BG Официален вестник на Европейския съюз C 255/1

458-А ПЛЕНАРНА СЕСИЯ, ПРОВЕДЕНА НА 16 И 17 ДЕКЕМВРИ 2009 Г.

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Търговия и продоволствена сигурност“

(проучвателно становище)

(2010/C 255/01)

Докладчик: г-н CAMPLI

Съдокладчик: г-н PEEL

С писмо от 21 януари 2009 г. г-жа Margot Wallström, заместник-председател на Европейската комисия, поиска от Европейския икономически и социален комитет, в съответствие с член 262 от Договора за създаване на Европейската общност, да изготви проучвателно становище относно:

„Търговия и продоволствена сигурност“.

Специализирана секция „Външни отношения“, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 19 ноември 2009 г. (докладчик: г-н CAMPLI, съдокладчик: г-н PEEL).

На 458-ата си пленарна сесия, проведена на 16 и 17 декември 2009 г. (заседание от 16 декември), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 191 гласа „за“, 1 глас „против“ и 6 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 Заключения

1.1.1 ЕИСК счита, че правото на прехрана и правото на гражданското общество да участва във всеки аспект на продоволствения въпрос са основни граждански права. Според Комитета световната продоволствена сигурност е едно от основните права на човека.

1.1.2 В свят, в който се произвежда достатъчно храна за изхранване на всички хора, над един милиард души понастоящем не разполагат с достъп до храна в достатъчни количества. Основната причина за тази ситуация на продоволствена несигурност е бедността в контекст на разпадане на местните икономики, хранителни традиции и пазарни инфраструктури, причинено от международни стратегии, прилагани от 80-те години насам.

1.1.3 ЕИСК осъзнава, че в областта на допълнителните политики за развитие, насочени към намаляване на бедността и увеличаване на доходите, регулираната търговия може да допринесе за извеждането на хора и групи от състояние на продоволствена несигурност, включително чрез развитието на регионалните пазари.

1.1.4 Широкото използване на протекционистки мерки не допринася за постигането на световна продоволствена сигурност, тъй като не гарантира необходимата гъвкавост и затруднява всяка форма на ефективна регионална интеграция, особено в Африка.

1.1.5 ЕИСК счита, че в процеса на вземане на решения и прилагане на регулирана търговия трябва да бъдат интегрирани принципите на правото на прехрана, както и че държавите не бива да поемат международни задължения, които са в разрез с тези принципи.

1.1.6 ЕИСК е наясно с факта, че политиките, насочени към самостоятелно задоволяване на потребностите от храни, са скъпоструващи и не се съчетават с подхода на глобално управление. В същото време Комитетът признава подхода на продоволствената независимост като законно право на един народ да определя самостоятелно политиките за постигане на собствената си продоволствена сигурност и за устойчиво изхранване на населението, като зачита правото на продоволствена независимост на другите народи.

1.1.7 ЕИСК счита, че е необходимо да бъдат реформирани инструментите, институциите и политиките за глобално управление на продоволствената сигурност и на търговията в съответствие с принципите и практиката на съгласуваност на политиките за развитие.

1.1.8 ЕИСК счита, че всички възможни и полезни стратегии, насочени към борбата с бедността и към увеличаването на продоволствената сигурност, могат да дадат високи и стабилни резултати, ако едновременно с тях се развиват демократичните процеси и укрепват принципите на правовата държава в страните, в които съществува продоволствена несигурност.

1.2 Препоръки

1.2.1 Що се отнася до глобалния политически подход, ЕИСК отправя следните общи препоръки:

1.2.1.1 Европейският съюз следва да приложи Европейския консенсус за развитие с цел постигането на единна политическа стратегия, призната от световните партньори, както и с цел да играе водеща роля в една задълбочена реформа на системата ФАО-WFP-IFAD;

1.2.1.2 Европейският съюз следва да интегрира принципите на правото на прехрана в своите търговски политики и да предприеме подходящи действия за съгласуване с останалите членове на Световната търговска организация така, че тези принципи да бъдат структурно интегрирани в многостранните преговори;

1.2.1.3 в рамките на политиките за корпоративна социална отговорност Европейският съюз следва да проучи начините за осъществяване на мониторинг на икономическите и търговските дейности на европейските дружества или на дружествата със седалище в ЕС по отношение на тяхното въздействие върху световната продоволствена сигурност. За тази цел ЕИСК се ангажира да изготви отделно становище по собствена инициатива относно „Европейският аграрно-промишлен сектор в света – стратегии, предизвикателства и добри практики“;

1.2.1.4 в бъдещите споразумения за икономическо партньорство и в другите споразумения за свободна търговия на Европейския съюз следва да бъде включена институционалната роля на гражданското общество, както вече е предвидено в споразумението КАРИФОРУМ-ЕО;

1.2.1.5 международните финансови институции следва да изготвят подходящи правила за финансовите пазари, които да не допускат спекулации със селскостопанските продукти;

1.2.1.6 международните организации, работещи в областта на човешкото здраве и околната среда, да не насърчават диети, които се основават на прекомерна употреба на животински протеини;

1.2.1.7 международната общност следва да създаде система за международен продоволствен резерв, която да работи в тясно сътрудничество със системата за ранно предупреждение, изградена от ФАО;

1.2.1.8 международната общност следва да преразгледа класификацията на ООН с оглед на ясното разграничаване между развиващите се страни със среден и по-нисък доход и най-слабо развитите държави;

1.2.1.9 всички членове на СТО и на първо място Европейският съюз следва да включат в мандатите за преговори анализите на въздействието и на уязвимостта на отделните страни и групи от хора;

1.2.1.10 членовете на СТО следва да признаят като основателни временните ограничителни мерки за износа, които позволяват действително намаляване на цените на хранителните стоки в развиващите се страни и по този начин допринасят за управлението на появата на продоволствени кризи, засягащи специфични социални групи;

