съответно  240 кг азот и 90 кг фосфор  на хектар  за година  (карти  
3 и 4).  
Индикатор  на азотните  натоварвания  от селскостопански  източници  е 
„брутният  хранителен  баланс “, който  представлява  разликата  между  
количествата  на добавения  азот (от минерални  торове , животински  тор, 
атмосферни  отлагания , азотните  фиксации  от бобови  растения  и други  по-
маловажни  източници ) и количествата  на отдадения  азот (поемане  от посеви , 
пасищни  и фуражни  култури ) на хектар  използваема  земеделска  земя . Според  
изчисленията  на Европейската  агенция  за околната  среда  брутният  хранителен  
баланс  на ниво  ЕС-15 през 2000 г. е бил 55 кг/ха – спад  от 16% в сравнение  с 
1990 г., с диапазон  от 37 кг/ха (Италия ) до 226 кг/ха (Нидерландия ). Излишъкът  
в брутния  хранителен  баланс  намалява  във всички  държави -членки , с 
изключение  на Ирландия  и Испания  (ЕАОС , 2005 а). 
Сравнително  малките  излишъци  в азотния  брутен  баланс  на национално  ниво  
водят  до подценяване  на излишъците  в определени  райони . Една  
приблизителна  оценка  на брутния  азотен  (N) баланс , изчислена  на регионално  
ниво  от базата  от данни  CAPRI1 по отношение  на 2001 г. (http://www.agp.uni-
bonn.de/agpo/rsrch/dynaspat/dynaspat_e.htm ), показва  хетерогенността  между  
                                                 
1 CAPRI ( Регионално  въздействие  на Общата  селскостопанска  политика ) е модел  на 
селскостопанския  сектор , покриващ  както  целия  ЕС-27 и Норвегия  на регионално  ниво  (250 
региона ), така и глобалните  селскостопански  пазари . Той позволява  да се анализира  
въздействието  на различните  елементи  на Общата  селскостопанска  политика , на политиките  за 
околната  среда  или търговските  политики  по отношение  на селското  стопанство  на ЕС на 
регионално  ниво . В областта  на околната  среда  той позволява  да се направи  предварителна  
оценка  на индикатори  като емисии  на газове  и баланси  на N, P, K на регионално  ниво . 
 
BG 4   BG регионите  на ЕС, с излишък , вариращ  от 0 до 300 кг N/ха, като максимумът  е 
достигнат  в области  с висока  гъстота  на животновъдството , но също  и в 
региони  с интензивно  отглеждане  на плодове  и зеленчуци  или житни  култури  и 
царевица  с небалансирано  торене  (карта  5). 
Най-високите  национални  излишъци  от азот се намират  в региони  на 
Нидерландия  и Белгия  (> 150 или 200 кг N/ха). Същите  нива  на излишъци  
обаче  могат  да се открият  в Бретан  (Франция ) и във Вехта  Клопенбург  (Долна  
Саксония , Германия ). Излишъци  от порядъка  на 100-150 кг N/ха също  се 
срещат  в държави -членки  със сравнително  нисък  национален  излишък  като 
Испания  (Каталония ), Италия  (Ломбардия ), Обединеното  кралство  (Северна  
Ирландия , Уелс  и Западна  Англия ). 
По-голямата  гъстота  на животните , която  води  до увеличаване  на задържането  
на добитъка  в обори , съхранението  и разпръскването  на животински  тор, има за 
резултат  повече  отделен  амоняк  и атмосферното  му отлагане  върху  съседните  
почви  и води , със стойности  до 50-60 кг азот на хектар  за година , регистрирани  
в такива  райони  (фигура  1). 
Селското  стопанство  носи  значителна  отговорност  за наличието  на азот във 
водната  среда . Според  неотдавнашни  изследвания  (ЕАОС , 2005b; СИЦ , 2006), 
които  актуализират  информацията  за участието  на различните  сектори  в 
замърсяването  на водите , на него  обикновено  се дължи  50-80% от общото  
замърсяване  (карта  6). 
