Стратегията за екологосъобразна инфраструктура на ЕС насърчава интегрирането на решенията за екологосъобразна инфраструктура в други политики и инструменти за финансиране на ЕС. Комисията също така публикува проучване, с което да подпомогне държавите членки при определянето на техните приоритети при възстановяването на нарушени екосистеми. Въпреки че цялостните стратегии за възстановяване на национално и поднационално равнище са малко на брой, налице се някои мерки за възстановяване — често в отговор на разпоредбите на законодателството на ЕС, като например Рамковата директива за водите, Рамковата директива за морската стратегия и директивите за птиците и местообитанията.

През следващите години ще бъде необходимо да се положат повече усилия за завършването и привеждането в действие на националните рамки за определяне на приоритетите при възстановяването. Важни фактори за поддържането и възстановяването на екосистемите и техните услуги ще бъдат допълнителните инвестиции, съчетани с изграждането на капацитет и интегрирането на екологосъобразна инфраструктура в националните и поднационалните рамки за планиране. Предстои още много работа по отношение на спирането на загубата на обикновеното биологично разнообразие в онези 80 % от територията на ЕС, които остават извън обхвата на Натура 2000. За целта ще трябва да се обмисли най-подходящият подход, с който да се гарантира нулева нетна загуба на биологично разнообразие и екосистемни услуги.

2.3.Цел 3: увеличаване на приноса на селското и горското стопанство за опазването и подобряването на биологичното разнообразие.

2.3.1.Цел 3А — селско стопанство: в сравнение с базовия сценарий на ЕС за 2010 г., до 2020 г. да се увеличат максимално земеделските райони, както пасища, така и обработваеми земи и трайни насаждения, които са обхванати от мерки, свързани с биологичното разнообразие в рамките на ОСП, за да се гарантира опазването на биологичното разнообразие и да се доведе до измеримо подобрение* в природозащитния статус на видове и местообитания, които зависят или са засегнати от селскостопанската дейност и предоставянето на екосистемни услуги , за да се подобри устойчивото управление.

(*) Подобряването следва да се измерва спрямо количествените показатели за подобрение по отношение на природозащитния статус на видове и местообитания от интерес за ЕС по цел 1 и възстановяването на нарушени екосистеми по цел 2.

Продължаващото влошаване на статуса на видовете и местообитанията от значение за ЕС, свързани със селското стопанство, показва, че трябва да бъдат положени по-големи усилия за запазване и подобряване на биологичното разнообразие в тези области. Общата селскостопанска политика (ОСП) има жизненоважна роля в този процес във взаимодействие със съответните политики за опазване на околната среда. Реформата на ОСП за периода 2014—2020 г. предоставя набор от инструменти, които могат да допринесат за подпомагането на биологичното разнообразие. За да бъде постигната целта, сега е необходимо тези възможности да бъдат усвоени в достатъчен мащаб от държавите членки. Местните примери са доказателство за успешни устойчиви селскостопански практики. Ако бъдат приложени в по-широк мащаб, те могат да върнат ЕС в правилната посока към постигане на целта до 2020 г.

Източник: ЕАОС, 2015 г.

В доклада „European environment — state and outlook report“ (Състояние и перспективи на околната среда в Европа) за 2015 г. като ключови елементи, оказващи натиск върху биологичното разнообразие, са определени интензификацията на селскостопанските практики и изоставянето на земи, както и разрастването на градовете и „сивата“ инфраструктура. Докладът „The State of Nature in the European Union“ (Състояние на природата в Европейския съюз) от 2015 г. също посочва селското стопанство и предизвиканите от човека изменения на природните условия като най-открояващите се видове натиск върху сухоземните екосистеми през периода 2007—2012 г., като 20 % от натиска произтичат само от селското стопанство. Както е показано на фигура 3, от последния период на докладване насам не се наблюдава измеримо подобрение на статуса на по-голямата част от видовете и местообитанията, свързани със селското стопанство и обхванати от законодателството на ЕС за опазване на природата. При пасищата и влажните зони се отчита най-висок дял на местообитанията с „неблагоприятен — лош“ или „влошаващ се“ статус. Докато популациите от обикновени видове птици са започнали да се стабилизират от 2010 г. насам, тези от селскостопански птици са продължили да намаляват. При услугите по опрашване се наблюдава рязък спад с множество видове натиск върху дивите пчели. Полските пеперуди намаляват сериозно, като не се наблюдават признаци за стабилизиране.

Макар че общите тенденции продължават да са причина за сериозно безпокойство, има много местни подобрения като пряк резултат от добрите селскостопански практики и мерките в областта на биологичното разнообразие в рамките на ОСП, по-специално при мерките за агроекология и в защитените зони по Натура 2000. Тези успехи са ясен сигнал за постижимостта на целта за биологично разнообразие до 2020 г., но мащабът им ще трябва да бъде увеличен, за да се постигнат измерими резултати на равнище ЕС.

Реформата на ОСП за периода 2014—2020 г. предоставя различни инструменти, които могат да допринесат за подпомагане на биологичното разнообразие. Кръстосаното спазване представлява основното равнище на екологичните изисквания и задължения на земеделските стопани. Директните плащания са възнаграждение за осигуряването на обществени блага в областта на околната среда. Една от трите практики за екологизиране по първия стълб, приоритетните екологични площи, е съсредоточена конкретно върху биологичното разнообразие. И накрая, в регламента относно развитието на селските райони на националните и регионалните органи се предоставя възможност за избор измежду широк спектър от благоприятни за биологичното разнообразие варианти. Тези варианти включват подприоритет за възстановяване, опазване и укрепване на екосистемите, цел за постигане на резултати в областта на биологичното разнообразие в програмите за развитие на селските райони, механизми за сътрудничество между земеделските и горските стопани, както и по-силен акцент върху консултациите за земеделските стопани относно използването на вода и пестициди, а също и относно биологичното разнообразие, включително задълженията по Директивата за птиците и Директивата за местообитанията.