1.2.1.11 правителствата на развиващите се страни следва систематично да включват организациите на селскостопанските производители в планирането на селскостопанското развитие и да укрепват всички форми на организация на производството, създадени от селскостопанските производители, както и тези, подкрепяни от работниците и потребителите;

1.2.2 Що се отнася по-конкретно до настоящите преговори за сключване на споразумения за икономическо партньорство (СИП), ЕИСК препоръчва на ЕС:

1.2.2.1 да работи за по-силна регионална интеграция, най-вече в Африка, тъй като това е определящ фактор както за насърчаване на развитието, така и за продоволствената сигурност, а така също и основен елемент от предвиденото за 2010 г. преразглеждане на Споразумението от Котону;

1.2.2.2 да осигури координация между различните инициативи за регионална интеграция, които се припокриват, както и между различните временни и общи СИП;

1.2.2.3 да провежда преговорите така, че в кратки срокове да бъде постигнато съответствие с капацитета и потенциала на страните от АКТБ, което да гарантира незабавни резултати в области като опростяването на правилата за произход;

1.2.2.4 да насърчава възможно най-голям брой страни от АКТБ (страните от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн) да определят като приоритетни сектори селското стопанство и развитието на селските райони;

1.2.2.5 да увеличи допълнително сумата, възлизаща на повече от 2 милиарда евро и заделена от ЕС за подпомагане на търговията и подкрепа за търговските политики, като се отчита и въздействието на икономическата криза;

1.2.2.6 да насърчава развитието и разрастването на африканската преработвателна промишленост с висока добавена стойност, по-специално в сектора на хранителните стоки, включително посредством подобряването на инфраструктурните системи;

1.2.2.7 да насърчава в значителна степен научноизследователската дейност и технологичното развитие на местно равнище, най-вече в секторите, свързани със селското стопанство.

1.2.3 Що се отнася по-конкретно до текущите преговори от кръга Доха на СТО (Програмата за развитие от Доха -DDA), ЕИСК препоръчва:

1.2.3.1 членовете на СТО да се възползват от стратегическия преглед на търговската политика, за да възобновят дебата за това по какъв начин би трябвало да бъдат водени бъдещите търговски преговори в областта на селското стопанство, в рамките на които да бъде признат специален статут на продоволствената сигурност, както и за това по какъв начин би следвало да бъде оказвана техническа помощ на развиващите се страни в бъдеще;

1.2.3.2 до 2010 г. членовете на СТО да доведат преговорите от DDA докрай, както беше поискано от Г-20, за да бъдат изпълнени поетите ангажименти както по отношение на развитието, така и по отношение на целите на хилядолетието за развитие (ЦХР);

1.2.3.3 ЕС да утвърждава вече направените отстъпки на развиващите се страни, вместо да търси по-нататъшни отстъпки за себе си;

1.2.3.4 ЕС да разшири инициативата ВОО („Всичко освен оръжие“), за да включи в нея всички страни, определени от ФАО като страни в „продоволствена криза“ или „изложени на висок риск“, дори те да не са сред най-слабо развитите държави или страните от АКТБ;

1.2.3.5 ЕС да използва търговски инструменти с цел насърчаване на продоволствената сигурност, като например предварително прилагане на споразумението за улесняване на търговския обмен, предложено от СТО, подпомагане на мерките в санитарната и фитосанитарната област или оказване на подкрепа на малките независими селскостопански производители, които не са включени в контролираната верига за доставки.

2. Продоволствената сигурност в контекста на двете кризи

2.1 Определения

2.1.1 ЕИСК изразява съгласие с даденото на Световната среща на върха по въпросите на прехраната от 1996 г. и универсално възприето определение за „продоволствена сигурност“, а именно състояние, в което „всички хора по всяко време имат физически, икономически и социален достъп до достатъчни, безопасни и питателни храни, за да задоволят своите хранителни нужди и предпочитания за активен и здравословен живот“.

2.1.2 С оглед на това понятие ЕИСК подчертава, че продоволствената сигурност е сложен проблем, като следва да се разглеждат едновременно следните четири негови аспекта:

а) количествена наличност на храна;

б) физически, икономически и социален достъп;

в) правилна консумация;

г) постоянство на наличността, достъпа и консумацията във времето.

2.2 Настоящото положение и двете кризи (продоволствена и финансова)

2.2.1 Анализът на продоволствената несигурност показва следните основни нейни характеристики (1): а) тя нараства и към настоящия момент, след двете кризи, засяга над един милиард души; б) става все по-концентрирана (89 % от случаите са в Азия, Тихоокеанския басейн и Африка на юг от Сахара); в) остава явление, силно изразено в селските райони (70 % от лицата в състояние на продоволствена несигурност живеят в селските райони), но делът ѝ в градските и крайградските райони става все по-съществен.

2.2.2 Съвместното въздействие на кризата на цените на селскостопанските продукти и на финансовата криза се явява основна причина за последното повишаване на броя на хората в състояние на продоволствена несигурност. Наред с това е регистрирано повишаване на броя на бедствията, които се отразяват върху продоволствената сигурност. Сред бедствията, причинени от човешка дейност, стават все повече тези от социално-икономическо естество в сравнение с войните и конфликтите.

2.2.3 През последните тридесет години за цените на селскостопанските суровини са характерни колебания, като стойността им в реално изражение все пак намалява в средносрочен план. Повишението от 2007-2008 г. беше особено силно както по отношение на мащаба, така и на бързината (в рамките на малко повече от 12 месеца индексът на цените на хранителните продукти на ФАО се увеличи с около 60 %). Все пак следва да се отчете фактът, че дори в пиковия момент (март 2008 г.) цените останаха под историческия максимум, регистриран в началото на 70-те години.