Значението  в тази връзка  на изхвърлянето  на азот от селското  стопанство  в 
естествената  природна  среда  се потвърждава  от данните , представени  от 
няколко  държави -членки  (Белгия , Германия , Дания , Финландия , Франция , 
Люксембург , Нидерландия  и Обединеното  кралство ) в техните  доклади  
относно  прилагането  на директивата  за нитратите . Селското  стопанство  е 
отговорно  за около  62% от замърсяването  с азот на повърхностните  води  (от 
минимум  от 18% в Португалия  до максимум  от 97% в Дания ). По-високи  
проценти  се установяват  за държави -членки , които  са създали  ефективни  
системи  за пречистване  на градски  и промишлени  отпадъчни  води , като по 
такъв  начин  рязко  са намалили  замърсяването  с азот от такива  източници . 
Делът  на селското  стопанство  в замърсяването  с азот и фосфор  на водите  също  
се потвърждава  от доклади  по Рамковата  директива  за водите . 
(http://forum.europa.eu.int/P ublic/irc/env/wfd/home). През  2005 г. няколко  
държави -членки  идентифицираха  еутрофикацията  и свързаните  с нея 
замърсявания  от селскостопански  източници  като една  от най-големите  
заплахи  за постигането  на добро  състояние  на водите . 
3. ПРЕГЛЕД  НА ПЪЛНОТАТА  НА ДОКЛАДИТЕ , ПРЕДСТАВЕНИ  ОТ ДЪРЖАВИТЕ -
ЧЛЕНКИ  
Всички  държави -членки  представиха  официален  доклад  на Европейската  
комисия  през 2004-2005 г. Липсващите  допълнителни  данни , по-специално  във 
връзка  с качеството  на водите , уязвимите  на нитрати  зони  и селското  
стопанство , бяха  предоставени  през 2006 г.  
 
BG 5   BG Повечето  държави -членки  са следвали  основните  принципи  на насоките  за 
отчитане , изготвени  от Комисията  през 2000 г., но като се има предвид  
различната  степен  на детайлност  и формат  на данните , беше  необходима  
допълнителна  работа , за да се включат  данните  за качеството  на водите  и 
определянето  на уязвимите  на нитрати  зони  на ниво  ЕС-15. Обединеното  
кралство , което  не беше  докладвало  през предходния  период  на отчитане  
1996—1999 г., предостави  информация  и за двата  периода  на отчитане .  
Докладите , представени  от държавите -членки , дават  информация  основно  по 
точките , изброени  в приложение  V на директивата  за нитратите . Има 
подобрение  в степента  на детайлност  и изчерпателност  на информацията  в 
сравнение  с предходния  период  на отчитане . Все пак остават  пропуски  в 
информацията  по отношение  на качеството  на водите , по-специално  във връзка  
с еутрофикацията  на сладките  и крайбрежните  води , прогнозирането  на 
развитието  на качеството  на водите  на основата  на данните  от селското  
стопанство , като например  използването  на азот в уязвими  на нитрати  зони  и 
оценка  на ефективността  на програмите  за действие . 
4. КАЧЕСТВО  НА ВОДИТЕ , СЪСТОЯНИЕ  И ТЕНДЕНЦИИ  
Мрежа  за мониторинг  
Мрежите  от станции  за вземане  на проби  трябва  да обхванат  подземните  води  
(дори  ако не се използват  за питейна  вода ), реките , езерата  и язовирите , 
крайбрежните  и морските  води , както  се изисква  от член  6 на директивата  за 
нитратите . 
Държавите -членки  са изградили  мрежи  за мониторинг , които  дават  добра  обща  
представа  за състоянието  и тенденциите  на водите . Техният  обхват  и качество  
са се подобрили  от втория  период  на отчитане  насам  както  за подземните , така 
и за повърхностните  води . Общо  около  20 000 мониторингови  станции  за 
подземни  води  бяха  в експлоатация  през 2000—2003 г. в сравнение  с 16 000 
през 1996—1999 г. Броят  на общите  станции  за вземане  на проби  между  двата  
отчетни  периода  е около  11 100, което  позволява  резултатите  да се използват  за 
оценка  на тенденциите . 
