ИЗВЕСТИЕ НА КОМИСИЯТА —

Технически насоки за осигуряване на климатичната устойчивост на инфраструктурата през периода 2021—2027 година

(2021/C 373/01)

ОПРОВЕРЖЕНИЕ: Целта на настоящото известие е да се предоставят технически насоки относно осигуряването на климатичната устойчивост на инвестициите в инфраструктура, обхващащи програмния период 2021—2027 г. С член 8, параграф 6 от Регламент (ЕС) 2021/523 на Европейския парламент и на Съвета (1) (Регламент за програмата InvestEU) се изисква от Комисията да разработи насоки за устойчивост. В член 8, параграф 6, буква а) са определени изисквания, отнасящи се до смекчаването на последиците от изменението на климата и до адаптацията към изменението на климата. По смисъла на член 8, параграф 6, буква д) насоките за устойчивост включват указания за партньорите по изпълнението относно информацията, която следва да бъде предоставена за целите на проверката на екологичното, климатичното или социалното въздействие на финансовите и инвестиционните операции. В член 8, параграф 6, буква г) е предвидено, че насоките за устойчивост трябва да дават възможност за идентифицирането на проекти, които са несъвместими с постигането на целите в областта на климата. Настоящите насоки относно осигуряването на климатичната устойчивост на инфраструктурата са част от посочените насоки за устойчивост. Насоки от Комисията относно климатичната устойчивост на инфраструктурните проекти, съгласувани с насоките, разработени за други програми на Съюза, когато е целесъобразно, са предвидени също в Регламент (ЕС) 2021/1153 на Европейския парламент и на Съвета (2) (Регламент за МСЕ). Насоките се разглеждат и като важен справочен документ за осигуряването на климатичната устойчивост на инфраструктурата съгласно член 2, параграф 37 и член 67, параграф 3, буква й) от Регламент (ЕС) 2021/1060 на Европейския парламент и на Съвета (3) (Регламент за общоприложимите разпоредби (ОПР) и съгласно Механизма за възстановяване и устойчивост (4). Насоките са разработени от Комисията в тясно сътрудничество с потенциални партньори по изпълнението на програма InvestEU и с групата на ЕИБ. Настоящите насоки могат да бъдат допълвани със съображения и насоки на национално и секторно равнище.

СЪКРАЩЕНИЯ

ДО4 Четвърти доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (МКИК) ДО5 Пети доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (МКИК) C3S Услуга на „Коперник“ в областта на изменението на климата ИК Изменение на климата АРП Анализ на разходите и ползите МСЕ Механизъм за свързване на Европа КФ Кохезионен фонд Съдът на ЕС Съд на Европейския съюз CMIP Проекти за съпоставяне посредством модели на взаимодействията CO2 Въглероден диоксид CO2e Еквивалент на въглероден диоксид ОПР Регламент (ЕС) 2021/1060 НЗВ Ненанасяне на значителни вреди ПЕС Проектен експлоатационен срок ОГВ Очаквана годишна вреда ЕАОС Европейска агенция за околна среда ОВОС Оценка на въздействието върху околната среда УИСС Управление на инженеринга, възлагането и строителството ЕФРР Европейски фонд за регионално развитие ЕСУ Екологичен, социален и управленски ОЕСВ Оценка на екологичните и социалните въздействия ECP Разширен път на концентрациите ППР Предварителен проект ПГ Парников газ ГИС Географски информационни системи ПГЗ Потенциал за глобално затопляне МКИК Междуправителствен комитет по изменението на климата СИЦ Съвместен изследователски център (Европейска комисия) ФСП Фонд за справедлив преход КПЕ Ключови показатели за ефективност НПЕК Национален план в областта на енергетиката и климата ЕиП Експлоатация и поддържане УПЦ Управление на проектния цикъл МВУ Механизъм за възстановяване и устойчивост RCP Представителни траектории на концентрациите СЕО Стратегическа екологична оценка ДФЕС Договор за функционирането на Европейския съюз

СЪДЪРЖАНИЕ

1. ОБЩ ПРЕГЛЕД 7

2. ОБХВАТ НА НАСОКИТЕ 8

3. ОСИГУРЯВАНЕ НА КЛИМАТИЧНАТА УСТОЙЧИВОСТ НА ИНФРАСТРУКТУРАТА 11

3.1. Подготовка на процеса на осигуряване на устойчивост на изменението на климата 13

3.2. Смекчаване на последиците от изменението на климата (неутралност по отношение на климата) 18

3.2.1. Скрининг — фаза 1 (смекчаване) 20

3.2.2. Подробен анализ — фаза 2 (смекчаване) 21

3.2.2.1. Методика за определяне на въглеродния отпечатък на инфраструктурни проекти 21

3.2.2.2. Оценяване на емисиите на парникови газове (ПГ) 25

3.2.2.3. Базови равнища (въглероден отпечатък, анализ на разходите и ползите) 26

3.2.2.4. Условна стойност на въглерода 26

3.2.2.5. Проверяване на съвместимостта с надеждна траектория за намаляване на емисиите на ПГ до 2030 г. и 2050 г. 28

3.3. Адаптиране към изменението на климата (устойчивост спрямо изменението на климата) 28

3.3.1. Скрининг — фаза 1 (адаптиране) 31

3.3.1.1. Чувствителност 32

3.3.1.2. Експозиция 32

3.3.1.3. Уязвимост 34

3.3.2. Подробен анализ — фаза 2 (адаптиране) 34

3.3.2.1. Въздействия, вероятност и рискове, свързани с климата 34

3.3.2.2. Вероятност 35

3.3.2.3. Въздействие 36

3.3.2.4. Рискове 39

3.3.2.5. Мерки за адаптиране 39

4. ОСИГУРЯВАНЕ НА КЛИМАТИЧНАТА УСТОЙЧИВОСТ И УПРАВЛЕНИЕ НА ПРОЕКТНИЯ ЦИКЪЛ (УПЦ) 41

5. ОСИГУРЯВАНЕ НА КЛИМАТИЧНАТА УСТОЙЧИВОСТ И ОЦЕНКА НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО ВЪРХУ ОКОЛНАТА СРЕДА (ОВОС) 43

Приложение A Финансиране от Съюза на инфраструктурата през периода 2021—2027 г. 46

Приложение Б Документиране и верифициране на климатичната устойчивост 49

Приложение В Осигуряване на климатичната устойчивост и управление на проектния цикъл (УПЦ) 52

Приложение Г Осигуряване на климатичната устойчивост и оценка на въздействието върху околната среда (ОВОС) 64

Приложение Д Осигуряване на климатичната устойчивост и стратегическа екологична оценка (СЕО) 77

Приложение Е Препоръки по отношение на подкрепата за осигуряването на климатична устойчивост 87

Приложение Ж Речник на термините 89

Списък на фигурите

Фигура 1: Климатична устойчивост и стълбовете „неутралност по отношение на климата“ и „устойчивост спрямо изменението на климата“ 10

Фигура 2: Диаграма на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост, представен в Таблица 1 12

Фигура 3: Прогнози за глобалното затопляне до 2100 г. 16

Фигура 4: Диаграма на частта за смекчаване на последиците от изменението на климата от процеса на осигуряване на климатична устойчивост 20

Фигура 5: Понятието „обхват“ съгласно методиката за определяне на въглероден отпечатък 23

Фигура 6: Скрита стойност на въглерода, използвана за остойностяване на емисиите и намаленията на ПГ, в EUR/tCO 2 e по цени от 2016 г. 27

Фигура 7: Диаграма на частта за адаптиране към изменението на климата от процеса на осигуряване на климатична устойчивост 29

Фигура 8: Индикативни схеми за оценка на уязвимостта и риска по отношение на климата и за определяне, оценяване и планиране/интегриране на подходящи мерки за адаптиране 30

Фигура 9: Схема за анализ на уязвимостта като част от фазата на скрининг 31

Фигура 10: Схема за анализ на чувствителността 32

Фигура 11: Схема за анализ на експозицията 33

Фигура 12: Схема за анализ на уязвимостта 34

Фигура 13: Схема за оценка на риска, свързан с климата, извършвана на фаза 2 35

Фигура 14: Схема за анализ на вероятността 36

Фигура 15: Схема за анализ на въздействието 37

Фигура 16: Схема за оценка на риска 39

Фигура 17: Схема на процеса на определяне, оценяване и планиране/интегриране на варианти за адаптиране 40

Фигура 18: Диаграма на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост и на управлението на проектния цикъл (УПЦ) 42

Фигура 19: Органи, ръководещи различните етапи на развитие на проекта 43

Фигура 20: Екологични оценки и управление на проектния цикъл (УПЦ) 44

Фигура 21: Компоненти на документацията на климатичната устойчивост 49

Фигура 22: Диаграма на развойния цикъл и на дейностите за развитие, които са общи за повечето проекти. 52

Фигура 23: Участие на организатора на проекта в различните фази на проектния цикъл 54

Фигура 24: Връзки между УПЦ и смекчаването на последиците от изменението на климата 57

Фигура 25: Връзки между УПЦ и адаптирането към изменението на климата 59

Списък на таблиците

Таблица 1: Обобщение на климатичната устойчивост на инфраструктурните проекти 8

Таблица 2. Списък за скрининг — въглероден отпечатък — примери за категории проекти 20

Таблица 3. Обобщение на трите обхвата, включени в методиката за определяне на въглероден отпечатък и в оценяването на непреките емисии за пътната инфраструктура, железопътната инфраструктура и инфраструктурата на обществения градски транспорт 23

Таблица 4. Прагове за методиката на ЕИБ за определяне на въглеродния отпечатък 25

Таблица 5: Условна стойност на въглерода, използвана за остойностяване на емисиите и намаленията на ПГ, в EUR/tCO 2 e по цени от 2016 г. 26

Таблица 6. Условна стойност на въглерода по години, в EUR/tCO 2 e, по цени от 2016 г. 27

Таблица 7: Магнитуд на последиците по рискови области 37

Таблица 8: Етапи, цели на организатора и типични процеси и анализи на проектния цикъл 52

Таблица 9. УПЦ и смекчаване на последиците от изменението на климата 57

Таблица 10. УПЦ и адаптиране към изменението на климата 59

Таблица 11. Екологични оценки (ОВОС, СЕО) и мястото им УПЦ 62

Таблица 12. Интегриране на изменението на климата в основните етапи на процеса на ОВОС 65

Таблица 13. Примери на въпроси за изменението на климата, които са от първостепенно значение за ОВОС 73

Таблица 14. Примери на въпроси относно адаптирането към изменението на климата, които са от първостепенно значение за ОВОС 74

Таблица 15. Примери на проблеми, отнасящи се до изменението на климата, които следва да бъдат разгледани в СЕО 79

Таблица 16. Въпроси, свързани със смекчаването на последиците от изменението на климата, които са от първостепенно значение за СЕО 82

Таблица 17. Въпроси, свързани с адаптирането към изменението на климата, които са от първостепенно значение за СЕО 84

1. ОБЩ ПРЕГЛЕД

С настоящия документ се предоставят технически насоки относно осигуряването на климатичната устойчивост на инвестициите в инфраструктура, обхващащи програмния период 2021—2027 г.

Осигуряването на климатичната устойчивост е процес на интегриране на мерки за смекчаване на последиците от изменението на климата и за адаптиране към изменението на климата на етапа на разработването на инфраструктурни проекти. Той позволява на европейските институционални и частни инвеститори да вземат информирани решения за проекти, които отговарят на условията за съвместимост със Споразумението за климата от Париж. Процесът е разделен на два стълба (смекчаване и адаптиране) и две фази (скрининг и подробен анализ). Подробният анализ се извършва в зависимост от резултата от фазата на скрининг, което спомага за намаляването на административната тежест.