2.2.4 По отношение на последните тенденции Комитетът подчертава, че вследствие на спукването на финансовия спекулативен балон цените на селскостопанските продукти регистрираха съществен спад, но все пак остават по-високи от тези преди кризата от 2007-2008 г.

2.2.5 ЕИСК отчита факта, че тези противоречиви тенденции в цените и тяхната значителна и нарастваща променливост се обуславят от едновременното действие на структурни, конюнктурни и дори спекулативни фактори.

2.2.6 По-специално, ЕИСК отбелязва силната връзка между неотдавнашните тенденции в цените на селскостопанските продукти и цената на петрола, която има отражение както върху производствените разходи в селското стопанство, така и върху целесъобразността на производството на биогорива, особено с подкрепата на държавни помощи.

2.2.7 Съществуват и други причини за продоволствената криза с успоредно влияние: постепенното намаляване на инвестициите в селскостопанския сектор и хроничната ниска производителност на селското стопанство в бедните държави, ускорените процеси на урбанизация, нарастването на доходите в някои страни с възникващи икономики (Китай и Индия) с последващото преминаване към хранителен режим с по-голяма консумация на месо, разрушаване на системите за продоволствени запаси.

2.2.8 ЕИСК подчертава, че в този променен контекст става все по-силна тенденцията от страна на някои, включително европейски, спекулативни капитали и инвестиционни фондове да включват в своя портфейл ценни книжа, свързани със селскостопанските суровини, като по този начин увеличават променливостта на техните цени и изкривяват фючърсния пазар.

2.2.9 Ето защо ЕИСК подчертава, че ако не се предприеме бърза и ефикасна реформа на финансовите пазари, през следващите месеци и в бъдеще отново ще се увеличат спекулациите с цените на селскостопанските суровини, което ще има потенциално съществено отражение върху нарастването на продоволствената несигурност.

2.2.10 В развиващите се страни финансовата криза, в комбинация с тази на цените на селскостопанските суровини, предизвика взаимосвързани процеси като например: намаляване на капиталовия поток от чуждестранни инвестиции, намаляване на паричните преводи, невъзможност за правителствата да приемат програми, изразходващи публични средства, тенденция на завръщане към използването на „обвързани помощи“, намаляване на местните инвестиции, увеличаване на бедността, намаляване на сеитбата с прогноза за по-малка реколта и ново покачване на цените на хранителните стоки.

2.2.11 Най-силно засегнатите социални категории са тези, при които се наблюдават основните фактори, обуславящи уязвимостта: жителите на селските райони, които не разполагат със земя, домакинствата, които се ръководят от жени, и бедните жители на градовете. Сред държавите най-засегнати са тези, в които има стратегическа зависимост от вноса, а това подчертава жизненоважната необходимост от развитие на местното селско стопанство.

2.2.12 Предвид тези прогнози ЕИСК подчертава необходимостта от спешно увеличаване на международните финансови ресурси, предназначени за развитие. За тази цел Комитетът подкрепя идеята за данъчно облагане на финансовите транзакции (2), приходите от което биха могли да се използват за мерките, насочени към повишаване на продоволствената сигурност.

2.2.13 От основно значение е също така средствата по Европейския фонд за развитие да се използват по различен начин от страна на държавите от АКТБ, с оглед укрепването на продоволствената сигурност. В действителност, макар понастоящем 70 % от населението, намиращо се в състояние на продоволствена несигурност, да живее в селските райони, правителствата на страните от АКТБ са отделили от Деветия европейски фонд за развитие (2000-2007 г.) само 7,5 % за развитието на селските райони и само 1,5 % за дейности, пряко свързани със селското стопанство.

2.3 Нововъзникващи проблеми

2.3.1 За да се изготви дългосрочен анализ на продоволствената несигурност, е необходимо същевременно да се познават други нововъзникващи и вече структурно свързани явления:

— вода: връзката между продоволствената сигурност и водата е потвърдена с резолюция на ООН от 20 април 2001 г. Понятието „право на достъп до вода“ трябва да получи политическо и юридическо признание, тъй като достъпът до питейна вода е основно условие за опазване на общественото здраве и един от аспектите на качественото хранене;

— разпродаване на земята: неотдавна към ограничените обработваеми селскостопански площи беше добавено ново явление от икономическо и политическо значение – придобиването на големи площи земя от страна на държави, частни дружества и инвестиционни фондове, които налагат контрол над производството и застрашават дори независимостта на държавите (3). Поради това съществува спешна необходимост от формулиране на двустранна и многостранна правна рамка за справедливо разпределяне на ползите с оглед на заетостта, екологичните стандарти, технологичното развитие и продоволствената сигурност в съответната държава;

— климат: хората, които усещат най-силно последствията от изменението на климата, са дребните собственици на селскостопански земи, които имат по-малък капацитет за адаптация, както и операторите от риболовния сектор в развиващите се страни;

— биогорива: ЕИСК вече е подчертавал в други становища въздействието на производството на биогорива върху повишаването и променливостта на цените на хранителните стоки;

— демографски въпрос: през последните години положителният прираст на световното население не е съпътстван от съответно увеличение на селскостопанската производителност предвид малките инвестиции в сектора. Следователно остават решаващи конкретните демографски политики, най-вече в страните, които са изложени в най-голяма степен на риск.

3. Правото на прехрана

3.1 ЕИСК подчертава необходимостта инструментите за управление на пазарните тенденции и институциите, отговарящи за тях, да бъдат подпомогнати чрез изготвянето на нови разпоредби на международното право. Съчетанието между пълното утвърждаване на правото на народите и постепенното повишаване на ефикасността на инструментите на пазарната икономика може да създаде нов стратегически контекст за управление на комплексността и световното измерение на продоволствената сигурност.