Гъстотата  на вземане  на проби  от подземните  води  бе средно  12,5 точки  за 
вземане  на проби  на 1000 км2 в ЕС-15. Най-високата  гъстота  бе в Белгия -
Валония  (50 точки  за вземане  на проби  на 1000 км2) и в Нидерландия  и 
Австрия  (25-30 точки  за вземане  на проби  на 1000 км2). Относително  ниската  
плътност  на вземане  на проби  във Финландия  и Швеция  (съответно  0,19 и 0,33 
точки  за вземане  на проби  на 1000 км2) се дължи  на високия  процент  природни  
райони  там. Някои  държави -членки  (Дания , Нидерландия ) предадоха  данни  за 
мониторинг  на подземните  води  за различни  дълбочини  на мониторинг . 
Нидерландия  обаче  предостави  обобщени  данни  (14 обобщени  стойности , 
отнасящи  се до 358 мониторингови  станции ) за дълбочина  0-5 метра . Гърция  не 
предаде  с доклада  данни  за качеството  на подземните  води , но по-късно  
предостави  данни  от мониторинг , извършен  през 2003 г. Белгия  (Фландрия ) 
намали  мониторинговите  станции  за подземни  води  от 392 на 97 през 2003 г. 
 
BG 6   BG Някои  държави -членки , които  приеха  подход  на цялостна  национална  програма  
за действие , като Германия  и Финландия , изградиха  специфична  мрежа  за 
оценяване  на състоянието  и тенденциите  на качеството  на водите  в области  с 
преобладаващи  интензивни  селскостопански  дейности , освен  общата  държавна  
мрежа  за мониторинг  на подземните  води . 
Общо  около  22 000 мониторингови  станции  за повърхностни  води  бяха  
изградени  през 2000—2003 г. в сравнение  с 14 000 през 1996—1999 г.; 12 000 
общи  станции  за вземане  на проби  между  двата  периода  на отчитане  дадоха  
възможност  за оценка  на тенденциите . Гъстотата  на вземане  на проби  варира  
(от минимум  от 0,8 мониторингови  станции  на 1000 км2 (Гърция ) до 59 
(Белгия -Фландрия ) и 33 (Обединеното  кралство , Англия ) мониторингови  
станции  на 1000 км2.  
Държавите -членки  (с изключение  на Испания , Гърция  и Ирландия ) 
предоставиха  данни  по отношение  на честотата  на техните  мониторингови  
програми . Честотата  на мониторинг  варира  от 12 до 24-26 пъти  годишно  за 
повърхностните  води  и от 1 до 6 пъти  годишно  за подземните  води .  
Държавите -членки  докладваха  гео-обоснованите  данни  във формат , съвместим  
с Географската  информационна  система  (GIS)2 на ЕК и използвайки  
хармонизирани  кодове  и класификации , разработени  в насоките  за отчитане , 
изготвени  от Комисията  през 2000 г.3. Следователно  могат  да се изготвят  
обобщени  карти  за качеството  на водите  по отношение  на нитратите  на ниво  
ЕС.  
Информацията  за еутрофикацията  е подобрена  в сравнение  с предходния  
период  на отчитане , но не всички  държави -членки  докладваха  по критериите , 
използвани  за оценка  на еутрофикацията , и само  някои  предоставиха  
резултатите  от оценката  на отделни  водни  басейни , реки  или езера  (Австрия  с 
ограничение  до езера  и река Дунав , Белгия , Дания , Гърция , Финландия , 
Ирландия , Люксембург  и Португалия ) и крайбрежни  и морски  води  (Ирландия , 
Дания , Нидерландия  и Финландия ). Някои  държави -членки  докладваха  по 
някои  от следните  параметри  на еутрофикацията : общ азот, общ фосфор , 
ортофосфати , хлорофил  а. 
Резултати  от изследването  на качеството  на водите  
Подземни  води  
През  периода  2000—2003 г. 17% от мониторинговите  станции  на ЕС (средни  
стойности ) имаха  концентрации  на нитрати  над 50 мг NO 3/л, 7% бяха  в 
диапазона  40 до 50 мг NO 3/л и 15% бяха  в диапазона  25-40 мг NO 3/л. Около  
                                                 
2 Контекстуално  до предаването  на доклада  или по-късно , през 2005 и 2006 г. 
3 ЕИО , Генерална  дирекция  „Околна  среда “, 2000 г. Директива  за нитратите  (91/676/ ЕИО ); 
Състояние  и тенденции  на водната  среда  и селскостопанските  практики . Ръководство  за 
изготвяне  на доклад  от държавите -членки  
 
BG 7   BG 61% от станциите  за подземни  води  имаха  концентрация  под 25 мг NO 3/л4 
(карти  7 и 8).  
