BG Официален вестник на Европейския съюз C 192/28

Становище на Комитета на регионите относно „Към амбициозна европейска политика за качествени схеми за селскостопанско производство“

2011/C 192/06

КОМИТЕТЪТ НА РЕГИОНИТЕ

— смята, че качеството на селскостопанските продукти в ЕС е сред основните добавени стойности на ОСП и едно от основните ѝ предимства на световните пазари; следователно счита, че политиката за качество трябва да бъде една от основните насоки на Общата селскостопанска политика след 2013 г. и призовава да се създадат подходящи инструменти в рамките на бъдещата ОСП, за да се засили, насърчи и подпомогне развитието на системите за качество;

— счита, че от голямо значение е да се запази балансираното разпределение на икономическата дейност върху територията на Европейския съюз с помощта на диференцирани модели на развитие; чрез диференциация на пазарите най-необлагодетелстваните селски райони могат да запазят селскостопанското си производство, разчитайки на съществуващите схеми за качество, които е особено важно да бъдат укрепвани и развивани; този диференциран подход към селскостопанските пазари е особено уместен за продуктите от планинските райони, както и за местните продукти, които биха могли да бъдат популяризирани в рамките на скъсена верига за достигане до пазара;

— счита, че защитата на наименованието „продукт на планинското земеделие“ ще има траен принос към икономическото развитие, териториалното устройство и опазването на околната среда;

— отбелязва, че развитието на местни хранителни системи минава през създаването на отличителен знак на европейско равнище и през разработването на инструменти по втория стълб на ОСП за насърчаване на производителите в този процес и приканва Комисията да представи предложения за допълване в този смисъл на Регламента относно политиката за качество на селскостопанските продукти на ЕС;

— смята, че икономическият успех и устойчивостта на селскостопанските производства, насърчавани в специалните схеми за качество, е неразделна част от управлението на предлагането;

— препоръчва, в съответствие с предходни приети становища, забраната на ГМО в спецификациите на официалните знаци за качество;

— приканва за засилване на международната защита на географските обозначения.

Докладчик René SOUCHON (FR/ПЕС), президент на регион Оверн Отправен документ Предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно схемите за качество на селскостопанските продукти COM(2010) 733 окончателен

I. ПРЕДИЗВИКАТЕЛСТВА И ЦЕЛИ

КОМИТЕТЪТ НА РЕГИОНИТЕ,

A. Политиката на качество – основен компонент на ОСП и основно предимство на европейските селскостопански продукти на международните пазари

1. посочва, че стандартите на Европейския съюз за безопасност и качество на храните са сред най-строгите в света;

2. смята, че качеството на селскостопанските продукти в ЕС е сред основните добавени стойности на ОСП и едно от основните ѝ предимства на световните пазари;

3. припомня, че схемите за качество, внасяни колективно, са неразделна част от културното, селскостопанското и кулинарното наследство на Европейския съюз. Тези схеми за качество представляват колективно наследство, което трябва непременно да бъде защитено и развито;

4. отбелязва, че диференциацията чрез качеството позволява максимално да се увеличи добавената стойност в секторите, в отговор на голямата взискателност на потребителите в ЕС и предприятията производители;

5. подчертава, че в условията на криза на цените на селскостопанските суровини, веригите за диференцирано качество имат стабилизиращ ефект върху териториите. Чрез създаването на вериги за диференцирано качество могат да се развият инвестициите, научните изследвания и иновациите и да се гарантира на производителите по-справедливо разпределение на добавената стойност в рамките на отраслите;

6. следователно счита, че политиката за качество трябва да бъде една от основните насоки на Общата селскостопанска политика след 2013 г.;

7. счита, че е от изключителна важност и поради това настоява Общата селскостопанска политика след 2013 г. да продължава да оказва активна подкрепа за високите стандарти за европейските селскостопански продукти;

8. смята, че икономическият успех и устойчивостта на селскостопанските производства, насърчавани в специалните схеми за качество, е неразделна част от управлението на предлагането. Несъразмерният ръст на произведените обеми, извън обичайните пазарни сегменти, на които се продават тези продукти, води до банализиране на продукта. Вследствие на това банализиране се стига до спад на цените, което може да доведе до изчезване на продукта. Икономическите модели, присъщи на схемите за качество, имат икономическа изгода единствено защото се различават от стандартния модел. Тяхното повсеместно разпространение и следователно тяхното банализиране може да доведе в дългосрочен план само до опустиняване на най-уязвимите територии;

9. констатира, че действащите разпоредби не позволяват да се съчетават по задоволителен начин европейските, националните и регионалните фондове в колективни операции, извършвани от групите и регионите. Оказва се, че само основните географски указания са способни да мобилизират самофинансирането, необходимо за набиране на допълнителни средства от европейските фондове.