3.2 Подобна стратегия би могла да постигне високи и стабилни резултати, ако успоредно с нея напредват демократичните процеси и укрепват принципите на правовата държава в страните, които се намират в състояние на продоволствена несигурност.

3.3 ЕИСК приема определението, според което правото на прехрана е „правото на редовен, постоянен и свободен достъп, както по пряк път, така и чрез закупуване с парични средства, до храна в достатъчно количество и с достатъчно качество, която да съответства на културните традиции на народа, към който принадлежи потребителят, и да може да гарантира психически и физически, индивидуален и колективен, удовлетворителен и достоен живот без терзания“ (4). Определението е тясно свързано с понятието за „продоволствена сигурност“, което се среща в първия параграф от „Плана за действие на световната среща на върха по въпросите на прехраната“ и е анализирано в предходния параграф от настоящото становище.

3.4 През ноември 2004 г. държавите-членки на ФАО приеха „Доброволни насоки“ (5), за дадат тълкуване на това социално, икономическо и културно право и да препоръчат конкретни действия, които следва да бъдат предприети с оглед на конкретното осъществяване на правото на прехрана.

3.5 Понастоящем различни страни в света имат конституция, в която изрично се посочва правото на прехрана, но малко от тях са приели закони, насочени към действителната защита на това право. Сред тях са Южна Африка и Бразилия, които са приели законодателство, в което се признава, че правото на храна и вода може да бъде основание за завеждане на правен иск (сезиране на съда и т.н.).

3.6 Задълбочавайки работата в тази област новият специален докладчик на ООН по правото на прехрана в своята мисия в СТО изведе на преден план четири направления (6): ролята на търговията трябва да се определи във връзка с правата на човека и целите за развитие; трябва да се акцентира върху важността на многостранната търговска рамка; трябва да се промени перспективата, като ефектът на либерализацията вече не се измерва въз основа на сумарни стойности (напр. БВП на глава от населението), а въз основа на нуждите на хората, които живеят в състояние на продоволствена несигурност; в преговорите трябва систематично да се интегрира въздействието върху здравето, изхранването и околната среда. Следователно държавите би трябвало да се въздържат от обвързване с международни задължения, които противоречат на тези основни цели.

3.7 В този смисъл някои държави започнаха да работят по конкретни стратегии и да признават на продоволствената сигурност статут на обществено благо. От своя страна, много развиващи се страни поискаха конкретни мерки за защита на своята продоволствена сигурност чрез въвеждането на категорията „развитие/продоволствена сигурност“ в споразумението относно селското стопанство. В хода на преговорите други държави предложиха въвеждането на „клауза за продоволствена сигурност“, в която да се признават особените нужди от продоволствена сигурност. В съответствие с тази клауза в дневния ред на преговорите биха могли да се включат евентуални освобождавания, които да позволяват на определени страни по-голяма автономност с цел защита на тяхното основно хранително производство, тъй като продоволствената сигурност се счита за основен елемент от националната сигурност.

3.8 ЕИСК призовава ЕС за силна политическа инициатива, насочена към изрично приемане на принципите на правото на прехрана и към включване в бъдещите преговорни мандати на „условието“ за правото на прехрана така, както е определено от ООН.

4. Търговия и продоволствена сигурност

4.1 Взаимоотношения и въздействие

4.1.1 ЕИСК признава важността на отворените регулирани международни пазари, за подобряване на световната производствена ефективност на селското стопанство.

4.1.2 Въпреки това ЕИСК изразява опасения относно повишената уязвимост на страните, които чрез своята специализация стават все по-зависими от международните пазари. Продоволствената сигурност може да бъде поставена в опасност при прекалена зависимост от колебанията в цените на продуктите за износ и вносните хранителни стоки, които през последните години са особено променливи.

4.1.3 Комитетът подчертава също така, че отварянето на пазарите оказва влияние върху разпространението на стоките и често пъти прави разходите за приспособяване непосилни за някои групи от населението.

4.1.4 ЕИСК подчертава, че отварянето на пазарите може да предложи големи възможности за развитието на селските райони чрез нарастването на износа, в случай че се предприемат действия срещу небалансираните пазарни сили в производствената верига и срещу инфраструктурните, технологични или институционални недостатъци, които могат да превърнат от положителен в отрицателен ефекта от отварянето на пазарите върху достъпа до хранителни стоки.

4.1.5 По-голямата част от хората, които са в състояние на продоволствена несигурност, е съставена от дребни собственици на селскостопански земи или селскостопански работници. Именно тези групи, които не разполагат с кредит, инфраструктури и технологични и пазарни познания, не са в състояние да променят своите производствени методи – нещо, което е необходимо да направят, за да се възползват от възможностите за развитие, предлагани от отварянето на пазарите.

4.1.6 ЕИСК обръща внимание върху нарастващата концентрация на световната търговия на хранителни стоки в ръцете на малко на брой оператори, по-специално в сектора на зърнените култури. ЕИСК отбелязва с тревога, че това явление се развива по цялата верига на аграрната и хранително-вкусовата промишленост, като се започне от стратегическия сектор на семената.

4.1.7 ЕИСК констатира, че ако този процес не се управлява и регулира по подходящ начин, тези олигополни тенденции могат да бъдат засилени от постепенното отваряне на пазарите. Затова е необходимо да се запази конкуренцията на пазарите в рамките на съществуващите правила в областта на конкуренцията.

4.1.8 Следователно между търговията и продоволствената сигурност съществуват многообразни връзки, а последствията от тях са противоречиви. Като цяло иконометричните анализи показват, че сам по себе си икономическият растеж вследствие на процеса на търговска либерализация не би бил достатъчен за съществено намаляване на броя на хората в състояние на бедност и продоволствена несигурност, ако не е придружен от други, допълнителни политики и действия.