В отделни  държави -членки  бяха  установени  големи  различия  в зависимост  от 
дълбочината  на мониторинговите  станции  и типа  на мониторинга . Белгия  
(Фландрия ), Нидерландия  (0-5 м5, обобщени  данни ), Португалия , Испания  и 
Люксембург  докладват  най-високия  процент  на обекти  за вземане  на проби  от 
подземни  води , надхвърлящи  50 мг NO 3/л (от 60% до 20% от мониторинговите  
станции ). Германия  и Финландия  също  докладват  висок  процент  на обекти , 
надхвърлящи  концентрация  на нитрати  от 50 мг NO 3/л в техните  мрежи  за 
мониторинг  на селскостопански  обекти . Праговата  стойност  от 40 мг NO 3/л е 
надхвърлена  във Франция  и Обединеното  кралство  (Англия ) в повече  от 20% 
от точките  за вземане  на проби  (фигура  2).  
Сравнението  с данните  от предходния  период  на отчитане  показва , че на ниво  
ЕС 15 преобладават  устойчиви  и низходящи  тенденции  (64% от 
мониторинговите  станции , от които  30% с тенденции  към намаляване ). 36% от 
мониторинговите  станции  обаче  все още показват  тенденции  към повишаване  
(карта  9 и фигура  3).  
Държавите -членки  с тенденции  към повишаване  в повече  от 30% от 
мониторинговите  станции  са Белгия  (Валония ), Франция , Испания , 
Португалия , Германия , Ирландия , Обединеното  кралство , Нидерландия  
(дълбочина  0-5 м) и Люксембург . По принцип  обаче , с изключение  на Испания , 
Франция , Обединеното  кралство  и Белгия , процентът  на станциите  с 
повишаващи  се концентрации  на нитрати  се балансира  от сходен  или дори  по-
висок  процент  с подобряващо  се качество . Плитките  подземни  води  в Дания  и 
Нидерландия  показват  по-ясно  изразено  подобрение  в сравнение  с дълбоките  
подземни  води . Като  цяло , Дания , Австрия  и Швеция  регистрират  тенденции  
към стабилност  или намаляване . Тенденциите  за Гърция , Италия  и Белгия  
(Фландрия ) не могат  да се определят  поради  модифициране  на мрежата  за 
мониторинг  и/или липса  на данни  (фигура  3).  
Повърхностни  води  
Средни  концентрации  на нитрати  (средногодишно ) под 10 мг NO 3/л бяха  
наблюдавани  в 53% от мониторинговите  станции , а равни  или по-ниски  от 2 мг 
NO 3/л – в 19% от мониторинговите  станции , особено  в планинските  области . В 
2,5% от мониторинговите  станции  концентрацията  на нитрати  превишаваше  50 
мг NO 3/л, а в 4% бяха  регистрирани  стойности  в диапазона  40 до 50 мг NO 3/л6. 
Държавите  членки  с най-високия  процент  на точки  на вземане  на проби , 
                                                 
4 Териториалното  разпределение  на станциите  за мониторинг  е по-равномерно  през третия  в 
сравнение  с втория  период  на отчитане , с по-добър  баланс  между  замърсени  и незамърсени  
области . 
5 Отразяващо  концентрацията  на първия  метър  от подземните  води  или води , напускащи  
кореновата  зона 
6 Следва  да се отбележи , че е необходимо  едно  по-балансирано  разпределение  на станциите  за 
вземане  на проби , за да се представи  цялостната  картина  в ЕС 15. Например  станциите  за 
мониторинг  на повърхностни  води  в Обединеното  кралство  (Англия ), които  представляват  почти  
30% от общия  брой  на станциите  за мониторинг  в ЕС 15, с относително  висок  процент  на 
стойности  в трите  класа  над 25 мг/л, могат  да повлияят  на разпределението  на честотата  в ЕС 15. 