Б. Схемите за качество – основен инструмент за устройство на територията и развитие на селските райони

Констатира, че:

10. схемите за качество са начин за много земеделски райони да участват в глобализацията чрез признаването на специфични умения и чрез предлагане на високо качество на потребителя;

11. развитието на селските райони е основен и неразделен компонент от темата за схемите за качество. Тези схеми участват пряко в икономическата динамика на селските райони, в които присъстват;

12. селските райони в Европейския съюз са разнородни и включват в себе си множество твърде различни землища. Така че агрономичният, почвеният и климатичният потенциал, а така също и логистичните и пазарните условия варират в отделните райони;

13. на фона на глобализацията и в света на международната конкуренция в днешния ѝ вид най-необлагодетелстваните райони трябва да разполагат с механизми, които да им позволят да развиват специални модели и да предлагат на пазарите разнообразни селскостопански продукти за потребителя. Следователно е с основно значение: да се запазят настоящите мерки за компенсация на неравнопоставеността по отношение на конкуренцията на районите в неблагоприятното положение; всички селски райони на Съюза да имат достъп до инструменти за популяризиране и диференциране на техните продукти на местния, европейския или международния пазар.

Изтъква, че:

14. конкретните, по-строги ограничения за производство, характерни за схемите за качество, налагат по-високи производствени разходи и допълнителни усилия от страна на производителя. Потребителите приемат да платят разумна цена за тези усилия, като в замяна получават продукт, който считат за по-добър и/или типичен;

15. днес прилаганите правила на конкуренция са благоприятни за най-облагодетелстваните откъм производствени разходи райони. Обратно на това, най-необлагодетелстваните райони са ощетени от гледна точка на принципа на ценовата конкурентоспособност.

Следователно счита, че:

16. от голямо значение за Европейския съюз е да се запази балансираното разпределение на икономическата дейност върху неговата територия с помощта на диференцирани модели на развитие;

17. именно чрез диференциация на пазарите най-необлагодетелстваните селски райони могат да запазят селскостопанското си производство, разчитайки на съществуващите схеми за качество, които е особено важно да бъдат укрепвани и развивани;

18. този диференциран подход към селскостопанските пазари е особено уместен за продуктите от планинските райони, както и за местните продукти, които биха могли да бъдат популяризирани в рамките на скъсена верига за достигане до пазара.

II. ПОЛИТИЧЕСКИ ПРЕПОРЪКИ

В. Защита и насърчаване на качеството в международната търговия

19. подчертава, че признаването на схемите за качество е от съществено значение за международната търговия. Подходът към това признаване трябва да е различен от използвания за продуктите със собствен етикет. Принципът на наименованията за произход е принцип на собственост и колективно наследство, различен от частната собственост. Ето защо е желателно да се укрепи международната защита на географските обозначения;

20. поради това, следвайки логиката на предходните становища, подновява исканията си за укрепване признаването на географските указания и приложимата към тях международна правна рамка. Това укрепване следва да доведе до една наистина ефективна и устойчива защита на схемите за качество на международно равнище;

21. счита по-специално, че Европейският съюз трябва да активизира усилията си, за да се подобри защитата на географските указания (ЗГУ и ЗНП) по време на преговорите в СТО и в рамките на СОИС;

22. препоръчва по-специално: а) разширяване на защитата по член 23 от Споразумението ТРИПС за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуална собственост към всички селскостопански продукти; б) създаване на многостранен регистър на географските указания (ГУ) на международно равнище; в) сключване на двустранни споразумения между ЕС и трети страни за взаимно признаване на всички регистрирани защитени географски указания (ЗГУ) и защитени наименования за произход (ЗНП);