4.1.9 В този смисъл една световна стратегия за продоволствена сигурност включва следните действия и политики: намаляване на бедността и растеж на доходите; социално-осигурителни политики; селскостопански политики и политики за развитие на селските райони; научноизследователска и развойна дейност; търговия и интегрирано регионално развитие; хранителни помощи; демографски политики; борба с корупцията.

4.2 Търговски преговори - настоящи проблеми и предизвикателства

4.2.1 Необходимо е незабавно да се пристъпи към действие в контекста на преговорите в СТО (кръга на преговорите за развитие от Доха), които на всяка цена трябва да дадат нов тласък на Програмата за развитие от Доха (DDA), с цел да бъде изведен на преден план ангажиментът за приключване на преговорите до 2010 г., както беше предложено от Г-20.

4.2.2 Комисията заявява, че търговската политика има важна роля за преодоляването на продоволствената криза, но не представлява основният фактор за това. Изменението на климата, политическата нестабилност, липсата на сигурност и на стабилно управление, неспазването на принципите на правовата държава, корупцията, демографският растеж, както и икономическата и енергийна криза, са все важни фактори в този контекст, освен разбира се нарастващата опасност от прекъсване на водоснабдяването в много райони на света и от повишаване на цените на горивата. Все пак, ако бъде използвана по подходящ начин, търговската политика може да ограничи проблема, но същевременно, ако бъде използвана неправилно, може и да влоши положението. Наред с това е важно да се направи ясно разграничение между непосредствената необходимост от хранителни помощи и продоволствената сигурност в по-дългосрочен план.

4.2.3 ЕИСК отчита, че под натиска на продоволствената и финансовата криза някои страни предприемат протекционистки мерки (през 2008 г. СТО е уведомена за над 60 подобни случая), които в дългосрочен план не допринасят за постигане на продоволствена сигурност, не осигуряват необходимата гъвкавост, затрудняват всяка конкретна форма на регионална интеграция, особено в Африка, и противоречат на глобалния подход към продоволствената сигурност.

4.2.4 Както се посочва в доклада, изготвен от ЕИСК (7) за Десетия регионален семинар АКТБ-ЕС, проведен в Gaborone през юни 2009 г., международната търговия на селскостопански и хранителни продукти обхваща едва 10-11 % (от общия тонаж) от хранителните запаси, налични към момента в световен мащаб.

4.2.5 Въпреки това търговската политика на ЕС трябва да се разглежда както в краткосрочен, така и в дългосрочен план. В краткосрочен план следва да се посочат най-напред многостранните преговори от DDA в рамките на СТО, които все още са блокирани, след това поредицата от двустранни търговски преговори на ЕС, предвидени в съобщението на Комисията „Глобална Европа“ от октомври 2006 г., и накрая преговорите по СИП (споразумения за икономическо партньорство), които текат със страните от АКТБ. Що се отнася до СИП, единственото сключено досега споразумение е това с КАРИФОРУМ – споразумение, което има огромно значение за бъдещото участие на гражданското общество. Въпреки това, важна роля играят също и временните СИП, сключени с други страни от АКТБ.

4.2.6 В дългосрочен план стратегическият преглед е изключително важен. На продоволствената сигурност следва да бъде отреден специален статут. Следва да се възобнови дебатът относно баланса (по-специално между развити и развиващи се страни, като се отчитат изменението на климата, предвижданият недостиг на водни ресурси и други аналогични проблеми), който следва да бъде установен за бъдещите селскостопански преговори в рамките на СТО. Освен това ще бъде целесъобразно да се определи видът техническа помощ, която отсега нататък да се осигурява за развиващите се страни, както и да се разгледа въпросът за това дали е необходимо да се продължи с т.нар. „единен ангажимент“, който често пъти се оказва вреден за тези страни. Техническата помощ би трябвало да бъде насочена към развитието на способността на страните или регионите да формулират и договарят търговската политика, вместо да им дава възможност просто да се справят с прилагането ѝ.

4.2.7 В краткосрочен план е важно да се установи кои са най-ефективните инструменти в условията на отворена и регулирана търговска система за преодоляване на продоволствената несигурност в най-бедните страни и за постигане на първата цел на хилядолетието за развитие (ЦХР 1), като се намали делът на населението, засегнато от недохранване и се увеличи световното производство на храни, за да се отговори на прогнозирания ръст на търсенето.

4.2.8 ФАО (Организация за прехрана и земеделие) посочва 17 страни, които се намират в състояние на продоволствена несигурност и които организацията определя като страни „в продоволствена криза“, а други 17 са посочени като страни, „изложени на висок риск“. От тези 34 страни (8) 23 членуват в СТО, 25 са сред най-слабо развитите страни, а 25 са страни от АКТБ. Някои от тези страни членуват в СТО от много време насам, но имат ограничена роля в преговорите от DDA. Други, като например Кения и Зимбабве, преминаха през трудни моменти. Кения е най-активната страна в преговорите. Понастоящем единствено Никарагуа участва в двустранни преговори в рамките на програмата „Глобална Европа“, а повечето от страните участват в преговорите по СИП.

4.2.9 ЕИСК счита, че с включването на някои развиващи се страни в Г-20 класификацията на ООН следва да бъде преразгледана с цел да се постигне ясно разграничение между развиващите се страни със средни равнища на доходите, по-бедните страни и най-слабо развитите страни.