 
BG 8   BG показващи  концентрация  на нитрати  над 50 мг NO 3/л, бяха  Обединеното  
кралство , Франция  и Нидерландия  (съответно  4,5%, 2% и 1,2%). Стойности  над 
40 мг NO 3/л нитрати  бяха  регистрирани  в 11% и 7% от мониторинговите  
станции  съответно  в Обединеното  кралство  и Франция . Високи  стойности , над 
25 и дори  40 мг NO 3/л бяха  наблюдавани  в селскостопанските  равнини  на 
Дания , Нидерландия , Белгия  (Фландрия ) и северозападна  Франция . В 
Люксембург , Белгия  (Валония ), Ирландия  (югозападна ), отделни  области  на 
Испания  (североизточна , южна ), Италия  (североизточна ) и Австрия  
(североизточна , във водосбора  на Морава -Дийе ) значителен  дял от стойностите  
бяха  между  10 и 25 мг NO 3/л, което  вече означава  доста  големи  притоци  на 
нитрати  в езерата  и моретата  и значителни  последици  от потенциална  
еутрофикация  (карти  10, 11, 12 и фигура  4). 
Сравнението  с изследванията  от 1996—1999 г. показва , че концентрацията  на 
нитрати  намалява  или е стабилна  в голяма  част от повърхностните  води  
(съответно  55% и 31% от мониторинговите  станции ). Това  може  да потвърди  
общата  тенденция  на намаляване , наблюдавана  в предходния  период  на 
отчитане , но ще са необходими  допълнителни  данни , за да се оцени  влиянието  
на климатичните  условия  и подобряването  на пречистването  на отпадъчните  
води  в този процес  на развитие . В 14% от мониторинговите  станции  
концентрацията  се повишава  (главно  в Люксембург , Франция , Обединеното  
кралство , Португалия  и Белгия ). Намалявания  или устойчиви  концентрации  на 
нитрати  в повърхностните  води  бяха  докладвани  като обобщени  тенденции  
(повече  от 90% от обектите  за мониторинг ) в Дания  (пресни  води ), Австрия , 
Ирландия , Швеция , Германия  и Нидерландия  (пресни  води ). 
Разпространението  на станции  за вземане  на проби  с тенденции  към 
повишаване  е особено  широко  в северозападна  и южна  Франция , южна  Англия , 
източна  Испания  и северна  Португалия  (карта  13 и фигура  5). 
Обсъждането  и оценката  на трофичното  състояние  на водите  е значително  
затруднено  от различните  методи  и критерии , използвани  от държавите -членки  
за оценка  на еутрофикацията . Ето защо  не са изготвени  карти  на 
еутрофикацията  в повърхностните  води  на ЕС 15. Сателитната  снимка  на 
концентрацията  на хлорофил  в моретата  на ЕС (карта  14) очертава  областта  с 
интензивно  развитие  на фитопланктон . Очаква  се с прилагането  на Рамковата  
директива  за водите  да се преодолее  тази трудност  чрез хармонизиране  на 
критериите  за определяне  на еутрофикацията  чрез оценка  на екологичното  
състояние  и вътрешнокалибрационната  процедура  
(http://ec.europa.eu/e nvironment/water/water-f ramework/objectives.html ). Освен  
това понастоящем  се разработва  ръководство  в тази връзка  
(http://forum.europa.eu.int/P ublic/irc/env/wfd/library?l=/ framework_directive/themat
ic_documents/13_eutrophication). 
5. ОПРЕДЕЛЯНЕ  НА УЯЗВИМИТЕ  НА НИТРАТИ  ЗОНИ  
От държавите -членки  се изисква  да преразглеждат , и ако е необходимо  – да 
ревизират , уязвимите  на нитрати  зони  най-малко  на всеки  четири  години  на 
основата  на резултатите  от мониторинга  на водите  съгласно  член  6 на 
Директивата  за нитратите . Първите  зони  трябваше  да са определят  до декември  
1993 г. с последващи  ревизии  на всеки  четири  години .  
 
BG 9   BG През  периода  2000—2003 г. се постигна  по-значителен  напредък  в 
определянето  на уязвимите  на нитрати  зони . Седем  от петнадесетте  държави -
членки  се възползваха  от възможността  в директивата  за нитратите  да не 
идентифицират  специфични  уязвими  на нитрати  зони , а да изготвят  и прилагат  
програма  за действие  за цялата  територия . Освен  Австрия , Дания , Финландия , 
Германия , Люксембург  и Нидерландия , Ирландия  въведе  подход  за цялата  
територия  през март  2003 г. 