23. поставя при все това въпроса за рисковете, произтичащи от някои двустранни споразумения в процес на договаряне, относно взаимното признаване на продуктите с географско указание. Следва да се гарантира, че тези споразумения няма да доведат до въвеждането на европейския пазар на продукти от трети страни, ползващи се с географско указание, но за които степента на изискване или контрол няма да е хармонизирана с европейските стандарти;

24. препоръчва да се набележат конкретни мерки, за да се предотврати търговията в рамките на ЕС или износът на продукти, чието етикетиране не е в съответствие със законодателството относно качеството на селскостопанските продукти на Европейския съюз;

Г. Изясняване и укрепване на определението за географски указания

25. изразява съмнение доколко е основателно да се променя определението на ЗНП и ЗГУ, предложено от Европейската комисия в нейния проект на регламент;

26. изрично изисква от Европейската комисия – по отношение на възможното въздействие от премахването на указанията за етапите на разработване и подготовка на продуктите – да се увери, че тази промяна няма да доведе до намаляване на защитите или до злоупотреби;

27. също така поставя под въпрос ползата от разработване на специфични за отделните видове продукти определения и подчертава, че отчитането на конкретни специфики, свързани с производствените етапи на определени видове продукти, не трябва да вреди на единството и съгласуваността на системата на географските указания на равнище ЕС;

28. приканва Европейската комисия да изясни процедурата, която възнамерява да следва за делегираните актове, и препоръчва предварителна консултация с всички заинтересовани страни;

Д. Популяризиране и диференциране на продуктите от планинските райони

29. отбелязва, че за потребителите продуктите на планинското земеделие имат силна идентичност, представителна за производствените системи, повечето от които са екстензивни и/или традиционни. Тези продукти до голяма степен са носители на публични блага и на стойност за местната икономика;

30. припомня, че планината съставлява около 40 % от европейската територия в широк смисъл (1), 18 % от селскостопанските домакинства и 15 % от използваната селскостопанска площ в ЕС (2). Освен това делът на планините на територията на Европейския съюз само ще се увеличава с разширяването (3);

31. счита, че признаването на продуктите от планинските райони и тяхното специфично етикетиране е политика, която следва да се включи незабавно в цялостната политика за качеството на селскостопанските продукти в Европейския съюз. Това включване трябва да бъде съгласувано с признаването на планинските райони в Общата селскостопанска политика;

32. счита, че способността на производителите да изтъкнат най-добре качествата на продуктите от планинските райони в схемите за качество, е задължително условие за икономическото им оцеляване, предвид по-ниските им нива на производителност (4), от което произтичат преки качествени предимства (5) за потребителите;

33. подчертава, че продуктите от планинските райони са специфични поради мястото и методите на производство и преработка (6);

34. следователно счита, че защитата на понятието „продукт на планинското земеделие“ би позволила, със сравнително малки разходи, по-добре да се популяризират и защитават продуктите от планинските райони (включително продуктите на земеделието и животновъдството, както и тяхната преработка на място), като се насърчава създаването във всички държави-членки на пазарен сегмент, който да популяризира тези продукти. Това популяризиране би гарантирало поддържането и развитието на традициите, културата и наследството на планинските райони, като се улесни закрепването на структурите за производство и преработка в териториите;

35. счита, че тази защита, под формата на наименованието „продукт на планинското земеделие“, ще има траен принос към икономическото развитие, териториалното устройство и опазването на околната среда. Тези въпроси са от голямо значение в областите, където изоставянето на земи е синоним на влошаване на околната среда, на увеличаване на „природните“ рискове, както и на обедняване на социалната, икономическа и културна структура;

36. отбелязва, че е трудно да се представят данни на европейско равнище за пазара на продукти от планинските райони, доколкото този термин не е определен на европейско равнище. Но поне се забелязва действително положително въздействие в някои производства, когато на операторите се дава възможност за изтъкване на конкретен продукт. За пример може да се даде млекопроизводството в Централния масив във Франция (7);

37. припомня, че вече няколко пъти се е изказвал в полза на въвеждането на факултативни запазени наименования за продуктите на планинското земеделие и повтаря в настоящото становище искането си за незабавното им включване в следващата политика за качество на Европейския съюз;

38. също така отново подчертава, че регионите би трябвало да играят важна роля при определянето на тези „планински“ наименования и да подкрепят създаването на производства в рамките на една териториализирана политика за развитие на селските райони;

