СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА

Насоки на Комисията относно прилагането на правилата на ЕС за определяне и предотвратяване на подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване

(2020/C 323/01)

1. Въведение

ЕС разработи цялостна и мултидисциплинарна рамка на политиката за борба с контрабандата на мигранти, включително чрез изготвянето и изпълнението на първия план за действие на ЕС (2015—2020 г.) за справяне с тази престъпна дейност (1). Основната му цел е да разбие бизнес модела на престъпните организации, които излагат на риск живота на мигрантите и застрашават сигурността на нашите общества, като същевременно се избягват рисковете от инкриминиране на лицата, които оказват помощ на бедстващи мигранти. Тази цел продължава да бъде ключов политически приоритет за ЕС.

„Пакетът относно подпомагащите лица“ (2) представлява правната рамка на ЕС, приета през 2002 г., за определяне на престъплението „подпомагане на незаконното влизане, транзитно преминаване или пребиваване в ЕС“ и на свързаните с това наказателни санкции.

По специално с Директива 2002/90/ЕО — Директивата за подпомагането — се въвежда задължение държавите членки да прилагат подходящи наказания по отношение на всяко лице, което подпомага гражданин на държава извън ЕС да влезе или да премине транзитно през държава от ЕС или което подпомага с цел финансова облага гражданин на държава извън ЕС да пребивава в държава от ЕС, като го прави умишлено и в нарушение на закона.

Същевременно при определянето на престъплението в Директивата се предвижда възможността държавите членки да освободят хуманитарната помощ от инкриминиране.

През 2017 г. Комисията извърши първата цялостна оценка („оценката“) на Пакета относно подпомагащите лица (3). Като се отчитат опасенията, свързани с евентуалното инкриминиране на хуманитарната помощ, в оценката се посочва по-специално усещането за липса на правна сигурност и липсата на подходяща комуникация между органите и действащите по места. Въпреки че Комисията счете, че на този етап не е необходимо да се преразглежда законодателството, тя предложи между прокурорите, правоприлагащите органи и гражданското общество да се осъществява по-ефективен обмен на знания и добри практики, за да може да се предприемат действия във връзка с практическите последици от посочените слаби места.

Вследствие на тази оценка през 2018 г. Комисията постави началото на процес на редовно консултиране с гражданското общество и агенциите на ЕС, включително Агенцията за основните права и Евроюст, с цел да се натрупат знания и да се съберат сведения, за да бъдат установени проблемите, свързани с тълкуванието и прилагането на Директивата за подпомагането. През юли 2018 г. Европейският парламент прие резолюция относно насоките за държавите членки за предотвратяване на инкриминирането на хуманитарната помощ (4), като призова Комисията „да приеме насоки за държавите членки, в които да се посочва кои форми на подпомагане не следва да бъдат криминализирани, за да се осигури яснота и уеднаквяване при прилагането на настоящите достижения на правото на ЕС (...)“.

От 2018 г. насам от този процес на консултиране и от различните контакти със заинтересованите страни става ясно, че НПО и физическите лица се сблъскват с все по-трудни условия, когато подпомагат мигранти, включително когато провеждат операции по търсене и спасяване в морето. Според най-новите проучвания, които Комисията обсъди с НПО, от 2015 г. насам се случва все по-често действия за хуманитарни цели да бъдат инкриминирани (5). Събраните данни потвърдиха, че от 2015 г. насам се е увеличил броят на съдебните преследвания и разследвания в ЕС срещу физически лица на основания, свързани с престъплението подпомагане. При проучването са установени 60 случая на разследване и наказателно преследване — най-вече във връзка с подпомагане на влизането — в 10 държави членки за периода 2015 г.—2019 г., с най-голям брой на случаите през 2018 г. Случаите, анализирани като част от проучването, засягат предимно доброволци, защитници на правата на човека, екипажи на плавателни съдове, участващи в операции по търсене и спасяване в морето, но и обикновени граждани, членове на семейството, журналисти, кметове и религиозни водачи. Въпреки това, както беше посочено в оценката и в резолюцията на Европейския парламент, липсата на надеждни и сравними статистически данни на национално равнище продължава да представлява проблем, по-специално що се отнася до престъпленията, свързани с подпомагането на незаконната миграция (6).

Като взема предвид резолюцията на Европейския парламент и резултатите от процеса на консултиране, Комисията счита, че са необходими насоки относно тълкуването на Директивата за подпомагането, за да се осигури по-голяма яснота във връзка с нейното приложно поле. Приема се, че настоящите насоки не засягат компетентността на Съда на Европейския съюз, който отговаря за окончателното тълкуване на правото на ЕС.