Инфраструктурата е широко понятие, което включва сгради, инфраструктурни мрежи и различни видове построени системи и активи. Например в Регламента за програмата InvestEU е даден всеобхватен списък на допустимите инвестиции по компонента за устойчива инфраструктура.

Насоките в настоящия документ отговарят на следните изисквания, установени в нормативната уредба на няколко фонда на ЕС, по-специално програмата InvestEU, Механизма за свързване на Европа (МСЕ), Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР), Кохезионния фонд (КФ) и Фонда за справедлив преход (ФСП), както следва:

— Насоките съответстват на целите по отношение на климата съгласно Споразумението за климата от Париж и тези, установени от ЕС, тоест те са съобразени с надеждна траектория за намаляване на емисиите на парникови газове (ПГ) в съответствие с новите цели на ЕС в областта на климата за 2030 г. и за постигане на неутралност по отношение на климата до 2050 г., както и с изискването за устойчиво на климатичните изменения развитие. По отношение на инфраструктурата, чийто експлоатационен живот продължава и след 2050 г., следва също да се предвиди, че тази инфраструктура ще бъде експлоатирана, поддържана и окончателно извеждана от експлоатация в условия на неутралност по отношение на климата, което може да включва съображения, свързани с кръговата икономика.

— Насоките следват принципа „енергийната ефективност на първо място“, който е определен в член 2, параграф 18 от Регламент (ЕС) 2018/1999 на Европейския парламент и на Съвета (5).

— Те също така следват принципа на „ненанасяне на значителни вреди“, който произтича от подхода на ЕС за финансиране за устойчивото развитие и е залегнал в Регламент (ЕС) 2020/852 на Европейския парламент и на Съвета (6) (Регламента за таксономията). Настоящите насоки отразяват две от целите в областта на околната среда съгласно член 9 от Регламента за таксономията — смекчаване на последиците от изменението на климата и адаптиране към изменението на климата.

Количественото определяне и остойностяването на емисиите на парникови газове остават основа на анализа на разходите и ползите и на вариантите. В насоките са включени актуализирана методика за определяне на въглеродния отпечатък и оценка на скритата стойност на въглерода.

Оценките на уязвимостта от климата и на риска, свързан с климата, остават основа за определянето, оценяването и прилагането на мерки за адаптиране към изменението на климата.

Важно е практиките и процесите за осигуряване на климатичната устойчивост да бъдат документирани конкретно и надеждно по-специално на обстоятелството, че документирането и верифицирането на климатична устойчивост са съществена част от обосновката на вземането на инвестиционни решения.

Въз основа на поуките от процесите на осигуряване на климатичната устойчивост на големи проекти през периода 2014—2020 г., в настоящите насоки тези процеси са интегрирани с процесите на управление на проектния цикъл (УПЦ), на оценка на въздействието върху околната среда (ОВОС) и на стратегическа екологична оценка (СЕО); в насоките са включени препоръки в помощ на националните процеси на осигуряване на климатичната устойчивост в държавите членки.

Таблица 1

Обобщение на климатичната устойчивост на инфраструктурните проекти

Неутралност по отношение на климата Смекчаване на последиците от изменението на климата Устойчивост спрямо изменението на климата Адаптиране към изменението на климата Скрининг — фаза 1 (смекчаване): Проектът се сравнява със списъка за скрининг в Таблица 2 на настоящите насоки: — Ако не се изисква оценка на въглеродния отпечатък на проекта, анализът се обобщава в справка за скрининг на климатичната устойчивост, която по принцип (7) съдържа заключение за климатичната устойчивост от гледна точка на неутралността по отношение на климата. — Ако се изисква оценка на въглеродния отпечатък на проекта, преминава се към фаза 2 по-долу. Скрининг — фаза 1 (адаптиране): Извършва се анализ на чувствителността, експозицията и уязвимостта по отношение на климата в съответствие с настоящите насоки: — Ако няма значителни рискове, свързани с климата, които изискват по-подробен анализ, изготвя се документацията и анализът се обобщава в справка за скрининг относно устойчивостта спрямо изменението на климата, която по принцип съдържа заключение за климатичната устойчивост от гледна точка на устойчивостта спрямо изменението на климата; — Ако има значителни рискове, свързани с климата, които изискват по-подробен анализ, преминава се към фаза 2 по-долу. Подробен анализ — фаза 2 (смекчаване): — Посредством метода за определяне на въглеродния отпечатък се извършва количествено определяне на емисиите на ПГ през обичайна година от периода на експлоатация. Резултатът се сравнява с праговете на абсолютните и относителните стойности на емисиите на ПГ (вж. Таблица 4). Ако емисиите на ПГ превишават някой от тези прагове, извършва се следният анализ: — Емисиите на ПГ се остойностяват с използване на скритата стойност на въглерода (вж. Таблица 6) и принципът за поставяне на енергийната ефективност на първо място се интегрира трайно в плана на проекта, анализа на вариантите и анализа на разходите и ползите. — Проверява се дали проектът съответства на надеждна траектория за постигане на общите цели за намаляване на емисиите на ПГ за 2030 г. и 2050 г. Като част от тази проверка по отношение на инфраструктурата, чийто експлоатационен срок продължава и след 2050 г., се проверява дали проектът е съвместим с изискванията за експлоатация, поддръжка и окончателно извеждане от експлоатация в условия на неутралност по отношение на климата. Подробен анализ — фаза 2 (адаптиране): — Извършва се оценка на рисковете, свързани с климата, включваща анализи на вероятността и на въздействието, в съответствие с настоящите насоки. — На значителните рискове, свързани с климата, се противодейства чрез установяване, оценяване, планиране и изпълнение на приложими и подходящи мерки за адаптиране. — Извършва се оценка на обхвата и необходимостта от редовен мониторинг и последващи действия например по отношение на допусканията от критично значение, свързани с изменението на климата в бъдеще. — Проверява се съгласуваността със стратегии и планове за адаптиране към изменението на климата и с други важни стратегически и планови документи на равнището на ЕС и по целесъобразност на национално, регионално и местно равнище. Изготвя се документацията и анализът се обобщава в справка относно постигането на неутралност по отношение на климата, която по принцип съдържа заключение за климатична устойчивост от гледна точка на неутралността по отношение на климата. Изготвя се документацията и анализът се обобщава в справка относно постигането на устойчивост спрямо изменението на климата, която по принцип съдържа заключение за климатична устойчивост от гледна точка на устойчивостта спрямо изменението на климата. Горепосочената документация и обобщения се събират в консолидирано досие на извършения скрининг/анализ на климатичната устойчивост, което в повечето случаи ще е важна част от обосновката на вземането на инвестиционни решения. Включва се информация за планирането и осъществяването на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост.

2. ОБХВАТ НА НАСОКИТЕ

Инфраструктурата — нашата застроена среда — е от първостепенно значение за функционирането на нашето съвременно общество и икономика. Тя осигурява базовите физически и организационни структури и съоръжения, които са в основата на много от нашите дейности.

Повечето инфраструктурни обекти имат дълъг експлоатационен срок или срок на експлоатация. Голяма част от инфраструктурите, които днес са в експлоатация в ЕС, са проектирани и изградени преди много години. Освен това повечето инфраструктури, финансирани през периода 2021—2027 г., ще продължат да бъдат експлоатирани през по-голямата част от втората половина и дори след края на века. Едновременно с това икономиката ще претърпи преход към нулеви нетни емисии на ПГ до 2050 г. (неутралност по отношение на климата) в съответствие със Споразумението за климата от Париж и европейския законодателен акт за климата, включително за постигане на новите целеви стойности на емисиите на ПГ за 2030 г. Вследствие на изменението на климата обаче все повече ще се увеличава честотата и тежестта на редица крайно неблагоприятни климатични и метеорологични явления, поради което ЕС ще се стреми да стане общество, което е устойчиво спрямо изменението на климата, напълно е адаптирано към неизбежните въздействия на изменението на климата, увеличава своята способност за адаптиране и свежда до минимум своята уязвимост в съответствие със Споразумението за климата от Париж, европейския законодателен акт за климата и стратегията на ЕС относно адаптирането към изменението на климата (8). Ето защо е изключително важно да се определя и впоследствие да се инвестира в инфраструктура (9), подготвена за бъдеще, което е неутрално по отношение на климата и е устойчиво на неговите въздействия. Двата стълба на климатична устойчивост са илюстрирани на Фигура 1.

Инфраструктурата е широко понятие, което включва:

— сгради — от частни домове до училища или промишлени съоръжения — които са най-често срещаният тип инфраструктура и са основата на населените места;

— инфраструктури, непосредствено свързани с естествената среда, например озеленени покриви, стени и пространства, както и отводнителни системи;

— мрежова инфраструктура от критично значение за функционирането на днешната икономика и общество, по-специално енергийна инфраструктура (например електроенергийни мрежи, енергоцентрали, далекопроводи), транспортна инфраструктура (10) (дългосрочни активи като пътища, железопътни линии, пристанища, летища, вътрешни водни пътища), информационни и комуникационни технологии (например мобилни телефонни мрежи, кабели за пренос на данни, центрове за данни) и водна инфраструктура (водопроводи, язовири, съоръжения за пречистване на отпадъчни води);

— системи за управление на промишлените и битовите отпадъци (пунктове за събиране, съоръжения за сортиране и рециклиране, инсталации за изгаряне на отпадъци и депа за отпадъци);

— други дълготрайни материални активи в по-широк спектър от политически области, включително комуникации, аварийни служби, енергетика, финанси, храни, държавно управление, здравеопазване, образование и обучение, гражданска защита, транспорт и отпадъци или водоснабдяване;

— в специфичната уредба на някои фондове са определени други допустими типове инфраструктура например в Регламента за програмата InvestEU е включен всеобхватен списък на допустимите инвестиции по компонента за устойчива инфраструктура.

От една страна, са надлежно съобразени с компетентностите на съответните публични органи, от друга страна, настоящите насоки са предназначени основно за организаторите и експертите, участващи в подготовката на инфраструктурните проекти. Те могат също така да са полезен справочен документ за публични органи, партньори по изпълнението, инвеститори, заинтересовани страни и други. Те например съдържат указания относно начините за интегриране на въпросите, свързани с изменението на климата, в оценките на въздействието върху околната среда (ОВОС) и в стратегическите екологични оценки (СЕО).

Фигура 1

Климатична устойчивост и стълбовете „неутралност по отношение на климата“ и „устойчивост спрямо изменението на климата“

В общия случай организаторът привлича в организацията на проекта експерти с необходимия опит в областта на климатичната устойчивост и осъществява координация с други дейности от процеса на разработването на проекта например с извършването на екологичните оценки. В зависимост от спецификата на проекта може да бъдат включени мениджър по климатичната устойчивост и екип от експерти по смекчаване на последиците от изменението на климата и по адаптиране към изменението на климата.

Считано от датата на първоначалното им публикуване от Европейската комисия, настоящите насоки следва да бъдат интегрирани в подготовката и осигуряването на климатичната устойчивост на инфраструктурните проекти за периода 2021—2027 г. Настоятелно се препоръчва да се извърши в съответствие с настоящите насоки осигуряване на климатичната устойчивост на тези инфраструктурни проекти, за които е изготвена оценка на въздействието върху околната среда (ОВОС), има издадено разрешение за осъществяване не по-късно от края на 2021 г. и са сключени необходимите споразумения за финансиране (включително за съфинансиране от ЕС), и строителните работи, за които предстои да започнат най-късно през 2022 г.

През фазата на експлоатация и поддържане на инфраструктурата в много случаи може да се налага да се преразглеждат климатичната устойчивост и други допускания от критично значение. Това преразглеждане може да се извършва на равни интервали (например 5—10 години) като част от управлението на активите. Могат да бъдат предприемани допълващи мерки за още по-голямо намаляване на емисиите на ПГ и за справяне с нови рискове, свързани с климата.