4.2.10 Що се отнася до селскостопанските преговори от DDA:

— завръщането към стълбовете на националните помощи и помощите за износ с оглед повишаване на продоволствената сигурност не би било целесъобразно за нито една от преговарящите страни;

— не е необходимо също така да се променя радикално позицията на ЕС по отношение на третия стълб – достъп до пазарите. В този стълб се включват равнищата на предвидените намаления на тарифните бариери и останалите въпроси, довели до настоящия застой в Програмата от Доха, въпреки че през последните месеци на 2008 г. беше постигнат значителен напредък в много области, например по отношение на новите гъвкави механизми за „развиващите се страни нетни вносителки на хранителни продукти“ (NFIDCs) – нещо, което Комитетът приветства особено силно;

— Комитетът счита, че ЕС би трябвало да се насочи към утвърждаване на вече направените отстъпки в ключови области, като специалния предпазен механизъм (който дава възможност на развиващите се страни временно да повишат митата в случай на рязко повишаване на вноса и намаление на цените), специалните продукти (за които се разрешава по-умерено намаляване на митата, по-специално за целите на продоволствената сигурност) или тарифните квоти, вместо да се правят опити за постигане на по-изгодно споразумение, което накърнява интересите на развиващите се страни. Все пак не бива тези мерки да представляват заплаха за развитието на търговията „юг-юг“;

— наред с това Комитетът призовава ЕС да разшири инициативата си „Всичко освен оръжие“ (която сама по себе си вече е добър резултат) и отстъпките, предвидени в рамките на DDA за 49-те най-слабо развити страни по отношение на освобождаването от мита и квоти, като включи в тях и останалите 9 страни (9) от списъка на ФАО (освен ако това се окаже политически неприемлив ход), в съответствие с временните СИП и с възможност да се включат и други страни, в случай че ФАО ги добави към своя списък. Това е начинът, по който ЕС може да бъде най-полезен за постигането на световна продоволствена сигурност чрез използване на търговски инструменти.

4.2.11 Въпреки това Комитетът счита, че Комисията може да допринесе в най-голяма степен за световната продоволствена сигурност чрез настоящите преговори по СИП и най-вече чрез преразглеждането на Споразумението от Котону, предвидено за 2010 г.

4.2.12 ЕС с право счита търговията за една от шестте приоритетни области на политиката за развитие. Благодарение на преговорите в тази област ЕС и страните от АКТБ възнамеряват да сключат седем нови търговски споразумения на регионална основа, съвместими с режима на СТО и насочени към постепенното премахване на търговските бариери и към насърчаване на сътрудничеството във всички сектори, свързани с търговията. На нея се гледа най-вече като на инструмент за развитие. Струва си да се припомни, че сред нейните първоначални цели са насърчаването на устойчивото развитие, премахването на бедността, регионалната интеграция и постепенното навлизане на страните от АКТБ в световната икономика. Тези цели трябва да продължат да стоят в основата на всички текущи преговори.

4.2.13 Целите на ЕС при преговорите в тази област би трябвало да бъдат следните:

— по-силна регионална интеграция - това е важна цел, най-вече в Африка, тъй като представлява определящ фактор за насърчаване както на развитието, така и на продоволствената сигурност, а така също е и основен елемент от преразглеждането на Споразумението от Котону;

— синергия между различните инициативи за регионална интеграция, които взаимно се припокриват, както и между различните временни и общи СИП;

— преговори, чрез които в кратки срокове да бъде постигнато съответствие с капацитета и потенциала на страните от АКТБ така, че да се гарантират незабавни резултати в области като опростяването на правилата за произход (което би трябвало да допринася за развитието на селскостопанския сектор) и правната сигурност с оглед осигуряването на освободен от мита и квоти достъп до пазарите на ЕС; същевременно тези преговори не бива да бъдат използвани за повдигане на други въпроси, които не са свързани със СИП, по-специално обществени поръчки, или за упражняване на натиск с цел да бъдат разглеждани подобни въпроси;

— възможно най-голям брой страни от АКТБ да изберат селското стопанство и развитието на селските райони като приоритетни области (само 4 от 78 страни избраха селското стопанство и само още 15 страни избраха развитието на селските райони в рамките на Деветия европейски фонд за развитие (ЕФР), по който ЕС задели приблизително 522 милиона евро за регионална интеграция и подпомагане в областта на търговията) чрез допълнителни ресурси, предназначени по-специално за съществено стимулиране на местната научноизследователската и развойна дейност в областта на селското стопанство и хранително-вкусовата промишленост;

— допълнително и приветствано от ЕИСК увеличение на вече определената от ЕС сума от над 2 милиарда евро до 2010 г., предназначена за подпомагане на търговията и подкрепа за търговските политики. Подобно увеличение е необходимо за преодоляване на последиците от световната икономическа криза.

4.2.14 ЕИСК (10) вече заяви, че икономическото развитие на Африка трябва да „минава най-напред и преди всичко през разширяването на нейния вътрешен пазар, който може да засили растежа на местно ниво, давайки по този начин на континента възможност да се стабилизира и да заеме своето място в световната икономика. Регионалната интеграция и развитието на вътрешния пазар са опорните точки, трамплините, които ще помогнат Африка да се отвори в положителен аспект за световната търговия“. ЕИСК отправя отново този апел, най-вече с цел да се гарантира по-голяма продоволствена сигурност.

4.2.15 Преработвателната промишленост произвежда продукти с висока добавена стойност, като следва да се насърчават развитието и растежа именно на този вид промишленост. Особено в селскостопанския сектор, една местна хранително-вкусова промишленост може да се развива само при наличието на достатъчно голям местен пазар, но въпреки това делът на вътрешноафриканската търговия остава стряскащо ограничен – по-малко от 15 % от общата африканска търговия.