Е. Насърчаване на скъсените вериги и на директните продажби

39. счита, че следвайки логиката на неотдавна приетото становище относно местните хранителни системи (8), насърчаването на скъсените вериги и на директните продажби е от решаващо значение. Припомня, че в същото становище на КР „местните хранителни системи“ се определят като съчетание от четири фактора: скъсена верига; късо разстояние между мястото на производство и мястото на потребление; работен процес, който включва също и елементите транспорт, дистрибуция, преработка на отпадъците, енергия от възобновяеми източници, маркетинг, реклама и управление на качеството; работен процес, управляван на местно и регионално равнище. Подчертава, че скъсените вериги позволяват да се прелокализират селскостопанските производства, като се установяват трайно и стабилно на територията, от която произхождат, което улеснява реализацията на местните пазари. Скъсените вериги участват в правилното разпределение на селскостопанските дейности в цялата територия на ЕС и се отразяват положително на околната среда, при положение че тези производства са приспособени към естествения капацитет на съответните територии;

40. подчертава също така икономическата полза от скъсените вериги, които могат да позволят на някои производители да формират своите приходи, като се възползват от маржовете на твърде дълга производствена верига. Тези производители обикновено не могат да издържат на правилата за договаряне и на условията за пускането на пазара на хранителни продукти, където търговската мощ е силно концентрирана;

41. относно насърчаването на скъсените вериги уточнява, че: а) става дума именно за насърчаване на сближаването между местата на производство и местата за консумация на храните, преработени или не, и следователно за насърчаване на най-кратките в географски смисъл вериги за производство, преработка и пласмент. Това сближаване следователно позволява да се намалят излишните емисии на парникови газове, генерирани от прекалено дълги и сложни вериги; б) системите за директни продажби на дребните производители на местните пазари са част от тези скъсени вериги и трябва да бъдат напълно интегрирани в цялостната политика на земеделските производства в Европейския съюз. Тези скъсени вериги позволяват да се създаде нова силна връзка между производителя и потребителя. Те също така позволяват по-лесно да се осигури възможност за проследяване на продуктите, като гарантират на потребителите произхода на това, което консумират; в) принципът на скъсените вериги не се състои само в намаляване на броя на посредниците между производителите и потребителите. Този принцип трябва да позволява преди всичко да се динамизират местните и регионалните вериги на доставка на храни. Тези скъсени вериги включват производителите, преработвателите и дистрибуторите на местно равнище и участващи пряко и косвено в динамиката на селските райони; г) този подход непременно трябва да бъде съпроводен с по-добро преразпределение на добавената стойност по веригата, позволявайки най-напред на производителите да си върнат тази добавена стойност;

42. счита, че развитието на местни хранителни системи минава през създаването на отличителен знак на равнище ЕС и през разработването на инструменти по втория стълб на ОСП за насърчаване на производителите в този процес;

43. ето защо иска Комисията да представи предложения за създаване на ново лого и за определяне на идентичност, характерна за местните продукти, които се пускат на пазара в рамките на местна хранителна система. Тези идентификатори ще допълнят Регламента относно политиката за качество на селскостопанските продукти на ЕС;

44. подкрепя решително инициативите на Комисията за разширяване на задължителното етикетиране с обозначаване на „мястото на отглеждане“ върху продукта и би насърчил подобни инициативи за задължително етикетиране, предназначени за сектора на общественото хранене;

45. подчертава, че този нов знак би могъл също да предложи решение за хиляди традиционни производства на европейските територии, които по принцип не са сред производствата с гарантиран географски произход;

46. желае да обърне внимание на Европейската комисия, на Европейския парламент и на Съвета върху необходимостта от предвиждане на адаптация на правилата за обществените поръчки с цел улесняване на закупуването на местни селскостопански продукти от органите на местно самоуправление. Член 26 от Директива 2004/18/ЕО се отнася до възможността възлагащите органи да включват социални и екологични съображения в своите спецификации;

47. настоява за промяна на член 53 от Директива 2004/18/ЕО, за да могат да се вземат изрично предвид критериите за близост и/или за намаляване на емисиите на CO2 при транспортирането на стоки;

48. подчертава, че регионите биха могли да управляват гореспоменатия нов знак „скъсени вериги“, тъй като са в състояние да отчитат местния и културния характер на производствата. Регионите са приоритетни партньори и за популяризирането на тези продукти, допълвайки европейските фондове;