Времето, разходите и усилията, влагани в осигуряването на климатичната устойчивост, следва да са пропорционални на ползите. Това е отразено например в разделянето на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост на две фази, фаза 1 е за скрининг, а фаза 2 — за подробен анализ само при необходимост. Планирането и интегрирането в цикъла на разработване на проекта следва да спомогнат за избягване на дублирането на дейности например на тези за осигуряване на климатичната устойчивост и за извършване на екологичните оценки и да намалят разходите и административната тежест.

3. ОСИГУРЯВАНЕ НА КЛИМАТИЧНАТА УСТОЙЧИВОСТ НА ИНФРАСТРУКТУРАТА

На фигура 2 са илюстрирани двата стълба и основните стъпки на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост. Всеки стълб е разделен на две фази. Първата фаза е за скрининг и резултатът от нея показва дали трябва да се изпълни втората фаза.

Фигура 2

Диаграма на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост, представен в Таблица 1

Както е показано на фигура 2, процесът на осигуряване на устойчивост на изменението на климата следва да е документиран в консолидирана документация за скрининг/анализ, което се различава в зависимост от изпълнените фази (вж. приложение Б).

3.1. Подготовка на процеса на осигуряване на устойчивост на изменението на климата

Когато кандидатства за подкрепа по конкретните инструменти, организаторът на проекта подготвя, планира и документира процеса на осигуряване на устойчивост на изменението на климата, който обхваща мерки за смекчаване и адаптиране. Това включва:

— оценяване и специфициране на контекста, границите и взаимодействията на проекта;

— избиране на методика за оценка, включително на основни параметри за оценка на уязвимостта и риска;

— определяне на участниците и разпределяне на ресурси, време и бюджет;

— събиране на основни справочни документи като приложимия национален план в областта на енергетиката и климата (НПЕК) и съответните стратегии и планове за адаптиране — например стратегиите за намаляване на риска от бедствия на национално и местно равнище;

— гарантиране на съответствието с приложимите нормативни актове, правила и разпоредби например тези в областта на строителното проектиране, с оценката на въздействието върху околната среда (ОВОС) и със стратегическата екологична оценка (СЕО), ако такава оценка е достъпна.

В настоящите насоки осигуряването на климатичната устойчивост е описано като линеен подход, прилаган чрез изпълнението на последователност от специфични стъпки. Често обаче е необходимо връщане на предишни стъпки от цикъла на разработване на проекта — например след включването в проекта на дадена мярка за адаптиране е важно да се извърши повторен преглед на анализа на чувствителността. В други случаи може да се изисква връщане с една стъпка назад, за да се гарантира правилното интегриране на всички промени (напр. нови изисквания).

Важно е да се познава добре контекстът на проекта, т.е. предвижданият проект и неговите цели, включително всички спомагателни дейности, способстващи за разработването и експлоатацията на проекта. Въздействието на изменението на климата върху дейности или компоненти на проекта могат да навредят на неговия успех. Важно е да се познава както цялостното значение и функционалност на самия проект, така и неговата роля в общия контекст или система и да се оцени доколко съществена (11) е съответната инфраструктура.

Методиката и подходът за осигуряване на климатична устойчивост следва да бъдат планирани и обяснени логично и ясно, включително техните основни ограничения. В тях следва да са посочени източниците на данни и информация. В методиката трябва също да са обяснени степента на детайлизация, последователността от стъпки и степента на неопределеност на базовите данни и анализи. Целта е да се осигури възможност за достъпно, прозрачно и съпоставимо валидиране на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост с цел резултатите от този процес да бъдат използвани при вземането на решения.

Подготовката за осигуряването на климатичната устойчивост включва избор на надеждна траектория за постигане на целите на ЕС за намаляване на емисиите на ПГ до 2030 г. и 2050 г. в съответствие с общите цели на Споразумението за климата от Париж и европейския законодателен акт за климата. Това обикновено изисква извършването на експертна оценка (12), като се вземат предвид целите и изискванията. Тя се извършва, за да се гарантира интегрирането на целите за намаляване на емисиите на ПГ и на принципа за поставяне на енергийната ефективност на първо място в цикъла на разработване на проекта.

Следва да се отбележи, че времевият хоризонт на оценката на уязвимостта и на риска, свързан с климата, следва да съответства на предвиждания жизнен цикъл на инвестицията, финансирана по проекта. Жизненият цикъл често е (значително) по-дълъг например от референтния период, използван за анализа на разходите и ползите.

Например една от основните концепции в еврокодовете (13) е „проектен експлоатационен срок“ (ПЕС), т.е. периодът, през който строежът ще бъде използван, при условие че се изпълнява предвиденото поддържане, но без основни ремонти. ПЕС за обикновени сгради и други подобни строежи, проектирани с използване на еврокодовете, е 50 години, а предвижданият ПЕС на монументални сгради и мостове е 100 години. Това означава, че строежите, проектирани през 2020 г., ще удържат на въздействията на климатичните фактори (например сняг, вятър, температура) и на крайно неблагоприятните явления, очаквани до 2070 г. (за обикновени сгради) и до 2120 г. за мостове и монументални сгради.

По-голямата част от климатичните данни, въз основа на които е разработено сегашното поколение еврокодове, датират отпреди 10—15 години, с изключение на някои неотдавнашни актуализации на национални данни. Възприемането на еврокодовете на национално равнище — по отношение на избирането на национално определени параметри (НОП), които представляват значение за избор на действия в областта на климата — е анализирано в неотдавнашния доклад на Съвместния изследователски център (СИЦ) (14) относно състоянието на хармонизираното използване на еврокодовете. СИЦ предоставя също така насоки за държавите, които въвеждат еврокодовете, относно начините за отразяване на сеизмичните и климатичните въздействия в проектирането на конструкции (15).

През 2016 г. започна работа по второ поколение еврокодове (предвижда се те да бъдат завършени до 2023 г.). Тази работа следва да включи преразглеждане и актуализиране на мерките, свързани с въздействията на снегове, ветрове и температурни фактори, преобразуване на стандартите на ISO за въздействията от вълни и течения и за атмосферното заледяване; както и изготвяне на документ с вероятностната основа за изчисляване на частните коефициенти на безопасност и на коефициентите на комбиниране на товарите, като се вземат предвид изменчивостта и взаимозависимостта на климатичните въздействия.

През предвиждания жизнен цикъл на инфраструктурния проект могат да се очакват значителни промени на честотата и интензитета на крайно неблагоприятните метеорологични явления вследствие на изменението на климата, които промени следва да бъдат взети предвид. Проектите следва също да са съобразени с възможното повишаване на морското равнище — процес, който се очаква да продължи в бъдеще, дори ако глобалното затопляне се стабилизира в съответствие с целите по отношение на температурата съгласно Споразумението за климата от Париж.

Една от първите задачи на организатора и на експертния екип на проекта е да решат кои набори от данни за прогнозиране на климата ще бъдат използвани за оценката на уязвимостта и на риска, свързани с климата — и това решение следва да бъде документирано.

В повечето случаи необходимите набори от данни може да са налични в съответната държава членка (16). Ако липсват такива национални или регионални набори от данни, като алтернативна основа на анализа могат да бъдат разгледани следните източници на информация за изменението на климата:

— услугата на „Коперник“ в областта на изменението на климата (17) (C3S) предлага inter alia климатични прогнози за климата като част от климатичната база данни на „Коперник“ (18) (CDS);

— други достоверни национални/регионални източници (19) на информация, данни и прогнози (20) за изменението на климата например за най-отдалечените райони от съответните регионални модели на климата (21).

— освен услугата в областта на изменението на климата (22) програмата „Коперник“ (23) включва услуга за мониторинг на атмосферата на „Коперник“ (24), услуга за мониторинг на морската среда на „Коперник“ (25), услуга за мониторинг на земната повърхност на „Коперник“ (26), услуга за сигурност на „Коперник“ (27) и услуга за управление на извънредни ситуации на „Коперник“ (28). Тези услуги може да предоставят полезни данни, допълващи тези от C3S;

— национални оценки на риска, (29) когато са приложими и налични;

— обзор (30) на рисковете от бедствия, пред които може да е изправен Европейският съюз;

— Европейска платформа за адаптиране към изменението на климата (Climate-ADAPT (31));

— Европейска комисия, Съвместен изследователски център (32) (СИЦ);

— Център за управление на знанията за риска от бедствия (DRMKC) например Risk Data Hub (33), набори от данни PESETA IV, които се съхраняват в Risk Data Hub и могат да бъдат изтеглени оттам, включително прогнози на възможните въздействия и методики (34), както и данни за щетите от бедствия (35);

— Европейска агенция за околната среда (36) (ЕАОС);

— Център за разпространение на данни (ЦРД (37)) на МКИК (38), както и Пети доклад за оценка (ДО5 (39)) на МКИК, Специален доклад относно въздействието на глобално затопляне от 1,5 °C на МКИК (40), Специален доклад относно изменението на климата и земната повърхност МКИК (41), подготовка за Шестия доклад за оценка (ДО6 (42));

— Портал на Световната банка за знания в областта на климата (43).

Целта на Споразумението за климата от Париж, определена в член 2, буква а) от него, е „Задържане на увеличението на средната глобална температура да е значително по-малко от 2 °C над равнищата от прединдустриалния период и продължаването на усилията за ограничаване на увеличението на температурата до 1,5 °C над равнищата от прединдустриалния период“.

Инфраструктурен проект, който е адаптиран към глобално затопляне от 2 °C, по принцип съответства на договорената цел по отношение на температурата. От друга страна, всяка отделна държава — страна по Споразумението за климата от Париж, трябва да изчисли своя принос за постигането на целта за температурата на световно равнище. Настоящите ангажименти, определени със съществуващите и представени национално определени приноси (НОП), могат обаче да доведат до глобално затопляне от 3 °C, ако равнището на амбиция не бъде увеличено (44)„значително над целите по Споразумението за климата от Париж за ограничаване на глобалното затопляне до значително по-малко от 2 °C и с усилия за ограничаване до 1,5 °C“. Ето защо може да е уместно подлагането на инфраструктурните проекти на утежнени изпитвания — чрез оценка на уязвимостта и риска по отношение на климата — за да се провери тяхната устойчивост на по-високи равнища на глобално затопляне. Настоящият набор от НОП подлежи на преглед преди 26-ата конференция на страните в Глазгоу през ноември 2021 г., като ЕС вече внесе официално (45) в ООН своето по-високо равнище на амбиция до 2030 г., а именно за намаляване с поне 55 % спрямо равнищата от 1990 г.

Очакваното увеличение на средната глобална температура често е изключително важно за избора на глобални и регионални набори от данни за климата. В конкретното местоположение на проекта обаче изменението на местните променливи на климата може да е различно от средното глобално изменение. Например увеличението на температурата обикновено е по-голямо над сушата (където се разполагат повечето инфраструктурни проекти), отколкото над морето. Също така увеличението на средната температура над сушата в Европа в общия случай е по-голямо от увеличението на средната глобална температура. Ето защо трябва да се избират най-подходящите набори от данни за климата — те могат да се отнасят за конкретен регион или да са прогнозирани посредством модели в по-малък мащаб.

По-новите набори от данни за прогнозиране на климата са свързани с базовата представителна траектория на концентрациите (RCP). За моделирането на климата или на траекториите на ПГ, използвани в Петия доклад за оценка на МКИК (46) (ДО5) (47), са избрани четири пътища. Почти всички налични климатични прогнози се основат на тези четири RCP. Петият RCP 1.9 (48) беше публикуван във връзка със Специалния доклад на МКИК относно въздействието на глобално затопляне от 1,5 °C (СД15 (49)).

Означенията на тези траектории са RCP 2.6, RCP 4.5, RCP 6.0 и RCP 8.5. На фигура 3 е показана прогнозата за глобално затопляне до 2100 г. (спрямо периода 1986—2005 г., за който средното глобално затопляне е около 0,6 °C над равнищата от прединдустриалния период (50)).