4.2.16 СИП са най-вече регионални или двустранни споразумения. Следователно е важно те да не възпрепятстват многостранната дипломация, да бъдат разглеждани като споразумения, подпомагащи многостранния подход и да бъдат съвместими със самата многостранна дипломация, която би могла да се опира на тях (11). Комитетът счита, че евентуални резултати на регионално и двустранно равнище биха могли да стимулират многостранния процес, тъй като се основават на подход, позволяващ по-задълбочени разисквания и постигане на по-голямо сходство в позициите. Важно е преговорната тежест на най-бедните развиващи се страни и на най-слабо развитите страни да не бъде намалена на нито едно равнище на преговори.

4.2.17 Наред с това ЕС следва да се опита да допринесе в по-голяма степен за световната продоволствена сигурност чрез други механизми, свързани с търговския обмен, като например:

— укрепване на инициативите, които са насочени към повишаване на капацитета на страните в състояние на продоволствена несигурност и които включват създаването на ефективна система за подпомагане на търговията като неразделна част от многостранните преговори, най-вече чрез насърчаване на местната НИРД, увеличаване на трансфера на технологии и въвеждане на по-високи производствени стандарти, наред с по-широкото използване на техническата помощ в областта на търговията така, както вече е предвидено в преговорите по СИП;

— улесняване на търговския обмен - сключване и прилагане на всички споразумения, предшестващи присъединяването към единния ангажимент в рамките на Програмата от Доха;

— по-силно подпомагане в областта на санитарните и фитосанитарните мерки - въпроси, свързани с общественото здраве, здравето на растенията и на животните, например прекомерното използване на антибиотици, свинския грип или болестта шап;

— инициативи като Общата система за преференции плюс, чието ползване зависи от спазването на международни разпоредби в областта на правата на човека, доброто управление, трудовото право, екологичните стандарти и етичната търговия (като по този начин се насърчават принципите на „справедливата и солидарна търговия“, чрез които се отчита въпросът за проследяемостта, като това понятие се разширява така, че да обхване и продажбите на търг);

— подкрепата за развитие на преработвателната промишленост в развиващите се страни, по-специално чрез изпращането на ключови участници от европейската промишленост – практика, която вече се прилага от Комисията заедно с Конференцията на ООН за търговия и развитие (UNCTAD);

— търсене на евентуални предпазни мерки срещу отрицателните последици, които спекулацията със стоки, осъществявана на други места, може да има върху селскостопанските производители и производството (какао, кафе и т.н.).

4.2.18 Въпреки че СИП бяха сключени, отчасти за да противодействат на загубата на преференциални условия, все още са налице основни въпроси, които засягат в по-непосредствен план търговския обмен „юг-юг“. Някои страни от Латинска Америка искат по-бърза и по-пълна либерализация на тропическите продукти, включително банани и захар, което е причина за множество спорове и е насочено срещу интересите на други страни, най-вече тези от АКТБ. Става въпрос за възможността някои страни нетни износителки на хранителни стоки да се конкурират с други страни по отношение на цените на стоките, включително тези на захарта, като с това подкопават рентабилността на тези култури именно там, където те са може би най-необходими. Този проблем също стои в основата на продоволствената несигурност.

4.2.19 Наред с това, следва да се отчете ефектът от загубата на данъчни приходи за тези развиващи се страни, които би трябвало да намалят митата, а това би се отразило върху техните социални политики.

4.2.20 Въпреки това ЕС трябва да насърчава търговския обмен „юг-юг“ като цяло, преди всичко защото той е важен фактор за растеж, а така също и защото позволява да се даде устойчив отговор на заплахата от нарастваща продоволствена несигурност.

4.3 Реформи в глобалното управление

4.3.1 Преди всичко ЕИСК подчертава, че състоянието на продоволствена сигурност изисква изготвянето на световен план за социално-икономическо развитие въз основата на двойна координация: между различните политики (социални, икономически и териториални) и между различните национални и международни институции. Тези конкретни управленски действия изискват включването и сътрудничеството с организираното гражданско общество.

4.3.2 По-специално, що се отнася до дейността на институциите и органите, които понастоящем носят отговорност за световното управление на продоволствената сигурност, ЕИСК не счита, че са необходими нови органи, а по-скоро обратното – има нужда от широко преструктуриране и реформа на съществуващите, в съответствие с двойния критерий на специализацията (т.е. избягване на припокривания и разпиляване на човешки и финансови ресурси) на функциите на всяка институция и на единността на световното управление. В частност това се отнася за системата на Организацията на обединените нации (ФАО, IFAD и WFP), която би трябвало да поеме ръководната роля по въпросите на продоволствената сигурност. Един Комитет за продоволствена сигурност (КПС), реформиран и насочен по подходящ начин, би могъл да бъде инструмент за координиране на политиките в областта на продоволствената сигурност и на различните равнища, на които те се провеждат.

4.3.3 Наред с това ЕИСК подчертава абсолютната необходимост да се координират също и дейностите в областта на продоволствената сигурност от страна на Световната банка и други организации, работещи в тази сфера, пред които е жизненоважно ЕС да заеме единна позиция.

4.3.4 ЕИСК подчертава също така, че по отношение на световните потоци от преки продоволствени помощи от север на юг, следва да се има предвид, че мерки, състоящи се от значителни продоволствени помощи, могат да засегнат местните пазари, като изложат на риск продоволствената сигурност на самите селскостопански производители. Ето защо ЕИСК подкрепя WFP (Световната продоволствена програма) в решението да се промени механизмът за предоставяне на помощи.

5. Позицията и ролята на гражданското общество

Позицията на европейското гражданско общество

5.1 Що се отнася до жизненоважния проблем, свързан с храната, ЕИСК разглежда следните основни ситуации:

а) голяма част от всекидневните грижи в живота на отделния човек е свързана с прехраната (храната в смисъл на изхранване);

б) голяма част от желанието на хората да водят добър и приятен живот е свързана с прехраната (храната в смисъл на култура и начин на живот);

в) дори днес, в началото на третото хилядолетие, за една огромна част от човечеството ежедневната прехрана представлява несигурно завоевание (храната като смисъл на живота).