2. Правната рамка за борба с контрабандата на мигранти на международно и европейско равнище

2.1. Рамката на международното право: Протоколът на ООН срещу незаконния трафик на мигранти

Протоколът на ООН срещу незаконния трафик на мигранти по суша, море и въздух, допълващ Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност (7) (наричан по-нататък „Протоколът“), беше приет през 2000 г. и влезе в сила през 2004 г. Това е първият международен инструмент, в който се дава общо определение за незаконния трафик на мигранти. ЕС се присъедини към Протокола през 2006 г. (8) и всички държави — членки на ЕС, с изключение на Ирландия, го ратифицираха.

Понятието „незаконен трафик на мигранти“ се определя в член 3 от Протокола като „осигуряването на незаконно влизане на лице в някоя от държавите — страни по настоящия протокол, където това лице няма гражданство или постоянно пребиваване, с цел получаване, пряко или косвено, на финансови или други материални облаги“.

В своя документ от 2017 г. относно понятието „финансови или други материални облаги“ в Протокола срещу незаконния трафик на мигранти (9) Службата на ООН по наркотиците и престъпността (СНПООН) описва тези финансови или други материални облаги като същинската цел на контрабандата на мигранти, „причината за нарастващото участие на организирани престъпни групи в поведение, което често поставя живота на уязвими мигранти в много голяма опасност“. СНПООН отбелязва, че „финансовите или другите материални облаги, свързани с контрабандата на мигранти, подхранват търговия, която превръща човешкото страдание и способността за устояване на тежки условия в огромни и придобити по безскрупулен начин печалби“ (10). В документа на СНПООН „явлението „подпомогнато незаконно влизане, без да е налице желание за облага“ се описва като „деяние, което попада извън приложното поле на Протокола“ (11).

СНПООН заключава, че дори ако „Протоколът не възпрепятства държавите да определят състав на престъпления извън неговото приложно поле — например подпомагане на незаконното влизане или незаконния престой“, той „ не цели и не може да бъде използван като правно основание за наказателното преследване на хуманитарни организации“ (12). Службата припомня, че Законодателното ръководство за прилагането на Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност и на протоколите (13)„разглежда този въпрос, като потвърждава, че упоменаването на „финансови или други материални облаги“ действително е имало за цел да се изключат групи, водени от чисто политически или социални подбуди“. Въз основа на това СНПООН настоятелно призовава държавите „да включат гаранции, за да гарантират, че верските организации, гражданското общество и физическите лица, които действат, без да целят да получат финансови или други материални облаги, са изключени от приложното поле на престъпленията за контрабанда, като същевременно гарантират, че това изключение не може да се използва като „вратичка“, за да се избяга от правосъдието“ (14).

2.2. Правната рамка на ЕС: Пакетът относно подпомагащите лица

Контрабандата на мигранти се свързва във все по-голяма степен със сериозни нарушения на правата на човека и загуба на човешки живот, по-специално когато се извършва в морето (15). Подпомагането на незаконната миграция се осъществява под различни форми, като например:

— действително превозване или организиране на превозването на лице, което няма право да влиза във или да преминава през държава, чието гражданство то не притежава.

— изработване и/или предоставяне на фалшиви документи;

— уреждане на фиктивни бракове.

Тези дейности се извършват от организирани престъпни мрежи или физически лица и им осигуряват значителни печалби. Освен това увеличаването на броя на незаконните мигранти, които достигат до ЕС, поддържа търсенето не само на дейностите, които подпомагат влизането в ЕС, но и на дейностите, свързани с незаконното пребиваване. Подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и (когато се извършва с цел финансова облага) пребиваване се санкционират по силата на Пакета относно подпомагащите лица.

Общата цел на Пакета относно подпомагащите лица е да се допринесе за борбата както с незаконната миграция — чрез санкциониране на подпомагането във връзка с неразрешено преминаване на границата, така и с организирани престъпни мрежи, които застрашават живота на мигрантите. Съгласно член 1, параграф 1 от Директивата за подпомагането всяко лице, което умишлено подпомага друго, което не е гражданин на държава членка, да влезе, да премине транзитно или (когато подпомагането се извършва с цел финансова облага) да пребивава в ЕС в нарушение на имиграционното законодателството, трябва да бъде наказано.

Както е изложено подробно в оценката, Протоколът и Пакетът относно подпомагащите лица продължават да бъдат съгласувани помежду си, въпреки някои различия (16). В оценката се припомня, че „ като страни по Протокола както ЕС, така и неговите държави членки са длъжни да го прилагат, включително при приемането или изпълнението на законодателство, попадащо в неговото приложно поле“, и че „в Протокола се укрепва позицията на ЕС относно борбата с контрабандата на мигранти като форма на организирана престъпност“.