Повечето симулации за ДО5 са извършени с предписаните концентрации на CO2, които до 2100 г. достигат 421 ppm (RCP 2.6), 538 ppm (RCP 4.5), 670 ppm (RCP 6.0) и 936 ppm (RCP 8.5).

За сравнение съдържанието на въглероден диоксид в атмосферата продължава да нараства бързо — в обсерваторията Mauna Loa (51) средната концентрация за май 2019 г. достигна максимум от 414,7 милионни части (ppm).

За практическите цели на осигуряването на климатична устойчивост RCP 4.5 може да е подходящ за прогнозирането на климата до около 2060 г. Възможно е обаче използването на RCP 4.5 за следващите години да доведе до подценяване на промените — по-специално, ако емисиите на ПГ се окажат по-високи от предвижданите. Ето защо за сегашните прогнози до 2100 г. може да е по-подходящо използването на RCP 6.0 и RCP 8.5. От друга страна, широко се споделя мнението, че затоплянето по RCP 8.5 е по-голямо, отколкото в сценариите с продължаване на обичайната практика (52).

Фигура 3

Прогнози за глобалното затопляне до 2100 г.

Източник: Фигура SPM.6 от Резюмето за създателите на политики на Петия доклад за оценка на МКИК

За първоначалните скринингови анализи се препоръчва използването на климатични прогнози, основани на RCP 6.0 или RCP 8.5. Необходимостта от допълнителни утежнени изпитвания може да отпадне, ако RCP 8.5 се използва за подробната оценка на уязвимостта и риска по отношение на климата (53). RCP 4.5 може да е по-подходящ за проекти, при които има практическа възможност за увеличаване на равнището на устойчивост спрямо изменението на климата през жизнения цикъл на проекта, ако и както е необходимо. За тази цел собственикът на активите следва да осъществява редовно наблюдение на изменението на климата, на въздействието и на равнището на устойчивост. Понякога например е възможно височината на някои системи за защита от наводнения да бъде увеличавана постепенно.

За избора на климатични прогнози отговарят организаторът на проекта заедно с мениджъра по климатичната устойчивост и техническите специалисти. Този избор трябва да бъде разглеждан като неразделна част от управлението на рисковете, свързани с проекта. Следва също така да бъдат съблюдавани националните насоки и правила.

В Шестия доклад за оценка на МКИК ще бъдат използвани климатични прогнози (основани на CMIP6 (54)), които са актуализирани спрямо тези в Петия доклад за оценка (CMIP5), както и нов набор от RCP. Когато новите набори от климатични прогнози бъдат на разположение, важно е те да бъдат интегрирани в процеса на осигуряване на климатична устойчивост. В CMIP6 например е добавен нов сценарий (SSP3-7.0), разположен точно в средата на диапазона на базовите резултати от моделите на енергийната система, който би могъл да замести RCP 8.5 за целите на климатичната устойчивост.

По отношение на графика прогнозите за климата обикновено следва да обхващат горепосочения времеви хоризонт, т.е. очаквания жизнен цикъл на проекта. Десетилетните климатични предвиждания (55) могат да се използват при проекти с кратък срок, т.е. обикновено до следващото десетилетие. Десетилетните прогнози се основават на настоящите климатични условия (напр. температурата на океаните) и промените в недалечното минало, което осигурява разумна степен на определеност за този времеви хоризонт. За проектите със среден до по-дълъг срок, т.е. проекти, които започват най-късно през 2030 г. и продължават поне до края на века, е необходимо да се използват климатични прогнози въз основа на различни сценарии.

Ресурсите, налични в държавите членки, за разработването на инфраструктура, която е устойчива на изменението на климата, са описани в проучване (56), осъществено от Европейска комисия и публикувано през 2018 г. Проучването е извършено въз основа на седем критерия (наличие на данни, насоки, методики, инструменти, стандарти за проектиране, системна и правна уредба и институционален капацитет) и обхваща секторите на транспорта, високоскоростния достъп, градоустройството, енергетиката, водите и отпадъците.

Първоначалният опит от големите проекти през периода 2014—2020 г., в чието начало изискванията, свързани с изменението на климата, бяха нови и държавите членки нямаха много предишен опит, показва доказуем и съществен напредък по отношение на климатичната устойчивост, въпреки че остават все още непреодолени проблеми:

— За бенефициерите често е предизвикателство да докажат как проектите допринасят за целите в областта на климата, определени на равнището на ЕС и на национално равнище.

— Бенефициерите често не познават добре националните и регионалните стратегии и планове.

— По отношение на проектите в транспортния сектор за изчисляването на абсолютните и относителните емисии на ПГ обикновено е необходим достатъчно подробен модел на организацията на транспорта. Този модел следва да се използва в началото на проектния цикъл, а именно през фазата на определяне на стратегиите и плановете, когато изборът на основните решения засяга емисиите на ПГ, и по-късно като част от анализа на разходите и ползите. Модели на организацията на транспорта са разработени в повечето държави и региони/градове. Липсата на модели на организацията на транспорта може да възпрепятства анализа на вариантите например за заместването на един вид транспорт с друг и за относителните емисии на ПГ.

— Проектите във водния сектор имаха най-малко проблеми по отношение на докладването на смекчаването на последиците от изменението на климата, но други сектори като този на енергетиката срещаха повече трудности при интегрирането на изчисленията на емисиите на ПГ в АРП.

— Беше установено, че в почти всички разгледани проекти изменението на климата не е използвано като критерий за анализа на вариантите, тъй като повечето проекти се основаваха на анализ на исторически варианти, с изключение на проектите, специално насочени към адаптирането към изменението на климата.

— По-съществен напредък беше отбелязан в държавите, където по-големите бенефициери (например органите в областта на транспорта) са започнали да събират свои данни за изменението на климата, да разработват сценарии и да разглеждат потребностите от адаптиране. В някои държави членки системата на планиране следва развитието (реагира на предложения за развитие), вместо да го изпреварва (т.е. да насочва развитието към по-нисковъглеродни и устойчиви системи).

Информация относно адаптирането на градовете в Европа може да бъде намерена например в Доклада на ЕАОС № 12/2020 (57). В доклада са разгледани подробно свързаните с климата въздействия върху европейските градове, ефикасността на мерките за адаптиране и ефективността на разходите за тези мерки.

В Известие на Комисията 2021/C 58/01 (58) са дадени технически насоки относно прилагането на принципа за ненанасяне на значителни вреди съгласно Механизма за възстановяване и устойчивост (МВУ) (59), където има препратка към настоящите насоки относно осигуряването на климатичната устойчивост на инфраструктурата за периода 2021—2027 г. По отношение на инвестициите в инфраструктурата в работния документ на службите на Комисията, озаглавен „Насоки за държавите членки — планове за възстановяване и устойчивост“ (SWD(2021) 12 final (60)), се насърчава прилагането на насоките относно осигуряването на климатичната устойчивост на инфраструктурата, установени съгласно Регламента за програма InvestEU.

3.2. Смекчаване на последиците от изменението на климата (неутралност по отношение на климата)

Смекчаването на последиците от изменението на климата включва декарбонизация, енергийна ефективност, икономия на енергия и внедряване на възобновяеми форми на енергия. То включва предприемането на действия за намаляване на емисиите на ПГ или за увеличаване на улавянето и отвеждането от атмосферата на ПГ, и се ръководи от политиката на ЕС по отношение на целите за намаляване на емисиите за 2030 г. и 2050 г.

Органите на държавите членки имат важна роля за изпълнението на политическите цели на ЕС по отношение на целевите равнища за намаляване и могат да установяват конкретни изисквания за постигането на тези цели. Насоките в настоящия раздел не засягат нито изискванията, установени от държавите членки, нито надзорната роля на публичните органи по отношение на тези изисквания.

Принципът (61) на поставяне на енергийната ефективност на първо място подчертава необходимостта от това при вземането на инвестиционни решения да се дава предимство на алтернативни мерки за енергийна ефективност, които съответстват на принципа на разходната ефективност, и по-специално на икономически ефективните икономии на енергия на равнището на крайното потребление.

Количественото определяне и остойностяването на емисиите на ПГ може да способства за вземането на инвестиционни решения.

Освен това жизненият цикъл на значителна част от инфраструктурните проекти, които ще бъдат подкрепяни през периода 2021—2027 г., е с хоризонт след 2050 г. Ето защо е необходим експертен анализ, за да се провери дали проектът е съвместим например с изискванията за експлоатация, поддържане и окончателно извеждане от експлоатация в общия контекст на нулеви нетни емисии на ПГ и неутралност по отношение на климата.

В настоящите насоки се препоръчва по целесъобразност да се използват методиката на ЕИБ за определяне на въглероден отпечатък и методът на ЕИБ за оценка на скритата стойност на въглерода (за остойностяването на емисиите на ПГ).

В настоящите насоки определянето на въглеродния отпечатък се използва не само за оценяването на емисиите на парникови газове към момента, когато проектът е готов за изпълнение, а и за нещо, което е по-важно, а именно в подкрепа на анализа и интегрирането на нисковъглеродни решения на етапа на планиране и проектиране. Ето защо е изключително важно осигуряването на климатичната устойчивост да бъде интегрирано още в началото на управлението на проектния цикъл. Пълноценното изпълнение на процеса на осигуряване на климатична устойчивост може да определи дали проектът е допустим за финансиране.

Този процес обаче не определя конкретна методика за анализ на разходите и ползите, защото тя може да зависи от специфичните изисквания за кредитиране от съответните фондове и от други фактори. Например основните справочни документи за енергийните проекти по МСЕ съгласно Регламент (ЕС) № 347/2013 на Европейския парламент и на Съвета (62) са методиките на ЕМОПС за електроенергия и ЕМОПС за газ. Ръководството на Европейската комисия за анализ на разходите и ползите за инвестиционни проекти (63) е използвано за големи проекти през периода 2014—2020 г. и остава важен справочен документ (по отношение както на смекчаването, така и на адаптирането).

В много държави членки анализът на разходите и ползите се използва също за по-малки проекти с цел да бъдат установени всички вторични ефекти от проекта и неговото цялостно въздействие и икономическа целесъобразност от гледната точка на обществеността. През 2021 г. Европейската комисия ще публикува ръководство за икономически оценки с опростен инструментариум, което финансовите институции ще могат по своя преценка да използват през периода 2021—2027 г.

Определянето на ранен етап и последователното оценяване на очакваните емисии на парникови газове от даден проект през множеството етапи на неговото развитие ще способства за смекчаването на въздействието на този проект върху изменението на климата. Редица решения, по-специално тези, вземани по време на етапите на планиране и проектиране, могат да окажат влияние върху общия обем на емисиите на ПГ от проекта през целия му жизнен цикъл — от строителството и експлоатацията до извеждането от експлоатация.

В някои сектори например в секторите на транспорта, енергетиката и градоустройството ефективни действия за намаляване на емисии на парникови газове трябва да бъдат предприемани основно на равнището на планиране. Именно на този етап се прави изборът между видовете транспорт за обслужване на определени местоназначения или коридори (например обществен транспорт или лични автомобили), което често е важен фактор, засягащ и потреблението на енергия, и емисиите на парникови газове. Важна роля в това отношение имат също политическите и „по-меките“ мерки например стимулите за използване на обществен транспорт, за придвижване с велосипеди и за ходене пеша.

Методиките за определяне на въглеродния отпечатък могат да намерят приложение и в по-широки области например при планирането на транспортни мрежи с цел да се получи непосредствена представа за степента, в която планът постига очакваните положителни въздействия върху емисиите на ПГ. Това може да е един от основните ключови показатели за ефективност на тези планове. Изчисленията обикновено се основават на модел на организацията на транспорта, който възпроизвежда състоянието на трафика по мрежата (напр. потоци, натоварване и равнища на претоварване).

