Обобщение

От преминаването през 1997 г. на Хонконг към Китайската народна република Европейският съюз (ЕС) и неговите държави членки следят отблизо политическите и икономическите събития в Специалния административен район Хонконг (САР Хонконг) съгласно принципа „една държава — две системи“. В съответствие с поетия към Европейския парламент ангажимент от 1997 г., всяка година се изготвя доклад относно събитията в Хонконг. Това е седемнадесетият такъв доклад, обхващащ събитията през 2014 г. ЕС следва политика за единен Китай и подкрепя принципа „една държава — две системи“ и неговото прилагане.

ЕС счита, че независимо от предизвикателствата принципът „една държава — две системи“ продължи да работи добре през 2014 г., в полза на Хонконг, на Китай като цяло и на международната общност.

Съдебната власт продължи да демонстрира своята независимост и последователно да се придържа към изискването за справедлив съдебен процес. По време на мащабната кампания за гражданско неподчинение върховенството на закона продължи да бъде ръководният принцип за правителството, стопанските субекти и населението като цяло. Продължиха активните действия за борба с корупцията, за което свидетелстват осъдителните присъди за две известни личности и положителните показатели за добро управление. С изключение на два инцидента, действията на полицията по време на продължилите три месеца улични протести в подкрепа на демокрацията бяха професионални, а използването на сила беше пропорционално. Свободата на медиите продължи да се зачита, макар нападенията срещу представители на медиите да са източник на нарастващо безпокойство. Икономическата система, основана на свободния пазар, продължи да функционира ефективно и Хонконг продължи да бъде конкурентно международно стопанско средище, както и основен център за бизнес с континентален Китай.

Хонконг се намира в решаваща фаза от демократичното си развитие, в която безпрецедентните протести и по-силно поляризираните и интензивни дебати разкриват както политическо, така и социално-икономическо разделение. ЕС изтъква отново ангажимента си за укрепване на демокрацията, включително върховенството на закона, независимостта на съдебната власт, основните свободи и права, прозрачността и свободата на информация и на изразяване на мнение в Хонконг.

Като заинтересована страна по отношение на бъдещето на Хонконг и в съответствие с Основния закон ЕС подкрепя въвеждането на всеобщо избирателно право за избора на главен управител през 2017 г. и на Законодателен съвет до 2020 г. ЕС подкрепя желанието на населението на Хонконг за висока степен на политическо участие и истинско право на глас в изборите за главен управител през 2017 г. и след това. Отчетното управление допринася за стабилността и благоденствието, спомага за защитата на основните права и свободи и способства за запазване на позицията и конкурентоспособността на Хонконг като основен международен бизнес център. Всеобщото избирателно право ще даде на правителството по-голяма обществена подкрепа и легитимност във връзка с постигането на икономическите цели на Хонконг и преодоляването на социалните предизвикателства.

ЕС изразява надежда, че посредством конструктивен дебат Хонконг ще бъде в състояние своевременно да постигне съгласие относно избирателна система, която да е демократична, справедлива, открита и прозрачна. След това ЕС се надява също така, че процесът по въвеждане на всеобщо избирателно право за избора на членовете на Законодателния съвет през 2020 г. ще започне без отлагане.

При спазване на принципа на суверенитет, ЕС е готов да си сътрудничи по въпроси, свързани с изборната реформа, включително чрез междупарламентарен обмен и споделяне на практически опит в областта на демократичното развитие.

Политически събития

Въвеждането на всеобщо избирателно право за избора на главен управител през 2017 г. продължава да е основният вътрешнополитически въпрос за Хонконг. Съгласно Основния закон на САР Хонконг, главният управител и Законодателният съвет трябва да следват конституционна процедура от пет стъпки. Правителството на специалния административен район предприе първата стъпка на 15 юли 2014 г., когато главният управител Leung Chun-ying представи доклад на Постоянния комитет на Националния народен конгрес на Китай с предложение за реформиране на системата за избор на главен управител. Предложението бе основано на обществена консултация, продължила пет месеца, по време на която бяха представени 124 700 писмени предложения.

Според доклада на главния управител основният въпрос за обсъждане бе номинирането на кандидати. В него бе предложено кандидатите да се номинират от 1 200-членен комитет по номинирането, както е предвидено в Основния закон. В доклада бе отхвърлена идеята за номиниране от граждани или от политически партии, поддържана от опозиционните продемократични партии, които заявиха, че номинирането от комитет не отговаря на демократичните стандарти и на практика би означавало недопускане на продемократичните кандидати.