Други  държави -членки  увеличиха , в някои  случаи  съществено , уязвимите  на 
нитрати  зони  от 1999 г. насам : Обединеното  кралство  (от 2,4% на 32,8% от 
територията ), Испания  (от 5% на 11%), Италия  (от 2% на 6%), Швеция  (от 9% 
на 15%), Белгия  (от 5,8% на 24%). Не винаги  беше  представяна  мотивация  за 
увеличението  на определените  зони . В мнозинството  от случаите  това беше  
основано  на замърсяването  с нитрати  на подземните  води  (т.е. държавите -
членки  от Южна  Европа ) и замърсяването  с нитрати  на повърхностните  води  
(критерии  А2 и А1 от приложение  І на директивата  за нитратите ); в по-малка  
степен  това беше  основано  на еутрофикацията  (например  Швеция  и Сена -
Нормандия  във Франция ). 
Като  цяло , определяните  за уязвими  на нитрати  зони  в ЕС 15 се увеличиха  от 
35,5% от територията  в края  на 1999 г. на 44% в края  на 2003 г. (таблица  1 и 
карта  14). От 2003 г. насам  са определени  нови  зони  в Италия , Испания , 
Португалия  и Обединеното  кралство , Северна  Ирландия  (карта  15). Белгия  е 
създала  процедура  за увеличаване  на своите  определени  зони , които  да 
включат  42% от територията  на Валония  и цяла  Фландрия .  
Независимо  от това, въз основа  на прегледа  на наличната  информация  за 
натоварването  от азот и по-специално  за качеството  на водите , във връзка  с 
еутрофикацията  и плитките  подземни  води , все още има пропуски  в 
определянето  на уязвимите  на нитрати  зони . Необходимо  е да се работи  за 
преодоляване  на тези пропуски . 
6. ПРОГРАМИ  ЗА ДЕЙСТВИЕ  
До края  на 2003 г. всички  държави -членки , с изключение  на Ирландия , бяха  
създали , макар  и с голямо  закъснение  при някои , една  или повече  програми  за 
действие  на територията  си. Ирландия  окончателно  изготви  програмата  си през  
2006 г.  
Държавите -членки  предоставиха  информация  относно  новосъздадените  
програми  за действие  от 1999 г. насам  и относно  измененията , въведени  в 
резултат  на периодичния  преглед , който  се изисква  от директивата  за 
нитратите . 
Директивата  за нитратите  предвижда  възможността  да се изготвят  и прилагат  
програми  за действие  за отделни  уязвими  на нитрати  зони  или част от зони . 
Франция , Португалия , Испания , Италия , Гърция , Обединеното  кралство  и 
Белгия  използваха  тази възможност  и в резултат  на това около  110 програми  за 
действие  бяха  въведени  до края  на 2003 г. 
 
BG 10   BG Макар  че е постигнат  напредък  в качеството  на програмите  за действие , много  
от тях все още демонстрират  определени  аспекти  на несъответствие .  
Някои  държави -членки  не успяха  да наложат  съответствие  със стандарта  за 
разпръскване  на азот от животински  тор (от 22.12.2002 г., 170 кг N/ха). 
Друга  основна  мярка , минимален  капацитет  за съхранение  на животински  тор, 
не беше  въведена  като задължителна  в някои  програми  за действие ; в други  
случаи  необходимият  капацитет  за съхранение  е недостатъчен  за покриване  на 
периоди , когато  разпръскването  на животински  тор е забранено  или 
невъзможно  поради  климатичните  условия . Изискванията  за капацитет  за 
съхранение  в програмите  за действие  варират  от 2 до 12 месеца , с големи  
различия  дори  в съседни  региони  със сходни  климатични  условия . 
Изследванията  (ERM, 2001 г.) предлагат  въвеждането  на минимални  
капацитети  от 4 месеца  (в средиземноморските  области ) до 9-11 месеца  (в 
северните  области ).  