Подобен подход може да бъде приложен за градоустройството, по-специално за оценка влиянието на решенията за разполагане на някои дейности върху мобилността и енергопотреблението, като например градоустройствените варианти за видовете застрояване (напр. по отношение на плътност, местоположение, комбинирано земеползване, свързаност и пропускливост, както и достъпност) Доказателствата показват, че структурата на градовете и видовете жилищно застрояване оказват влияние върху емисиите на парникови газове, потреблението на енергия, изчерпването на ресурсите и т.н.

Изисква се особена предпазливост по отношение на всеки инфраструктурен проект, който се захранва от изкопаеми горива или пренася такива горива, дори ако включва мерки за енергийна ефективност. Във всички случаи следва да се извърши специфична оценка за установяване на съвместимостта с целите за смекчаване на последиците от изменението на климата и за недопускане на значителни вредни въздействия върху тези цели.

В градовете например повечето емисии на парникови газове се генерират от транспорта, енергопотреблението в сгради, електроснабдяването и отпадъците. Ето защо проектите в тези сектори следва да са насочени към постигането на неутралност по отношение на климата до 2050 г., което на практика предполага нулеви нетни емисии на ПГ. С други думи, за постигането на неутралност по отношение на климата са необходими безвъглеродни технологии.

Всички проекти за сгради в ЕС — независимо дали за саниране на сгради или за ново строителство — трябва да отговарят на изискванията, определени в Директивата на ЕС относно енергийните характеристики на сградите (64), която държавите членки са транспонирали в техните национални строителни норми. За санирането това изисква нива на оптимално от гледна точка на разходите обновяване. За новото строителство това означава почти нулевоенергийни сгради (ПНЕС).

Фигура 4

Диаграма на частта за смекчаване на последиците от изменението на климата от процеса на осигуряване на климатична устойчивост

3.2.1. Скрининг — фаза 1 (смекчаване)

Таблица 2 се използва за направляване на скрининга на инфраструктурните проекти по отношение на емисиите на ПГ, като проектите са разделени на две групи в зависимост от това в коя категория попадат.

Таблица 2

Списък за скрининг — въглероден отпечатък — примери за категории проекти (65)

Скрининг Категории инфраструктурни проекти По принцип в зависимост от мащаба на проекта за тези категории проекти НЕ СЕ изисква оценка на въглеродния отпечатък. В частта си за смекчаване на последиците от изменението на климата процесът на осигуряване на климатичната устойчивост, представен на Фигура 7, приключва с фаза 1 (скрининг). — Телекомуникационни услуги — Мрежи за снабдяване с питейна вода — Мрежи за събиране на дъждовни и отпадъчни води — Малки станции за пречистване на промишлени отпадъчни води и на градски отпадъчни води — Развития в областта на недвижимите имоти (66) — Инсталации за механично/биологично пречистване на води — Научноизследователски и развойни дейности — Лекарствени продукти и биотехнологии По принцип за тези категории проекти СЕ (67) изисква оценка на въглеродния отпечатък. За този тип категории проекти, частта за смекчаване на последиците от изменението на климата от процеса на осигуряване на климатичната устойчивост, представен на Фигура 7, включва фаза 1 (скрининг) и фаза 2 с подробен анализ. — Депа за твърди битови отпадъци — Инсталации за изгаряне на битови отпадъци — Големи инсталации за преработване на отпадъчни води — Преработвателна промишленост — Химикали и рафиниране — Добив на полезни изкопаеми и основни метали — Целулоза и хартия — Закупуване на подвижен състав, кораби, транспортни средства — Пътна и железопътна инфраструктура (68), градски транспорт — Пристанища и логистични платформи — Електропроводи — Възобновяеми източници на енергия. — Производство, преработка, съхраняване и превоз на горива — Производство на цимент и вар — Производство на стъкло — Топлоелектрически централи — Топлофикационни мрежи — Съоръжения за втечняване и регазификация на природен газ — Инфраструктура за транспортиране на газ — Инфраструктурни проекти от всяка друга категория или мащаб, за които абсолютните и/или относителните емисии (положителни или отрицателни) могат да надхвърлят 20 000 тона CO2e/година (вж Таблица 7)

3.2.2. Подробен анализ — фаза 2 (смекчаване)

Подробният анализ включва количествено определяне и остойностяване на емисиите на ПГ (и намаляванията), както и оценка на съгласуваността с целевите стойности по отношение на климата за 2030 г. и 2050 г.

3.2.2.1. Методика за определяне на въглеродния отпечатък на инфраструктурни проекти

В настоящите насоки за изчисляването на въглеродния отпечатък на инфраструктурните проекти се препоръчва да се използват методиките, разработени за тази цел от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ). (69) Методиката включва основния подход за изчисляване на емисиите например за:

— Пречистване на отпадъчни води и утайки

— Съоръжения за управление на обработването на отпадъци

— Депа за твърди битови отпадъци

— Автомобилен транспорт

— Железопътен транспорт

— Градски транспорт

— Обновяване на сгради

— Пристанища

— Летища

За остойностяването на емисиите на парникови газове може да се използва методиката на ЕИБ за определяне на въглероден отпечатък и в допълнение — отделната публикация „Икономическа оценка на инвестиционни проекти в ЕИБ“ (2013 г.) (70) и метода на скритата стойност на въглерода (вж. раздел 3.2.2.4).

Методиката на ЕИБ е съгласувана с документа International Financial Institution Framework for a Harmonised Approach to Greenhouse Gas Accounting (Рамка за хармонизиране на подхода на международните финансови институции към осчетоводяването на емисиите на парникови газове), публикуван през ноември 2015 г.

Изпълнението на много инфраструктурни проекти води до увеличаване или намаляване на емисиите в сравнение с базовите емисии, т.е. тези в сценария без осъществяване на проекта. Освен това много проекти отделят парникови газове в атмосферата директно (напр. емисиите от изгарянето на горива или от производствени процеси) или водят индиректно до отделянето на такива газове чрез закупуване на електрическа и/или топлинна енергия.

Парниковите газове съгласно методиката на ЕИБ за определяне на въглеродния отпечатък са седемте газа, изброени в Протокола от Киото към РКООНИК (71), както следва: въглероден диоксид (CO2); метан (CH4); диазотен оксид (N2O); флуоровъглеводороди (HFC); перфлуоровъглероди (PFC); серен хексафлуорид (SF6); и азотен трифлуорид (NF3). Процесът на количествено определяне на емисиите на парникови газове се състои от преобразуване на всички емисии в тонове въглероден диоксид, изразени като CO2e (еквивалент) с помощта на потенциалите за глобално затопляне (ПГЗ) (72).

Оценяването на въглерода следва да бъде включено в целия цикъл на развитие на проекта с цел да се насърчават нисковъглеродните предпочитания и варианти, както и да се използва като инструмент за класирането и избора на варианти (включително в ОВОС и СЕО).

Препоръчва се възприемането на същия подход на етапа на планиране например в транспортния сектор, където основните варианти за намаляване на емисиите на парникови газове са насочени към вариантите, свързани с оперативната организация и с избора на видове транспорт и на политики в областта на транспорта.

В методиката за определяне на въглеродния отпечатък се използва понятието „обхват“, определено от Greenhouse Gas Protocol (73).

Фигура 5

Понятието „обхват“ съгласно методиката за определяне на въглероден отпечатък (74)

Източник: Фигура 1 от публикацията „Методики на ЕИБ за определяне на въглеродния отпечатък на проекти“

Таблица 3

Обобщение на трите обхвата, включени в методиката за определяне на въглероден отпечатък и в оценяването на непреките емисии за пътната инфраструктура, железопътната инфраструктура и инфраструктурата на обществения градски транспорт

Обхват Пътна инфраструктура, железопътна инфраструктура и инфраструктура на обществения градски транспорт Всички други проекти Обхват 1: Преки емисии на парникови газове, които възникват физически от източници, експлоатирани от проекта. Например емисии от изгарянето на изкопаеми горива или от промишлени процеси и неорганизирани емисии като изпускания на хладилни агенти или метан. Ако е приложимо: изгаряне на горива, процеси/дейности, неорганизирани емисии Да: изгаряне на горива, процеси/дейности, неорганизирани емисии Обхват 2: Непреки емисии на парникови газове, свързани с потреблението на енергия (електроенергия, енергия за отопление и охлаждане, пара), която проектът консумира, но не произвежда. Те са включени, защото проектът има пряк контрол върху потреблението на енергия — например може да го намали посредством мерки за енергийна ефективност или като започне да използва електроенергия от възобновяеми източници. Ако е приложимо: проекти за транспортна инфраструктура (основно за електрическия железопътен транспорт), които се експлоатират от собственика на инфраструктурата. Да: електроенергия, енергия за отопление и охлаждане Обхват 3: Други непреки емисии на парникови газове, които могат да се разглеждат като произтичащи от дейностите по проекта (например емисии от производството или добива на суровини или фуражи и емисии от превозните средства, използващи пътната инфраструктура, включително емисиите, дължащи се на потреблението на електроенергия от влакове и електрически превозни средства. Да: непреки емисии на парникови газове от превозните средства, използващи транспортната инфраструктура, включително ефекти от смяната на един вид транспорт с друг Ако е приложимо: преки и изключителни емисии, които предшестват или следват обхват 1 и 2

Методиката за определяне на въглероден отпечатък включва следните основни стъпки:

(1) Определяне на границата на проекта

(2) Определяне на периода, за който се извършва оценката

(3) Определяне на емисионните обхвати, които следва да бъдат включени

(4) Количествено определяне на абсолютните емисии от проекта (Ab)

(5) Установяване и количествено определяне на базовите емисии (Be)

(6) Изчисляване на относителните емисии (Re = Ab — Be)

Границата на проекта определя какво следва да бъде включено в изчисляването на абсолютните и относителните емисии:

— Абсолютните емисии се определят въз основа на граница на проекта, която включва всички значителни емисии от обхват 1, обхват 2 и обхват 3 (ако е приложимо), които възникват в рамките на проекта. Например границата на дадена отсечка от магистрала следва да е дължината на отсечката, определена в договора за финансиране, защото по този начин проектът и изчисляването на емисиите ще обхванат емисиите на парникови газове от превозните средства, които използват тази отсечка от магистралата през обичайна година.

— Относителните емисии се определят въз основа на граница на проекта, която обхваща надлежно сценариите „с проект“ и „без проект“. Тя включва всички значителни емисии, попадащи в обхват 1, обхват 2 и обхват 3 (както е приложимо), но може също да е необходима граница извън физическите предели на проекта, която да представлява базовата линия. Например при липсата на магистрала ще има увеличение на трафика по второстепенни пътища извън физическите предели на проекта. За изчисляването на относителните емисии се използва граница, която обхваща целия регион, засегнат от проекта.

Абсолютните (Ab) емисии на парникови газове са годишните емисии, оценени за средна година от експлоатацията на проекта.

Базовите (Be) емисии на парникови газове са емисиите, отделени при очаквания алтернативен сценарий, които са логично представителни за предвижданите емисии, ако проектът не бъде осъществен.

Относителните (Re) емисии на парникови газове са разликата между абсолютните и базовите емисии.

Абсолютните и относителните емисии следва да бъдат определяни количествено за типична година от периода на експлоатация.

Оценяването на въглерода следва да бъде включено в целия цикъл на развитие на проекта и да се използва като инструмент за класирането и избора на варианти с цел да се насърчават нисковъглеродните решения и варианти и да се утвърждава принципът за поставяне на енергийната ефективност на първо място.

Следователно оценката на въглерода, представена в настоящите насоки, е усъвършенстван инструмент за подкрепа на нисковъглеродния преход и значително надхвърля еднократната оценка, която обикновено придружава заявленията за финансиране, подавани във финансовите институции.