Ж. Насърчаване и развитие на храните с традиционно специфичен характер

49. отбелязва, че системата на храните с традиционно специфичен характер позволява да се запазят и дори да се развият някои традиционни производства на храни. При тези храни с традиционно специфичен характер по-голямата част от стойността е осигурена от производителя, за разлика от повечето настоящи промишлени хранителни продукти. Така тези продукти допринасят за разнообразяване на предлагането на храни, както и за насърчаване на богатството на европейското гастрономично наследство;

50. счита, че на равнище ЕС би било полезно да се извърши преброяване на всички продукти, съставляващи традиционната европейска кухня. Този подход би позволил да се създаде основа за евентуалното признаване на храните с традиционно специфичен характер. Освен това той би бил в съответствие и с инициативата на Юнеско в международен план и би позволил да се обобщят някои сходни подходи, прилагани от няколко държави-членки;

З. Изключване на генетично модифицираните организми от качествените продукти

51. застъпва се в линията на вече приети становища за изключване на ГМО от спецификациите на официалните знаци за качество. Изключване може да се извърши постепенно от държавите-членки в рамките на разумен срок от не повече от пет години, за да се даде възможност на производителите да вземат необходимите технически мерки. Този срок би могъл да се използва, за да се изградят алтернативни вериги на доставка, за да се замени използването на ГМО в суровините, особено за изхранване на животните;

52. счита, че е особено важно да се забрани изрично използването на генетично модифицирани организми във всички етапи на производство на продуктите с официален знак за качество. Тази забрана би гарантирала устойчивостта на традиционните методи на производство и на отличителните характеристики в системите за качество;

53. счита също така, че забраната на ГМО в спецификациите е задължително условие в краткосрочен план за запазване на прозрачността и надеждността на системите за качество по отношение на потребителите;

54. подчертава, че промяната на спецификациите на официалните знаци за качество е още по-належаща, тъй като се развиват частни инициативи (извън сферата на качествените продукти), гарантиращи, че продуктите не съдържат ГМО;

55. подчертава също така, че развитието на гарантиран пазар без ГМО с официална маркировка за качество е възможност за производителите, доколкото търсенето на европейските потребители е особено чувствително в тази област;

56. счита, че производството в рамките на официалните знаци за качество без ГМО, както и продуктите от биологичното земеделие, могат да бъдат напълно популяризирани сред потребителите. Това популяризиране ще гарантира устойчивостта на един по-добър достъп до пазара, като по този начин се компенсират допълнителните разходи, които биха могли да бъдат понесени в краткосрочен план от производителите;

57. подчертава, че изключването на ГМО от продуктите с официален знак за качество трябва да бъде придружено от активна стратегия по отношение на производството и доставките на растителни протеини без ГМО в Европейския съюз. Тази стратегия е неотделима от съгласуваното разработване в ЕС на култури без ГМО. По този начин тя представлява значителна възможност за развитие на протеиновите култури в Европа, чиито агрономични и екологични предимства за земеделието са широко признати. Тази политика за развитие на производства на протеинови култури без ГМО следва да се изпълнява в рамките на ОСП чрез създаването на специфични аграрно-екологични помощи;

58. ето защо предлага да се извърши проучване на развитието на богати на протеин култури, несъдържащи ГМО (грах, бакла), които изглежда представляват най-добрите източници (9) за изграждане на производство на протеини без ГМО;

59. счита, че допълнителните разходи, предизвикани от изключването на ГМО от спецификациите на всички продукти с официален знак за качество биха могли да бъдат намалени чрез постепенно въвеждане в течение на пет години; освен това, ако тези допълнителни разходи бъдат разпределени върху цялата верига на доставки, те ще бъдат сведени до минимум за потребителите, от порядъка на няколко евроцента за килограм (10); в крайна сметка в средно- и дългосрочен план тези допълнителни разходи като цяло ще се компенсират от екологичните предимства, произтичащи от богатите на растителни протеини култури без ГМО (11);

60. подчертава необходимостта от етикетиране на качествените продукти, за производството на които са използвани суровини (месо, яйца, мляко и др.), получени чрез преработката на храна за животни, съдържаща ГМО, с цел да се предотврати нелоялна конкуренция между продуктите на ЕС, в които не са използвани ГМО, и продуктите от международния пазар, при които са използвани;