Балансираното  торене  е също  недостатъчно  застъпено  в някои  програми  за 
действие , така че да се ограничи  добавеният  с торовете  (както  животински  тор, 
така и химически  торове ) общ азот зо задоволяване  на нуждите  на културите , 
като се вземат  предвид  количествата , добавени  от почвата  и другите  
източници . Подходът , възприет  от държавите -членки , варира  от балансирана  
система , която  осигурява  методология  за изчисления  за всяка  отделна  ферма , 
до определянето  на стандарти  за разпръскване  на общ азот за всяка  култура  или 
групи  от култури  (общ азот или „наличен  азот“). В някои  случаи  обаче  
предписанията  са много  общи  и не въвеждат  задължителни  изисквания  за 
фермерите . 
Други  критични  аспекти  са: 
– недостатъчно  времетраене  или ограничена  приложимост  (за специфични  
торове , култури  или видове  почви ) на мерките  за ограничаване  на периодите  
за разпръскване  на торовете ;  
– недостатъчни  мерки  за разпръскването  на торовете  в близост  до водни  
басейни  (липса  на минимално  разстояние  за разпръскване  на торовете  или 
твърде  тясна  ширина  на ненаторените  буферни  ивици );  
– липса  или недостатъчни  ограничения  за разпръскването  на торове  върху  
земи  със стръмни  склонове , макар  че те са от съществено  значение , за да не 
се допускат  загуби  на азот от ерозия , оттичащи  се води  и подпочвено  
оттичане ; 
– никакви  ограничения  за разпръскване  на торове , когато  почвените  условия  
са неподходящи  (водонаситени , наводнени , покрити  със сняг и замръзнали  
почви ). 
И въпреки  това, независимо  от необходимостта  от по-нататъшно  подобряване , 
през 2000—2003 г. беше  постигнат  напредък  чрез изготвянето  и прилагането  на 
нови  програми  за действие  и подобряването  на мерките  на съществуващите  
програми  за действие  в контекста  на периодичното  преразглеждане . 
 
BG 11   BG Понастоящем  се отбелязва  напредък  и с подобреното  качество  на мерките . В 
приложението  се прави  общ преглед  на напредъка , постигнат  в последно  време , 
в областта  на мерките , включени  в програмите  за действие . 
7. ДЕРОГАЦИИ  
Директивата  за нитратите  предвижда  възможността  за ползване  на дерогация  
по отношение  на максималното  количество  от 170 кг азот на хектар  за година , 
приложимо  за животинския  тор, при условие  че е доказано , че целите  на 
директивата  все пак са постигнати . Дерогациите  изискват  решение  на 
Комисията , въз основа  на положителното  становище  на Регулаторния  комитет  
за нитратите , който  подпомага  Комисията  при прилагането  на директивата . 
Подходящо  определяне  на уязвимите  на нитрати  зони  и програми  за действие , 
които  изцяло  са съобразени  с изискванията  на директивата  за нитратите , са 
предпоставки  за всяка  дерогация , а самите  дерогации  се прилагат  само  за 
времетраенето  на програмата  за действие . Списък  на дерогациите , разрешени  
до декември  2006 г., е даден  в приложението . 
8. ПРОГНОЗА  ЗА КАЧЕСТВОТО  НА ВОДИТЕ  
Почти  всички  държави -членки , с изключение  на Италия , Португалия  и Гърция , 
представиха  поне  няколко  елемента  относно  методите  на оценка  
(симулационни  модели  и анализ  на тенденциите ) за оценката  на тенденциите  
при селскостопанските  натоварвания  и/или развитието  на качеството  на водите . 
Само  няколко  държави -членки  обаче  предоставиха  количествена  информация  
за времевата  рамка , през която  се прогнозира  да се постигне  стабилизиране  на 
настоящото  ниво  на замърсяване  или възстановяване  на качеството  на водите  
(както  по отношение  на нитратите , така и на еутрофикацията ). Трудността  да 
се правят  заключения  произтича  от многото  неясноти  по отношение , примерно , 
на климата  и преносните  процеси  в почвите .  
Общото  заключение  е, че ще са необходими  няколко  години  преди  да може  да 
се наблюдават  подобрения  в качеството  на водите  в резултат  на прилагането  на 
мерките  на програмите  за действие  и изменението  на селскостопанските  
практики  (включително  намаляване  на броя  на животните ). В малкото  случаи , 
в които  е представена  времева  рамка  за възстановяване  на качеството  на водите  
(понякога  в резултат  на симулация  за специфични  басейни ), тя варира  от 
минимум  2-4 години  до над 30 години . 