Границата на проекта описва какво следва да бъде включено в изчисляването на абсолютните, базовите и относителните емисии.

В количественото определяне на емисиите на парникови газове от проекта следва да бъде включена всяка относима информация.

Определянето на въглеродния отпечатък включва неопределеност по отношение на редица елементи, включително вторичните ефекти, базовите сценарии и оценките на базовите емисии. Затова оценките на количествата парникови газове по дефиниция са приблизителни.

Неопределеностите, присъщи на оценките или изчисленията на парниковите газове, следва да бъдат ограничавани, доколкото е практично, а методите за оценяване не трябва да допускат предубеденост. Когато равнището на точност е ниско, данните и допусканията, използвани за количественото определяне на емисиите на парникови газове, следва да са консервативни.

Това означава, че методиката за определяне на въглеродния отпечатък следва да се основава на консервативни допускания, стойности и процедури. Консервативни стойности и допускания са тези, които е по-вероятно да надценят абсолютните емисии и „положителните“ относителни емисии (нетните увеличения) и да подценят „отрицателните“ относителни емисии (нетните намаления). Особено внимание може да е необходимо, ако съществуват разлики между равнищата на неопределеност и предубеденост между сценариите „с проект“ и „без проект“.

3.2.2.2. Оценяване на емисиите на парникови газове (ПГ)

Емисиите на парниковите газове следва да бъдат оценявани съгласно настоящите насоки за отделни инвестиционни проекти със значителни емисии (75). Освен това ползвателите се насърчават да правят справка с приложимото законодателство спрямо техните инвестиции.

В следващата таблица са показани праговете, установени за методиката на ЕИБ за определяне на въглеродния отпечатък.

Таблица 4

Прагове за методиката на ЕИБ за определяне на въглеродния отпечатък (76)

— Абсолютни емисии над 20 000 тона CO2e годишно (положителни или отрицателни) — Относителни емисии над 20 000 тона CO2e годишно (положителни или отрицателни)

Инфраструктурните проекти (77) с абсолютни и/или относителни емисии над 20 000 тона CO2e годишно (положителни или отрицателни) трябва да преминат през фаза 1 (скрининг) и през фаза 2 (подробен анализ) на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост в частта за смекчаване на последиците от изменението на климата, както е показано на Фигура 7.

Изследванията (78) (върху портфейла от проекти на ЕИБ) показват, че праговете в Таблица 4 обхващат приблизително 95 % от абсолютните и относителните емисии на парникови газове от проектите.

3.2.2.3. Базови равнища (въглероден отпечатък, анализ на разходите и ползите)

Базовата линия за методиката за определяне на въглероден отпечатък често се нарича „вероятна алтернатива“ на плана/проекта, а за анализа на разходите и ползите — „хипотетичен базов сценарий“. За някои проекти е възможно да съществува разлика между тези базови равнища. В тези случаи е важно да се гарантира съгласуваност между количественото определяне на емисиите на парникови газове и анализа на разходите и ползите. Това трябва да бъде подходящо описано в анализа на разходите и ползите (когато е приложимо) и обобщено в документацията за климатичната устойчивост.

За АРП обикновено се извършва един или друг вид сравнение между сценариите „с проект“ и „без проект“. От гледна точка на осигуряването на климатичната устойчивост (смекчаване) важно е базовият сценарий за проекта да отразява достоверно политиката на ЕС в областта на климата. Това изключва например базов сценарий, при който горива с висок въглероден интензитет все още се използват през 2050 г. Вместо това сценарият трябва да е съвместим с надеждна траектория за намаляване на емисиите на парникови газове (ПГ) в съответствие с новите целеви стойности на ЕС в областта на климата до 2030 г. и за неутралност по отношение на климата до 2050 г.

3.2.2.4. Условна стойност на въглерода

В настоящите насоки се използва скритата стойност на въглерода, публикувана от ЕИБ, като най-добро налично доказателство (79) за разходите за постигането на целта по отношение на температурата, определена в Споразумението за климата от Париж (т.е. целта за 1,5 °C). скритата стойност на въглерода е измерена в реални цени и е изразена в цени от 2016 г.

скритата стойност на въглерода, която следва да се използва за инфраструктурните проекти за периода 2021—2027 г., е показана на следващата таблица (вж. също годишните стойности на скритата стойност на въглерода в Таблица 6).

Таблица 5

Условна стойност на въглерода, използвана за остойностяване на емисиите и намаленията на ПГ, в EUR/tCO2e по цени от 2016 г.

Година 2020 2025 2030 2035 2040 2045 2050 EUR/tCO2e 80 165 250 390 525 660 800

Източник: Група на ЕИБ, „Пътна карта за превръщането на ЕИБ в банка за климата за периода 2021—2025 г.“

За пример нека разгледаме проект, който се оценява за финансиране днес. Този проект ще бъде построен за четири години и ще бъде експлоатиран от 2025 г. в продължение на 20 години, т.е. до 2045 г. В плана на проекта са прогнозирани емисии за всяка година от експлоатацията. За първата година от експлоатацията стойността на емисиите е определена на 165 EUR на тон. Стойността на емисиите, очаквани за 2030 г., е 250 EUR на тон. Ако се предвижда проектът да отделя емисии през 2045 г., стойността на тези емисии е определена на 660 EUR на тон.

За внасяне на яснота тези числа се използват само за оценяването на стойността на нетните намалявания или емисии на въглерод в тези анализи на разходите и ползите, които представят гледната точка на обществото. Прогнозите за търсенето и други съответни аспекти на икономическия анализ или икономическата жизнеспособност на проектите се обуславят от текущите ценови сигнали, подавани от пазара, върху които оказва влияние пълният набор от политики на подкрепа.

На следващата фигура е илюстрирана скритата стойност на въглерода през периода 2020—2050 г.

Фигура 6

Скрита стойност на въглерода, използвана за остойностяване на емисиите и намаленията на ПГ, в EUR/tCO2e по цени от 2016 г.

Източник: Група на ЕИБ, „Пътна карта за превръщането на ЕИБ в банка за климата за периода 2021—2025 г.“

На Таблица 6 по-долу е показана скритата стойност на въглерода за всяка година от периода 2020—2050 г. Стойностите в Таблица 6 са изчислени въз основа на стойностите в Таблица 5.

Таблица 6

Условна стойност на въглерода по години, в EUR/tCO2e, по цени от 2016 г.

Година EUR/tCO2e Година EUR/tCO2e Година EUR/tCO2e Година EUR/tCO2e 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Скритата стойност на въглерода е минималната стойност, която се използва за остойностяването на емисиите на парникови газове и на техните намаления. За осигуряването на климатичната устойчивост и за анализа на разходите и ползите може да се използват стойности, които са по-високи от скритата цена на въглерода — например, ако такива по-високи стойности се използват в съответните държави членки или от съответната кредитна институция, или ако съществуват други изисквания. скритата стойност на въглерода може също да бъде коригирана, когато има повече информация.

АРП обикновено включва дисконтиране на остойностените емисии на ПГ. Необходимо е да се направи справка с ръководството на Комисията (80), в което е обяснен социалната дисконтова норма. Препоръчаната в ръководството социална дисконтова норма е 5 % за държавите — бенефициери на Кохезионния фонд и 3 % за останалите държави членки (81). Въпреки че ръководството се отнася за периода 2014—2020 г., то остава полезен справочен документ за периода 2021—2027 г. Използваната социална дисконтова норма следва да е описана в документацията за климатичната устойчивост.

3.2.2.5. Проверяване на съвместимостта с надеждна траектория за намаляване на емисиите на ПГ до 2030 г. и 2050 г.

Организаторът на проекта следва да провери дали проектът е съвместим с надеждна траектория в съответствие с (82) целите на ЕС за намаляване на емисиите на ПГ за 2030 г. и 2050 г. и с целите на Споразумението за климата от Париж и европейския законодателен акт за климата (вж. глава 3.1). Като част от този процес, ако жизненият цикъл на инфраструктурата е с хоризонт след 2050 г., организаторът на проекта следва също да провери съвместимостта на проекта например с изискванията за експлоатация, поддържане и окончателно извеждане от експлоатация в условия на неутралност по отношение на климата. Това може да включва интегрирането на съображенията, свързани с кръговата икономика, на ранен етап от цикъла на развитие на проекта, както и на прехода към възобновяеми енергийни източници.

Освен това в Регламент (ЕС) 2018/1999 относно управлението на Енергийния съюз и на действията в областта на климата (Регламентът за управление) е определен механизъм за управление, основан на дългосрочни стратегии, интегрирани национални планове в областта на енергетиката и климата (НПЕК) за десетгодишния период от 2021 до 2030 г., съответните интегрирани национални доклади от държавите членки за напредъка в областта на енергетиката и климата и интегриран мониторинг от страна на Комисията.

В НПЕК са определени националните цели, целевите стойности и приносите за петте измерения на Енергийния съюз, включително измерението „декарбонизация“, което се отнася до „дългосрочните ангажименти на Съюза за намаляване на емисиите на парникови газове в съответствие с Парижкото споразумение, други общи цели и конкретни цели, включително секторни цели и цели за адаптиране“.

НПЕК са допълнителен и важен справочен документ за проверката на съвместимостта с надеждна траектория на емисиите на ПТ (след като НПЕК бъдат изменени и оценени през 2023 г., за да включат новите цели на ЕС за 2030 г. и за неутралност по отношение на климата до 2050 г. съгласно европейския законодателен акт за климата).

Организаторът на проекта следва да докаже, че емисиите на парникови газове от проекта ще бъдат ограничавани по начин, съответстващ на общите цели на ЕС за 2030 г. и 2050 г. и на всички по-амбициозни цели за сектора, към който принадлежи проектът.

3.3. Адаптиране към изменението на климата (устойчивост спрямо изменението на климата)

Инфраструктурата (83) обикновено съществува продължително време и може да е изложена на изменението на климата в продължение на много години, включително на все по-неблагоприятни и чести крайно неблагоприятни метеорологични и климатични въздействия.

Осъществявана под надзора и контрола на съответните публични органи, оценката на уязвимостта и риска помага за установяването на значителните рискове, свързани с климата. Тя е основа за установяването, оценяването и прилагането на целенасочени мерки за адаптиране. Това способства за намаляването на остатъчния риск до приемливо ниво.

Организаторът на проекта следва да предостави на публичните органи цялата необходима информация с цел да се провери дали е установено приемливо ниво на остатъчните рискове, свързани с климата, при надлежно отчитане на всички правни, технически и други изисквания.

Както е обяснено в глава 4 и приложение В, препоръчва се оценката на уязвимостта и рисковете, свързани с климата, да бъде интегрирана от началото на процеса на развитие на проекта (84), включително ОВОС, защото това по принцип осигурява най-широк набор от възможности за избор на оптималните варианти на адаптиране.

Например местоположението на проекта, което се определя на ранен етап, може да има решаващо значение за оценката на уязвимостта и рисковете, свързани с климата. Ако тази оценка започне на по-късен етап от развитието на проекта, тогава обикновено ще има повече ограничения, което може да доведе до избора на неоптимални решения.

Фигура 7

Диаграма на частта за адаптиране към изменението на климата от процеса на осигуряване на климатична устойчивост

Мерките за адаптиране на инфраструктурните проекти към изменението на климата обикновено са насочени към осигуряването на подходящо равнище на устойчивост на въздействията от изменението на климата, които включват както стихийни явления като по-силни наводнения, внезапни проливни дъждове, засушавания, горещини, горски пожари, бури, свлачища и урагани, така и хронични явления като предвижданите повишения на морското равнище и промени на средните стойности на валежите, почвената важност и влажността на въздуха.

Освен това мерките за осигуряване на климатичната устойчивост на самия проект трябва да се предвидят, за да се гарантира, че проектът няма да увеличи уязвимостта на съседните икономически и социални структури. Това може да се случи, ако например проектът включва изграждането на насип, който увеличава риска от наводнения в околността.