След провеждането на обществената консултация групата на гражданското общество „Occupy Central with Love and Peace“ организира неофициален референдум на 20—29 юни. Гласуваха близо 800 000 души — доста над очаквания брой, като голямо мнозинство подкрепи номинирането от граждани и политически партии. През август проправителствената група на гражданското общество „Алианс за мир и демокрация“ събра 1,5 милиона подписа срещу кампанията „Occupy Central“ и в подкрепа на линията на правителството. Сред подписалите се бяха главният управител Leung Chun-ying и други високопоставени длъжностни лица.

Дебатът получи допълнителен тласък от публикуването на 10 юни 2014 г. от Държавния съвет на Китай на Бяла книга, озаглавена „The Practice of the “One Country, Two Systems” Policy in the Hong Kong SAR“ („Прилагането на политиката „една държава —две системи“ в САР Хонконг“). В Бялата книга бе подчертано, че високата степен на автономност на Хонконг се упражнява под ръководството на централното правителство, което разполага с широки правомощия за управление на Специалния административен район, и бе посочена необходимостта да се защитят суверенитетът и сигурността на Китай и интересите му в областта на развитието. В Бялата книга също така бе отбелязано, че „обичта към страната“ е основно политическо условие за управляващите Хонконг, в това число съдиите и другите служители на съдилищата. Въпреки твърденията на представители на централното правителство, че Бялата книга просто излага съществуващата ситуация и не представлява нова политика, много хора в Хонконг видяха в нея опит да се намали „високата степен на автономност“ на Хонконг и да се подкопае независимостта на съдебната власт на Хонконг.

На 31 август 2014 г. Постоянният комитет на Националния народен конгрес взе единодушно решение относно рамката за първите избори на Хонконг за главен управител на принципа „едно лице — един глас“ през 2017 г. Съгласно рамката само двама или трима кандидати, получили най-малко 601 гласа от 1 200-членния комитет по номинирането, може да се кандидатират за поста на главен управител. Комитетът по номинирането, почиващ на модела на сегашния изборен комитет, ще бъде разделен на четири сектора, като членовете му ще се избират от около 250 000 индивидуални и корпоративните гласоподаватели.

Решението на Постоянния комитет на Националния народен конгрес бе широко възприето като по-рестриктивно от очакваното, при това без основание, според опозиционните групи. Адвокатската колегия на Хонконг го определи като „неоснователно рестриктивно“. Правителството и председателят на Законодателния съвет заявиха, че решението на Постоянния комитет на Националния народен конгрес все пак съдържа много аспекти на гъвкавост, които биха могли да се използват за укрепване на демократичния характер на изборната система.

Най-значителната реакция на решението на Постоянния комитет на Националния народен конгрес бе кампания на различни студентски групи и други активисти за демокрацията, която започна през септември. От 27 септември активисти блокираха основните пътни артерии в Хонконг и протестиращите обградиха сградите на законодателния орган, както и основни правителствени сгради. Използването на 28 септември от полицията на сълзотворен газ в мащаби, широко възприети като непропорционални, предизвика огромна активност сред демонстрантите, която във върховата си точка достигна около 100 000 души. Въпреки някои изолирани случаи на насилие, демонстрантите бяха изключително мирни, а използването на сила от полицията — минимално. Протестите постепенно намаляха, предвид нарастващото обществено неодобрение. След решения на съда блокадите по пътищата бяха премахнати, последната от тях — на 15 декември.

Правителството действа бавно в установяването на контакт с протестиращите и в опитите за постигане на компромис. По време на демонстрациите няколко международни лидери, сред които генералният секретар на ООН Бан Ки-Мун, министър-председателят на Обединеното кралство Дейвид Камерън и върховният представител на ЕС Катрин Аштън, направиха изявления, в които призоваха и двете страни да проявят сдържаност и да търсят мирни средства за излизане от безизходното политическо положение.

Макар и с политически първоизточник, демонстрациите разкриха значително социално-икономическо недоволство. В основата на това недоволство стояха въпроси, засягащи поминъка, както и усещането, особено сред младите хора, че са лишени от права в икономическо отношение от една политическа система, за която се счита, че работи в полза на интересите на бизнес елита, чийто основен интерес е да се запазят добрите отношения с централното правителство.