9. ПРОЦЕДУРИ  ЗА НАРУШЕНИЯ  
Понастоящем  прилагането  на директивата  за нитратите  е все още 
непълноценно , което  се потвърждава  от няколкото  заведени  съдебни  
процедури  за нарушения  (7 за 15 държави -членки , таблица  2), основно  за 
недостатъчно  определени  уязвими  на нитрати  зони  и несъответствие  на 
програмите  за действие . 
 
BG 12   BG 10. ПРИЛАГАНЕ  НА ДИРЕКТИВАТА  ЗА НИТРАТИТЕ  В НОВИТЕ  ДЪРЖАВИ -ЧЛЕНКИ  (ЕС 
10) 
Прилагането  на директивата  за нитратите  е в ход в новите  държави -членки . В 
съответствие  с ангажиментите , поети  в преговорите  за присъединяване , новите  
държави -членки  изпълниха  задължението  си, като осигуриха  транспонирането , 
въведоха  мониторингова  мрежа  за водите  и определиха  уязвимите  на нитрати  
зони . Вече  са създадени  програми  за действие  във всички  нови  държави -
членки . Комисията  анализира  определените  зони  и програмите  за действие , за 
да оцени  тяхната  съгласуваност  с директивата  за нитратите . Три от десетте  
нови  държави -членки  (Малта , Словения  и Литва ) възприеха  „подход  за цялата  
територия “, с което  решиха  да не определят  специфични  уязвими  на нитрати  
зони , но да прилагат  програма  за действие  върху  цялата  територия . Седем  
държави -членки  определиха  като уязвими  на нитрати  зони  процент  от 
територията  си, вариращ  от 2,5% (Полша ) до 48% (Унгария ). 
11. ЗАКЛЮЧЕНИЯ  
Третият  доклад  относно  прилагането  на директивата  за нитратите  за периода  на 
отчитане  2000—2003 г., представен  от държавите -членки  на ЕС 15, показва  
подобрение  в качеството  на мониторинга  и отчитането . 
Що се отнася  до качеството  на водите , за подземните  води , въпреки  че общата  
тенденция  е устойчива  или възходяща  в 64% от обектите , все пак се наблюдава  
повишаване  на замърсяването  с нитрати  в 36% от обектите , а 17% от обектите  
демонстрират  концентрация  на нитрати  над 50 мг на литър . В повърхностните  
води  се наблюдават  устойчиви  или с тенденция  към намаляване  концентрации  
на нитрати  в 86% от мониторинговите  обекти , което  потвърждава  тенденциите  
в някои  държави -членки , отбелязани  в предходния  доклад . Независимо  от това, 
ще са нужни  допълнителни  данни , за да се оцени  влиянието  на климатичните  
условия  и подобреното  пречистване  на градските  отпадъчни  води  върху  това 
развитие . 
Значителен  напредък  е постигнат  през последните  години  по отношение  както  
на определянето  на уязвимите  зони , така и на програмите  за действие . 
Уязвимите  зони  се увеличиха  от 35,5% от територията  на ЕС 15 през 1999 г. до 
44% през 2003 г., с последващо  определяне  на уязвими  зони . Независимо  от 
това, въз основа  на прегледа  на наличната  информация  за натоварването  от 
азот и качеството  на водите , Комисията  счита , че все още съществуват  
пропуски  при определянето  на уязвимите  зони , които  е необходимо  да бъдат  
запълнени . 
Напредъкът  в качеството  на програмите  за действие  бе значителен  през 
последните  години  и това трябва  да допринесе  за подобряването  на качеството  
на водите  през бъдещите  периоди  на отчитане . 
Заключението  от цялостния  анализ  на Комисията  е, че понастоящем  има 
значителен  напредък  при прилагането  на директивата  за нитратите , но 
предстои  да се свърши  още много  работа  в бъдеще  за подобряване  на 
определянето  на уязвимите  зони  и на качеството  на програмите  за действие , за 
 
BG 13   BG да се постигнат  напълно  целите  на директивата  по отношение  на качеството  на 
водите . Комисията  разчита  на едно  трайно  и нарастващо  сътрудничество  от 
страна  на държавите -членки  в тази дейност .