Фигура 8

Индикативни схеми за оценка на уязвимостта и риска по отношение на климата и за определяне, оценяване и планиране/интегриране на подходящи мерки за адаптиране

С настоящите насоки се допуска използването на подходи, алтернативни на описаната оценка на уязвимостта и рисковете, свързани с климата, които са актуални и международно признати подходи и методически рамки, например подходът, приложен от МКИК, в контекста на Шестия доклад за оценка (ДО6) (85). Целта остава да се определят значителните рискове, свързани с климата, като основа за определянето, оценяването и изпълнението на целенасочени мерки за адаптиране.

3.3.1. Скрининг — фаза 1 (адаптиране)

Анализирането на уязвимостта на проекта от изменението на климата е важна стъпка за определянето на правилните мерки за адаптиране, които следва да бъдат предприети. Анализът е разделен на три стъпки — анализ на чувствителността, оценка на настоящата и бъдещата експозиция и съчетаване на двете оценки в анализа на уязвимостта.

Техническите специалисти обикновено определят ясно равнището и детайлността на данните, необходими за достатъчно доброто анализиране на проблемите.

Целта на анализа на уязвимостта (86) е да се определят климатичните опасности (87) от значение за даден конкретен тип проект в предвижданото местоположение. Уязвимостта на проекта е съчетание от два аспекта: степента, в която компонентите на проекта са чувствителни на климатични опасности по принцип (чувствителност), и вероятността за настъпване на тези опасности в местоположението на проекта сега и в бъдеще (експозиция). Двата аспекта могат да бъдат оценени поотделно (както е описано по-долу) или заедно.

Фигура 9

Схема за анализ на уязвимостта като част от фазата на скрининг

На Фигура 9 е представена диаграма на анализите на чувствителността, експозицията и уязвимостта, които съставляват фаза 1 (скрининг) на цялостния процес, илюстриран на Фигура 8.

Първоначалният скрининг може да е насочен основно към климатичните опасности, получили оценка „голяма“ в анализа на чувствителността и/или експозицията и резултатите от него да се използват за оценката на уязвимостта.

3.3.1.1. Чувствителност

Целта на анализа на чувствителността е да определят тези климатични опасности, които са от значение за специфичния тип проект, независимо от неговото местоположение. Например повишаването на морското равнище е вероятно да представлява значителна опасност за повечето проекти за морски пристанища, независимо от тяхното местоположение.

Анализът на чувствителността следва да обхваща проекта всестранно, за бъдат разгледани различните компоненти на проекта и начинът, по който той функционира в по-широката мрежа или система, например чрез разграничаване между четирите теми:

— активи и процеси на площадката;

— ресурси като вода и енергия;

— резултати като продукти и услуги;

— достъп и транспортни връзки, дори ако са извън прекия контрол на проекта.

Присъждането на оценките за чувствителност на типовете проекти е най-добре да се извършва от технически експерти, т.е. инженери и други специалисти, които познават добре проекта.

Освен това някои конкретни параметри (инженерни и други) могат да бъдат от критично значение за плана на проекта. Например конструкцията на един мост може да зависи в критична степен от водното ниво на реката, която пресича; или непрекъснатата работа на една топлоцентрала може да зависи в критична степен от наличието на охлаждаща вода и от минималното ниво и максималната температура на водите в съседна река. Понякога е важно тези параметри от критично значение за проектирането да бъдат включени в анализа на чувствителността към климата.

На Фигура 10 е представена диаграма на анализа на чувствителността, който е част от фаза 1 (скрининг), илюстрирана на Фигура 7.

Фигура 10

Схема за анализ на чувствителността

На всяка тема и климатична опасност се присъжда оценка „голяма“, „средна“ или „малка“:

— голяма чувствителност: климатичната опасност може да окаже значително въздействие върху активите и процесите, ресурсите, резултатите и транспортните връзки;

— средна чувствителност: климатичната опасност може да окаже неголямо въздействие върху активите и процесите, ресурсите, резултатите и транспортните връзки;

— ниска чувствителност: климатичната опасност не оказва въздействие (или оказва незначително въздействие).

3.3.1.2. Експозиция

Целта на анализа на експозицията е да се определят тези опасности, които са от значение за предвижданото местоположение на проекта, независимо от типа на проекта. Например наводняването може да е значителна климатична опасност за място, което е в близост до река в заливна равнина.

Следователно анализът на експозицията е насочен към местоположението, а анализът на чувствителността — към типа на проекта.

Анализът на чувствителността може да бъде разделен на две части: експозиция на сегашния климат и експозиция на бъдещия климат. За оценяването на експозицията сега и в миналото следва да се използват наличните исторически и текущи данни за местоположението на проекта (или за алтернативни местоположения на проекта). Прогнози, изготвени с модели на климата, могат да се използват за изясняването на възможните промени на степента на експозиция в бъдеще. Особено внимание следва да се обръща на промените на честотата и интензитета на крайно неблагоприятните метеорологични явления.

На Фигура 11 е представена диаграма на анализа на експозицията, който е част от фаза 1 (скрининг), илюстрирана на Фигура 7.

Фигура 11

Схема за анализ на експозицията

Различните географски местоположения могат да изложени на различни климатични опасности. Полезно е да се изяснят промените на експозицията на различните географски райони в Европа вследствие на променящите се климатични опасности, както илюстрирано в следващия списък.

Например:

— областите, където приходите/поминъкът зависят от природните ресурси;

— крайбрежните райони, островите и обектите, разположени в морето, са особено експонирани на все по-големите височини на приливите от бури и на вълните и на все по-силните наводнения и ерозия на бреговете;

— районите с ниски и намаляващи сезонни валежи често са по-експонирани на все по-големи рискове от суша, пропадания и горски пожари;

— районите с високи и повишаващи се температури често са в по-голям риск от горещини;

— районите с повишени сезонни валежи (понякога съчетани с ускорено топене на снеговете и внезапни проливни дъждове) са експонирани в по-голяма степен на внезапни наводнения и ерозия;

— областите с материално и нематериално културно наследство.

Важно е да се изясни кои са експонираните райони и как те и техните жители ще бъдат засегнати, защото именно тези места често ще бъдат най-облагодетелствани от изпреварващата адаптация.

Колкото по-локализирани и конкретни са данните, толкова по-точна и адекватна ще бъде оценката (вж. например списъка в раздел 3.1 на източниците на данни за климата в бъдеще).

За някои опасности може да се изискват специфични за площадката данни и проучвания, например за внезапните наводнения.

3.3.1.3. Уязвимост

В анализа на уязвимостта се съчетават резултатите от анализа на чувствителността и анализа на експозицията (когато тези анализи се извършат отделно).

На Фигура 12 е представена диаграма на анализа на уязвимостта, който обединява констатациите от анализите на чувствителността и експозицията (вж. Фигура 7).

Фигура 12

Схема за анализ на уязвимостта

Предназначението на оценката на уязвимостта е да разкрие потенциалните значителни опасности и съответните рискове, и да послужи за основа на решението за пристъпване към фазата на оценка на риска. Обикновено тя разкрива опасностите, които са от най-голямо значение за оценката на риска (това могат да са уязвимостите, получили оценка „голяма“ и евентуално „средна“ в зависимост от скалата). Ако оценката на уязвимостта приключи с обосновано заключение, че уязвимостите са слаби или незначителни, тогава може да не е необходимо извършването на допълнителна оценка на риска (свързан с климата) (с това приключват скринингът и фаза 1). Но дори в този случай решението за подлагане на уязвимостите на подробна оценка на риска зависи от обоснованата преценка на организатора на проекта и екипа за оценка на климатичните аспекти.

Местоположението на инфраструктурата и способността за адаптиране на местните предприятия, органи за управление и общности може да окаже влияние върху чувствителността и уязвимостта на активите от климата. Уязвимостта от множество климатични опасности може също да е строго специфична за отделните сектори и да е тясно свързана с технологията, използвана за строителството и експлоатацията.

3.3.2. Подробен анализ — фаза 2 (адаптиране)

3.3.2.1. Въздействия, вероятност и рискове, свързани с климата

Оценката на риска се извърша чрез прилагането на структуриран метод за анализ на климатичните опасности и осигурява информация за вземането на решения.

Процесът се състои от оценяване на вероятностите и тежестите на въздействията от опасностите, определени в оценката на уязвимостта (или при първоначалния скрининг на важните опасности), както и на риска за успешността на проекта.

Той следва да е част от цялостната логика за оценяване на рисковете за проекта, която обхваща целия процес на развитие на проекта с цел рискът да бъде разгледан комплексно, а не в рамките на отделна оценка.

Препоръчва се процесът на оценка на риска да започне колкото се може по-рано през етапа на планиране на проекта, защото рано установените рискове могат да бъдат управлявани и/или избягвани по-лесно и по-ефективно от гледна точка на разходите.

Целта е да се получи количествена оценка на значимостта на рисковете за проекта в сегашните и бъдещите климатични условия.

На Фигура 13 е представена диаграма на анализа на вероятността, анализа на въздействието и оценката на риска, които са основа на определянето, оценяването и изпълнението на мерки за адаптиране. Целият процес е илюстриран на Фигура 8.

Фигура 13

Схема за оценка на риска, свързан с климата, извършвана на фаза 2

В сравнение с анализа на уязвимостта, оценката на риска дава по-добра възможност за определянето на дългосрочните причинно-следствени връзки между климатичните опасности и функционирането на проекта в няколко измерения (техническо, екологично, социално (включително приобщаване и достъпност), финансово и т.н.) и обхваща взаимодействията между факторите. Благодарение на това оценката на риска дава възможност за установяването на проблеми, които не са открити от оценката на уязвимостта.

Използваното в ISO 14091 (88) понятие „вериги на въздействие“ е полезен инструмент, който помага за по-доброто изясняване, визуализиране, систематизиране и приоритизиране на факторите, определящи риска в системата. Веригите на въздействие служат за аналитична отправна точка на цялостната оценка на риска. Те определят опасностите, които могат да окажат преки и непреки въздействия вследствие на изменението на климата и следователно са основната структура за оценката на риска. Те са важни комуникационни инструменти за обсъжданията на това кои елементи да бъдат анализирани и кои социалноикономически, биофизични и други параметри да бъдат взети предвид. Това ги прави много полезни за определянето на целенасочените действия за адаптиране, които следва да бъдат предприети.

Оценката на риска може да включва експертни преценки от оценяващия екип и преглед на съответните литературни източници/исторически данни. Тя често включва провеждането на семинар за идентифициране на риска (89) с цел да се определят опасностите, последиците и основите рискове, свързани с климата и да се постигне съгласие по допълнителните анализи, необходими за измерването на значимостта на рисковете.

Подробната оценка на риска обикновено се представя във вид на количествени или квазиколичествени оценки, често получени посредством цифрово моделиране. Те се извършват най-добре на по-малки срещи или чрез експертни анализи.

3.3.2.2. Вероятност

В тази част от оценката на риска се разглежда вероятността за настъпване на определените преди това климатични опасности през даден времеви период, например през жизнения цикъл на проекта.

На Фигура 14 представена примерна диаграма на анализа на вероятностите, който е част от фаза 2, илюстрирана на Фигура 13. Вероятността може да бъде оценявана и с алтернативни скали, като например скалата, използвана от МКИК (90).

Фигура 14

Схема за анализ на вероятността

Възможно е да съществува значителна неопределеност по отношение на вероятността за настъпването на някои рискове, свързани с климата. Това може да изисква извършването на експертни оценки въз основа на съществуващата най-добра налична информация и данни от регистри, статистики, симулации и знания, получени от текущи/предишни консултации със заинтересовани страни. Трябва да се включат също така позовавания на национални, регионални и/или местни данни и прогнози за климата. Освен това следва да се разгледат възможните промени на вероятността за настъпване на свързаните с климата рискове във времето. Например увеличението на средната температура вследствие на изменение на климата може да увеличи значително вероятността за настъпване на някои свързани с климата рискове през жизнения цикъл на проекта.