5.2 Следователно ЕИСК, като израз на европейското организирано гражданско общество, подчертава от една страна, че съвременният продоволствен въпрос (здравословност, качество и наличие на прехраната) е вече постоянна част от отношенията между хората и социалните групи, както и от информационния поток в медиите. От друга страна, Комитетът счита, че гражданското общество следва да участва във всеки аспект на продоволствения въпрос, и разглежда световната продоволствена сигурност като право. Следователно достъпът до храна трябва да се счита за едно от основните права на човека.

5.3 Наред с това ЕИСК констатира, че първо в контекста на продоволствената криза, а след това и в този на финансовата криза, сред различните участници от световното и от европейското гражданско общество имаше различни и дори противоположни реакции, които потвърждават неговата ангажираност с продоволствения въпрос и същевременно изразяват обърканост: гладните бунтове (най-малко 22 през 2008 г., като имаше и загинали); вниманието, включително от страна на някои европейски потребители, насочено към конкретни спекулативни финансови продукти, свързани с цените на селскостопанските продукти; безпокойството, обзело селскостопанските производители в Европа и по света, и в по-общ план нарастващата тревога у всички граждани по въпросите на продоволствената сигурност, общественото здраве и управлението на водите.

Ролята на гражданското общество

5.4 С оглед постигането на правилното равновесие между продоволствена сигурност и регулирана търговия, ЕИСК подчертава необходимостта от укрепване на ролята на гражданското общество и от по-структуриран диалог между него и различните управленски равнища. В частност Комитетът подчертава консултативната роля на организациите на селскостопанските производители и важността на техните различни форми на производствена организация.

5.5 Ето защо ЕИСК счита, че участието на организациите на селскостопанските производители в изготвянето на националните политики за развитие, в процесите на вземане на решения и в оценките на въздействието по отношение на търговските преговори и тяхното прилагане е от стратегическо значение.

5.6 За тази цел е необходимо да се предвиди конкретна финансова помощ за професионалното обучение на селскостопанските производители и по-специално на жените, поради тяхната стратегическа роля в селските райони, за да могат мъжете и жените селскостопански производители да се утвърдят като активни действащи лица в политическите процеси и технологичното развитие.

5.7 Освен това ЕИСК подчертава значението на социалната икономика и на нейните предприятия и организации в страните от АКТБ, включително за преодоляване на различните последици от продоволствената и финансовата криза, като се обръща особено внимание на лицата, които работят в сивата икономика и в селските райони (12).

5.8 Накрая ЕИСК подчертава собствената си активна роля. Опитът на Комитета позволява да се определят потенциални партньори в други страни във всички сектори на гражданското общество (производители, работници и потребители) с оглед укрепването на тяхната роля в собствената им страна, което представлява жизненоважен фактор за разрешаване на проблемите на местно равнище. В същото време ЕС би могъл да използва ЕИСК като „барометър“, който да следи дали инициативите на Съюза в отделните страни са ефикасни и да подобрява оперативността им. Консултативният комитет на гражданското общество КАРИФОРУМ-ЕО е добър пример в това отношение.

Брюксел, 16 декември 2009 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI

(1) Вж. ФАО, Състояние на продоволствената несигурност в света, доклад от 2008 г. и доклад от 2009 г.

(2) Вж. становището на ЕИСК относно „Докладът на групата „de Larosière““ ОВ C 318, 23.12.2009 г., стр. 57.

(3) Вж. ФАО, IIED и IFAD, Land grab or development opportunity? („Разграбване на земи или възможност за развитие?“), 2009 г.

(4) ООН, The Right to Food: Commission on Human Right Resolution 2001/25 („Правото на прехрана - Резолюция 2001/25 на Комисията по правата на човека“) и Report by the special Rapporteur on the right to food („Доклад на специалния докладчик по въпроса за правото на прехрана“), Jean ZIEGLER, параграф 14, 7 февруари 2001 г.

(5) Съвет на ФАО, Voluntary Guidelines to support the progressive realization of the right to adequate food in the context of national food security („Доброволни насоки в подкрепа на постепенното реализиране на правото на подходяща прехрана в контекста на националната продоволствена сигурност“), ноември 2004 г.

(6) Доклад на специалния докладчик по правото на храна г-н Oliver DE SCHUTTER, Mission to the World Trade Organization („Мисия в Световната търговска организация“), 9 март 2009 г.

(7) DI CESE 34/2009, Ensuring sustainable food security in ACP countries („Гарантиране на устойчива продоволствена сигурност в страните от АКТБ“),

(8) Гамбия, Гвинея, Гвинея Бисау, Джибути, Еритрея, Етиопия, Замбия, Зимбабве, Източен Тимор, Йемен, Камерун, Кения, Коморски острови, Демократична република Конго, Кот д'Ивоар, Лесото, Либерия, Мадагаскар, Мозамбик, Монголия, Нигер, Никарагуа, Палестина, Руанда, Свазиленд, Сенегал, Сиера Леоне, Соломонови острови, Сомалия, Таджикистан, Танзания, Централноафриканска република и Хаити.

(9) Зимбабве, Камерун, Кения, Кот д'Ивоар, Монголия, Никарагуа, Палестина, Свазиленд, Таджикистан.

(10) ОВ C 77, 31.3.2009 г., стр. 148-156.

(11) ОВ C 211, 19.8.2008 г., стр. 82-89.

(12) МОТ, Declaration and Plan of Action for the promotion of social economy enterprises and organisations in Africa („Декларация и план за действие за насърчаване на предприятията и организациите на социалната икономика в Африка“), Йоханесбург, 19-21 октомври 2009 г.