Обхватът на посоченото в член 1, параграф 1 от Директивата за подпомагането престъпление подпомагане е действително по-широк, отколкото в Протокола, тъй като финансовата облага не е съставен елемент на престъплението подпомагане на незаконното влизане или транзитно преминаване. Финансовата облага — заедно с участието в престъпна организация или застрашаването на живота на хората, които са предмет на престъплението — е включена в списъка на утежняващите обстоятелства, посочени в член 1, параграф 3 от Рамково решение 2002/946/ПВР.

В член 1, параграф 2 от Директивата обаче се предвижда възможността подпомагането на незаконното влизане и транзитно преминаване да бъдат освободени от инкриминиране, когато се извършват с цел осигуряване на хуманитарна помощ. Съгласно посочената разпоредба „всяка държава членка взима решение дали да наложи санкции за деянието по параграф 1, буква а) чрез прилагане националните си закони и практика в случаите, в които целта на деянието е осигуряване на хуманитарна помощ на въпросното лице“.

Като се изключат позоваванията на общи разпоредби в областта на наказателното право, например отнасящите се до действия, които трябва да бъдат извършени, за да се избегне опасна ситуация (17), само осем държави членки са включили в националното си законодателство освобождаване от наказанието за подпомагане на незаконното влизане и/или транзитно преминаване с цел да се осигури някаква форма на хуманитарна помощ (18). Прегледът на законодателството на тези държави членки разкрива различни национални тълкувания на Директивата, като всяко от тях отчита националния правен контекст.

Белгия и Испания приеха почти дословно текста на Директивата относно включването на хуманитарната помощ като причина за неинкриминиране, докато други държави членки използваха различни формулировки.

Хърватия предвижда изрично освобождаване за:

— подпомагане на влизането — с цел спасяване на човешки живот, предотвратяване на наранявания, предоставяне на спешна медицинска помощ и хуманитарна помощ в съответствие със специално законодателство; както и

— подпомагане на пребиваването — по причини от хуманитарен характер, без да е налице намерение за предотвратяване или отлагане на мерки, предприети за подсигуряване на връщането.

В Гърция капитаните на кораби и на самолети, както и шофьорите на всякакви превозни средства не се инкриминират за предоставяне на помощ, изразяваща се в спасяване на някого в морето или в превозване на лице, нуждаещо се от международна закрила по силата на международното законодателство.

Италия прие изрична разпоредба, в която се припомня член 54 от Наказателния кодекс на Италия и която съдържа обща клауза за неикриминиране на дейности, целящи:

— предотвратяване на сериозно нараняване на лицата, участващи в действието;

— спасяване и/или предоставяне на хуманитарна помощ на чужденци, намиращи се на територията на Италия.

Финландия взема предвид хуманитарните подбуди на дадено лице или неговите съображения във връзка с близки семейни отношения, както и обстоятелствата, свързани с безопасността на съответния чужденец в неговата държава на произход или на постоянно пребиваване.

Вследствие на решение на Конституционния съвет (19) и последващо изменение на съответните разпоредби във Франция роднините, както и което и да е лице, което предоставя правно, езиково или социално съдействие, или всякакъв друг вид подпомагане изключително за хуманитарни цели, се освобождава от инкриминиране по отношение на подпомагането на транзитното преминаване или пребиваването, но не и на подпомагането на влизането.

В Малта е възможно, когато даден човек помага на лице, застрашено от непосредствена опасност при пристигане и/или преминаване на територията на страната, да не бъде започнато производство, ако тези действия са извършени с цел предоставяне на хуманитарна помощ (20).

Правомощието да се преценява според обстоятелствата във всеки конкретен случай дали даден акт попада в обхвата на освобождаването, предвидено в националното право, принадлежи на съдебните органи, които трябва да намерят точния баланс между различните интереси и ценности (21).

3. Приложно поле на член 1 от Директивата за подпомагането

Предвид общия дух и цел на Директивата за подпомагането е ясно, че тя не може да се възприема като начин да се даде възможност за инкриминиране на хуманитарната дейност, която е законоустановена, като например операциите по търсене и спасяване в морето, независимо от начина, по който Директивата за подпомагането се прилага съгласно националното законодателство.

Съгласно международното морско право държавите са задължени да изискват от капитаните на корабите, плаващи под тяхно знаме, да оказват помощ на бедстващи в морето хора или плавателни съдове, доколкото е възможно да го направят, без това да представлява сериозна опасност за кораба, екипажа или пътниците. Този принцип е залегнал в:

— Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право (22);

— Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море (SOLAS) (23); и

— Международната конвенция за търсене и спасяване по море (SAR) (24).

Освен това приложимата правна рамка включва договори, свързани с морския трафик, и резолюциите на Международната морска организация (ММО) (25).

Освен това отговорността на държавите да определят задължението за капитаните на кораби да оказват помощ на физически лица, плавателни съдове или въздухоплавателни средства в бедствени ситуации в морето е призната като принцип на международното обичайно право. Поради това тя е задължителна за всички държави.