3.3.2.3. Въздействие

В тази част от оценката на риска се разглеждат последствията от настъпването на определените климатични опасности. Използва се скала за оценка на въздействието на всяка една опасност. Понякога въздействието се описва с термини като „тежест“ или „магнитуд“.

Последиците по принцип се отнасят до дълготрайните материални активи и операциите, здравето и безопасността, околната среда, социалните аспекти, достъпността за хората с увреждания, финансите и репутацията. Понякога оценката трябва да обхваща капацитета за адаптиране на системата, в която функционира проектът. Друг важен аспект, който понякога трябва да бъде разгледан, е това дали инфраструктурата има фундаментално значение за по-широката мрежа или система (т.е. нейната критичност) и дали тя може да предизвика допълнителни, по-широки въздействия и каскадни ефекти.

На Фигура 15 е представена диаграма на анализа на въздействието, който е част от фаза 2, илюстрирана на Фигура 13.

Фигура 15

Схема за анализ на въздействието

Повечето инфраструктурни проекти са с дълъг жизнен цикъл, често от порядъка на 30—80 години. Някои видове строежи обаче могат да са с по-кратък жизнен цикъл например временните или спешните работи. Понякога не е уместно всички компоненти на инфраструктурния проект да бъдат оценявани в един и същ (дълъг) времеви хоризонт. Например релсовите коловози се подменят (като част от редовната поддръжка) по-често от железопътния насип. За инфраструктурните проекти с жизнен цикъл под пет години обикновено не се изисква използването на климатични прогнози, но тези проекти също трябва да са устойчиви на настоящия климат.

Може да се очаква (91), че вероятността и въздействията на редица климатични опасности ще се променят през жизнения цикъл на проекта като функция на глобалното затопляне и изменението на климата. Прогнозираните промени на вероятността и въздействията следва да бъдат интегрирани в оценката на риска. Полезно за тази цел може да е разделянето на жизнения цикъл на проекта на по-къси периоди (например 10—20 години). Особено внимание следва да се обръща на крайно неблагоприятните метеорологични явления и каскадните ефекти.

Както е показано по-долу, оценката на риска следва да обхваща както рисковите области от значение за всеки сценарий на изменението на климата, така и няколко равнища на последиците:

Таблица 7

Магнитуд на последиците по рискови области (*1) (92)

Рискови области Магнитуд на последиците 1 Незначително 2 Малко 3 Средно 4 Голямо 5 Катастрофичен Щети на активи / инженерство / операции Въздействието може да бъде овладяно чрез нормални дейности. Неблагоприятното събитие може да бъде овладяно чрез предприемането на действия за непрекъснатост на дейността Сериозно събитие, което изисква допълнителни спешни действия за непрекъснатост на дейността Събитие от критично значение, което изисква извънредни/спешни действия за непрекъснатост на дейността Бедствие, което може да доведе до изключване, срив или загуба на актива/мрежата Здраве и безопасност Случаят се решава с оказване на първа помощ Малки наранявания, медицинско лечение Сериозни наранявания или отсъствие от работа Тежки или множествени наранявания, трайна увреда или увреждане Един или множество смъртни случаи Околна среда Няма въздействие върху базовата околна среда. Локализация в района на източника. Не се изисква възстановяване. Локализация в границите на площадката. Възстановяване, съизмеримо с едномесечно въздействие Умерена вреда с възможен по-широк ефект. Възстановяване в рамките на една година Значителна вреда с местен ефект. Възстановяване за повече от една година. Нарушаване на условията на екологични норми/разрешения Значителна вреда с широкоразпространен ефект. Възстановяване за повече от една година. Ограничени изгледи за пълно възстановяване Социални аспекти Липса на отрицателно социално въздействие Локализирани, временни социални въздействия Локализирани, дългосрочни социални въздействия Неосигуряване на защита на бедни или уязвими групи (93). Национални, дългосрочни социални въздействия Загуба на социални лицензи за извършване на дейност. Протести в общността Финанси (за единично крайно неблагоприятно явление или средногодишно въздействие) (*2) x % ВНВ (*3) < 2 % от оборота x % ВНВ 2—10 % от оборота x % ВНВ 10—25 % от оборота x % ВНВ 25—50 % от оборота x % ВНВ > 50 % от оборота Репутация Локализирано, временно въздействие върху общественото мнение Локализирано, краткосрочно въздействие върху общественото мнение Локално, дългосрочно въздействие върху общественото мнение и неблагоприятно отразяване от местните медии Национално, краткосрочно въздействие върху общественото мнение; отрицателно отразяване от националните медии Национално, дългосрочно въздействие с потенциал да засегне стабилността на правителството Култура Наследство и помещения за културни дейности Незначително въздействие Краткосрочно въздействие Възможно възстановяване или ремонт. Сериозни щети с по-широко въздействие върху туризма Значителни щети с национално и международно въздействие Трайна загуба с произтичащите въздействия върху обществото

3.3.2.4. Рискове

След като са оценени вероятността и въздействието на всяка опасност, значимостта на всеки потенциален риск може бъде определена чрез комбиниране на тези два фактора. Рискът може да бъде нанесен в матрица на риска (като част от общата оценка на риска за проекта), за да се определят най-значимите потенциални рискове и тези, по отношение на които трябва да се предприемат мерки за адаптиране.

Фигура 16

Схема за оценка на риска

На Фигура 16 е представена диаграмата на оценката на риска, която обединява констатациите от анализите на вероятността и въздействието (вж. Фигура 13).

Преценката на това кое ниво на риск е приемливо, кое е значимо и кое не е, е специфична за проекта и за нея отговарят организаторът на проекта и експертният екип, който извършва оценката.

Всяка използвана категоризация трябва да е защитима, ясно специфицирана, описана по ясен и логичен начин и последователно интегрирана в общата оценка на риска за проекта. Например катастрофично събитие, дори да е рядко или малко вероятно, може да бъде счетено за изключително рисково за проекта поради много тежките му последици.

3.3.2.5. Мерки за адаптиране

Ако оценка на риска приключи с извод, че съществуват значителни рискове за проекта, тези рискове трябва да бъдат управлявани и сведени до приемливо ниво.

За всеки установен значителен риск следва да бъдат оценени целенасочени мерки за адаптиране. След това предпочитаните мерки следва да бъдат интегрирани в плана и/или експлоатацията на проекта, за да се подобри неговата устойчивост спрямо изменението на климата (94).

На Фигура 17 е представена диаграмата на процеса на определяне, оценяване/избор и прилагане/интегриране/планиране на варианти за адаптиране въз основа на предходните стъпки, показани на Фигура 8.

Фигура 17

Схема на процеса на определяне, оценяване и планиране/интегриране на варианти за адаптиране

Съществува все по-голям обем от литература и опит относно вариантите за адаптиране, оценяването и планирането (95), а също и съответни ресурси (96) в държавите членки.

Повече информация относно планирането на адаптирането може да бъде намерена на сайта на Climate-ADAPT (97).

Адаптирането често включва приемането на комбинация от структурни и неструктурни мерки. Структурните мерки включват промяна на конструкцията или спецификацията на физическите активи и инфраструктурата или приемане на алтернативни или усъвършенствани решения. Неструктурните мерки включват планиране на земеползването, подобряване на програмите за мониторинг и действия при спешни случаи, дейности за обучение на персонала и трансфер на знания, разработване на стратегически или корпоративни рамки за оценка на риска, свързан с климата, финансови услуги като застраховане срещу прекъсване на веригата на доставки или алтернативни услуги.

Следва да се разгледат различни варианти за адаптиране с цел да се намери правилната мярка или комбинация от мерки, която може да бъде приложена, за да се намали рискът до приемливо ниво.

Определянето на „приемливото ниво“ на риск зависи от експертния екип, извършващ оценката и от риска, който организаторът на проекта е подготвен да приеме. Например ако разходите за мерките за адаптиране надхвърлят ползите от избягването на рисковете, някои аспекти на проекта могат да бъдат счетени за несъществена инфраструктура и тогава най-добрият вариант би могло да бъде несъществената инфраструктура да се остави да претърпи повреда при определени обстоятелства.

Предвид значителната неопределеност на прогнозите за опасностите, които изменението на климата ще предизвика в бъдеще, решението често е да се намерят (по възможност) мерки за адаптиране, които функционират добре в сегашната ситуация и във всички сценарии за бъдещето. Тези мерки често се наричат „варианти с минимална или нулева загуба“.

Понякога е уместно да се разгледат варианти с гъвкави/адаптивни мерки, като наблюдаване на ситуацията и прилагане на физически мерки, само когато ситуацията достигне критичен праг (или да се разгледат пътища за адаптиране (98)). Този вариант може да е особено полезен, когато прогнозите за климата показват високи нива на неопределеност. Той е подходящ, ако праговете или праговете на задействане са ясно определени и е доказано, че предлаганите бъдещи мерки могат да противодействат на рисковете в достатъчна степен. Наблюдението следва да е неразделна част от процесите на управление на инфраструктурата.

В зависимост от наличната информация и други фактори оценката на вариантите за адаптиране може да е количествена или качествена. В някои случаи е достатъчно да се извърши бърза експертна оценка, например ако инфраструктурата е с относително ниска стойност и изложена на ограничени рискове, свързани с климата. В други случаи, по-специално за вариантите със значително социално-икономическо въздействие, е важно да се използва по-всеобхватна информация, например за вероятностното разпределение на климатичната опасност, икономическата стойност на съответните (избегнати) щети и остатъчните рискове.

Следващата стъпка е интегрирането в проекта на оценените варианти за адаптиране, което трябва да се извърши на най-подходящия етап от развитието на проекта, включително в инвестиционното и финансово планиране, планирането на наблюдението и реакциите, определянето ролите и отговорностите, организационните механизми, обучението и инженерното проектиране, и да се гарантира, че вариантите съответстват на националните насоки и на приложимото законодателство.

Освен това, като добра управленска практика, през целия експлоатационен живот на проекта следва да се извършва текущо наблюдение с цел: (i) да се провери точността на оценката и резултатите от проверката да се използват за бъдещи оценки и проекти; (ii) да се установи дали има вероятност да бъдат достигнати конкретни прагове на задействане или прагове, което показва, че е възникнала необходимост от допълнителни мерки за адаптиране (поетапна адаптация).

Адаптационният стълб на климатичната устойчивост следва да включва:

— проверка на съгласуваността на инфраструктурния процес със стратегии и планове за адаптиране към изменението на климата и с други важни стратегически и планови документи на равнището на Съюза и по целесъобразност на национално, регионално и местно равнище, както и

— оценка на обхвата и необходимостта от редовно наблюдение и последващи действия, например по отношение на допусканията от критично значение, свързани с изменението на климата в бъдеще.

Двата аспекта следва да бъдат надлежно интегрирани в цикъла на развитие на проекта.

4. ОСИГУРЯВАНЕ НА КЛИМАТИЧНАТА УСТОЙЧИВОСТ И УПРАВЛЕНИЕ НА ПРОЕКТНИЯ ЦИКЪЛ (УПЦ)

Управлението на проектния цикъл (УПЦ) е процес на ефективно и ефикасно планиране, организиране, координиране и проверка на проекта през всички негови фази — от планирането, изпълнението и експлоатацията до извеждането от експлоатация.

Климатичната устойчивост следва да е интегрирана в управлението на проектния цикъл от самото начало, както е илюстрирано в Фигура 18 и обяснено подробно в приложение В.

Фигура 18

Диаграма на процеса на осигуряване на климатичната устойчивост и на управлението на проектния цикъл (УПЦ)

Процесът на осигуряване на климатичн