И. Управление на производството

61. смята, че регулирането и управлението на предлагането на висококачествени селскостопански продукти са основен залог на селскостопанската политика (12) и че ако те не се подчиняват на законите за функциониране на стандартизираните пазари, то системите за качество са изложени на капризите на пазарите;

62. счита, че развитието и поддръжката на системите за качество са абсолютно неотделими от една съгласувана политика на управление на предлагането. Нарастването на производителността и/или количествата, произведени на дадена територия, най-често са несъвместими с опазването на околната среда и поддържането на качеството и характеристиките на продукта;

63. счита също така, че без овладяване на производството, неконтролираното развитие на продадените количества може да доведе в някои случаи до значителен спад в цените, изплащани на производителите, обезсмисляйки интереса на съответните производители от тези продукти. Освен това в районите с неблагоприятни природни условия производителите не могат да компенсират спада на цените на висококачествените продукти чрез увеличаване на обема на производството. Поради невъзможност да се приспособят, те ще бъдат принудени да прекратят производството;

64. ето защо е на мнение, че схемите за качество в селскостопанския сектор трябва да се освободят от принципа на конкуренция единствено чрез цените, и че запазването на дадена схема за качество не може да почива върху увеличаване на обема на производство, а напротив, следва да се основава на присъщото качество на продукта, оправдаващо по-високата цена, която потребителят е съгласен да заплати;

65. вследствие на това и като продължение на предишни становища иска да бъдат разработени инструменти за управление на производството за веригите на диференцирано качество и приканва Европейската комисия да предложи конкретни инструменти за управление на тези пазари;

Ж. Подобряване на комуникацията и подпомагане на разработването на системите за качество

66. счита, че потребителят също участва в прелокализирането и установяването на селскостопанското производство, защото именно той плаща за това;

67. смята, че за да се даде възможност на потребителя да участва активно в ползите от системите за качество, е важно да се засили комуникацията относно производствените условия. На потребителя трябва да се дадат инструменти, необходими за разпознаване на четирите европейски официални знака (лого) и да ги отличава от марките на частни предприятия, свързани с географски наименования;

68. счита, че следва да се въведе повсеместно и да се направи систематично използването от операторите на графичните знаци, определени от Съвета или от Комисията за етикетирането на качествените селскостопански продукти, и че е необходимо да се информират по-добре потребителите относно значението и важността на тези символи;

69. призовава да се създадат подходящи инструменти в рамките на бъдещата ОСП, за да се засили, насърчи и подпомогне развитието на системите за качество;

70. изисква по-специално приемането на мерки по 2-рия стълб на ОСП, за подобряване или подмяна на съществуващите мерки на ЕЗФРСР, свързани с подпомагането и популяризирането на системите за качество чрез: а) по-добро съобразяване с ограниченията на производителите на качествени продукти; б) по-пълни помощи за групите производители по етапите, свързани със сертифицирането, контрола, рекламирането или с предварителните проучвания; в) възможност за финансиране на ЗНП или ЗГУ като временна защита; г) възможност за финансиране на колективни действия от няколко ЗНП и ЗГУ и да се съчетава национално и регионално финансиране;

З. Опростяване и подобряване на осъществяването на политиката за качество

71. припомня, че дейността на ЕС в областта на качеството на селскостопанските продукти е абсолютно необходима за гарантирането на ефективна защита на тези продукти и за осигуряването на надеждна информация на потребителите;

72. приветства предложенията на Европейската комисия за осъвременяване на правилата и за намаляване на административните тежести за производителите, като например регистрацията на продуктите;

73. приветства също така признаването на ролята и отговорностите на сдруженията на производители в управлението на географските указания;

74. одобрява предложението на Комисията за опростяване и по-добра насоченост на системата, приложима към храните с традиционно специфичен характер.

Брюксел, 12 май 2011 г. Председател на Комитета на регионите Mercedes BRESSO

(1) „Mountain areas in Europe“ („Планинските райони в Европа“) – проучване, проведено от NordRegio по поръчка на Европейската комисия (ГД „Регионална политика“, 2004 г.).

(2) „Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union“ („Пикова производителност: нови прозрения в планинското земеделие в Европейския съюз“, работен документ на персонала на Комисията, декември 2009 г.

(3) „Europe’s ecological Backbone: recognising the true value of our mountains“ („Екологичният гръбнак на Европа: признаване на истинската стойност на нашите планини“, септември 2010 г., EEA no6/2010.

(4) „Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union“ („Пикова производителност: нови прозрения в планинското земеделие в Европейския съюз“, работен документ на персонала на Комисията, декември 2009 г.: производителността на планинските ферми от по-необлагодетелстваните райони е по-ниска с 28 % в сравнение с непланинските необлагодетелствани райони и с 40 % в сравнение с по-облагодетелстваните райони.

(5) „La composante milieu physique dans l'effet terroir pour la production fromagère: quelques réflexions à partir du cas des fromages des Alpes du Nord“ (Компонентът „физикогеографска среда“ в специфичните характеристики на продуктите при производството на сирене: някои разсъждения въз основа на примера със сирената от Северните Алпи). Jean-Marcel Dorioz, Philippe Fleury,Jean-Baptiste Coulon, Bruno Martin. Courrier de l’environnement de l’INRA (Екологически бюлетин на френския Институт за селскостопански изследвания), №o40, юни 2000 г., http://www.inra.fr/dpenv/pdf/DoriozD27.pdf.

(6) Produits de montagne en Europe: résultats, conclusions et réalisations concrètes („Хранителни продукти от планинските райони в Европа: резултати, изводи и конкретни постижения на проекта“), ноември 2004 г., стр. 7 и 17.

(7) Една неотдавна пусната на пазара нова марка планинско мляко би трябвало помогне за предоставянето на 3-4 млн. литра мляко за консумация, което е 1/3 от продукцията на Централния масив: http://www.leprogres.fr/fr/region/la-haute-loire/haute-loire/article/3939334,183/Une-marque-Montagne-pour-le-lait-du-Massif-central.html. Примерите в Швейцария показват, че добавената стойност може да достигне 30 % в сравнение с генеричните млека за консумация (Revue Montagna, юли 2010 г.). Планинското мляко представлява 11,5 % от произведеното в ЕС мляко и 1/5 или 1/6 от броя на млечните ферми. Производствената цена е с 12 % по-висока в сравнение с равнините, а трудовите възнаграждения са по-ниски с 10 000 EUR / ГРЕ (годишни работни единици). Помощите компенсират тези недостатъци едва с 34 %: „Le lait de montagne européen: un symbole menacé“ („Планинското мляко в ЕС: застрашен символ“, Institut de l’élevage-CNIEL (Институт по животновъдство), май 2009 г., стр. 7.

(8) Проучвателно становище на Комитета на регионите относно Местните хранителни системи, прието на пленарната сесия на 27 януари 2011 г. (докладчик: г-жа Lenie DWARSHUIS-VAN DE BEEK (NL/ADLE, член на Изпълнителния съвет на провинция Zuid-Holland).

(9) Понастоящем производството на тези две култури се осигурява главно от Франция (грах) и Великобритания (бакла).

(10) Milanesi J: Quel avenir pour les filières animales „sans OGM“ en France? Illustration par le poulet Label Rouge. (Какво е бъдещето на животновъдството „без ГМО“ във Франция? Илюстрация с примера на пилетата със знака „Label Rouge“), Трета конференция по социални науки на френския Институт за селскостопански изследвания INRA SFER CIRAD, 09, 10 и 11 декември 2009 г., Монпелие, Франция; http://www.sfer.asso.fr/content/download/2981/27271/version/1/file/B3+-+Milanesi.pdf.

(11) La relance des légumineuses dans le cadre d’un plan protéines: quels bénéfices environnementaux? (Екологични предимства от възраждането на отглеждането на бобовите култури в рамките на „протеинов план“.) Генерален комисариат за устойчиво развитие, Франция, 2009 г.; http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/E_D15.pdf.

(12) Giraud-Héraud Eric, Soler Louis-Georges. Quelle légitimité à des mécanismes de régulation de l'offre dans les appellations d'origine protégée? (Легитимност на механизмите за регулиране на предлагането при защитени наименования за произход), Économie rurale, No277-278, 2003 г. стр. 123-134; http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ecoru_0013-0559_2003_num_277_1_5441.