Всеки, който участва в дейности по търсене и спасяване, трябва да спазва инструкциите, получени от координиращия орган, когато се намесва в операции по търсене и спасяване, в съответствие с общите принципи и приложимите правила на международното морско право и на правото в областта на правата на човека. Инкриминирането на неправителствени организации или на други недържавни организации, които извършват операции по търсене и спасяване при спазване на съответната правна рамка, представлява нарушение на международното право и следователно не е разрешено от правото на ЕС.

В заключение, когато в член 1 от Директивата за подпомагането се инкриминира подпомагането на незаконното влизане и транзитно преминаване, като същевременно се предоставя на държавите членки възможността да не налагат санкции в случаите, когато целта на дейността е да се предостави хуманитарна помощ, това не се отнася до законоустановената хуманитарна помощ, тъй като тя не може да бъде инкриминирана.

4. Насоки

С оглед на гореизложените съображения според Комисията член 1 от Директивата за подпомагането трябва да се тълкува по следния начин:

i) законоустановената хуманитарна помощ не може и не трябва да се инкриминира;

ii) по-специално инкриминирането на НПО или на други недържавни организации, които извършват операции по търсене и спасяване в морето при спазване на съответната правна рамка, представлява нарушение на международното право и следователно не е разрешено от правото на ЕС;

iii) когато е приложимо, преценката за това дали дадено деяние попада в обхвата на понятието „хуманитарна помощ“ в член 1, параграф 2 от Директивата — понятие, което не може да се тълкува по начин, който би позволил законоустановено действие да се инкриминира — следва да се прави за всеки отделен случай, като се вземат предвид всички съответни обстоятелства.

5. Препоръка за политиката

През последните години НПО и физически лица в ЕС, които предоставят хуманитарна помощ на мигранти, изразяват все по-голяма загриженост (26). Твърди се, че спасителните операции в морето, както и подпомагането на мигранти в движение, било то на границите или на територията на държава членка, се извършват в напрегнати отношения с националните или местните органи, като спасителите и доброволците се опасяват от неправомерен административен натиск и санкции (27).

В своята резолюция (28) по този въпрос Европейският парламент призова държавите членки „да транспонират предвиденото в Директивата за подпомагането освобождаване на хуманитарна помощ“.

Като припомня, че правото на ЕС не цели да се инкриминира предоставянето на хуманитарна помощ, Комисията направи преглед на положението след оценката на Пакета относно подпомагащите лица. С оглед на това Комисията приканва държавите членки, които все още не са го направили, да се възползват от възможността, предвидена в член 1, параграф 2 от Директивата за подпомагането, която им позволява да разграничат дейностите, осъществявани за целите на хуманитарната помощ, от дейностите, които целят подпомагане на незаконното влизане и транзитно преминаване, както и да изключат хуманитарната помощ от инкриминирането.

(1) COM(2015) 285 final, 27.5.2015 г.

(2) Директива 2002/90/ЕО на Съвета от 28 ноември 2002 г. за определяне на подпомагане на незаконното влизане, преминаването и пребиваването (ОВ L 328, 5.12.2002 г., стр. 17) и Рамково решение 2002/946/ПВР на Съвета от 28 ноември 2002 г. за укрепване на наказателноправната рамка за предотвратяване на подпомагането на незаконното влизане, транзит и престой (ОВ L 328, 5.12.2002 г., стр. 1). Тези инструменти бяха приети едновременно и обикновено се наричат „Пакет относно подпомагащите лица“.

(3) Оценка по REFIT на правната рамка на ЕС за борба с подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване: Пакетът относно подпомагащите лица (Директива 2002/90/ЕО и Рамково решение 2002/946/ПВР), SWD(2017) 117 final.

(4) 2018/2769(RSP).

(5) Lina Vosyliūtė & Carmine Conte, „Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants“ (Мерки срещу НПО и доброволци, подпомагащи бежанци и други мигранти), Социална платформа за изследвания в областта на миграцията и убежището (ReSOMA), Окончателен синтетичен доклад, юни 2019 г., стр. 32. Наблюдението беше осъществено от Групата за миграционна политика посредством процеса на сътрудничество и участие на ReSOMA с участието на експерти от НПО, изследователи и други заинтересовани страни. Това беше направено въз основа на наблюдението на отделни случаи, което вече беше осъществено от Открита демокрация и Института за расовите отношения, както и в актуализацията от 2018 г. на изследването относно Директивата за подпомагането на Центъра за европейски политически изследвания. Проектът ReSOMA беше финансиран по програмата на ЕС за научни изследвания и иновации „Хоризонт 2020“.

(6) След извършването на оценката Евростат събра данни от държавите членки за престъпленията, свързани с контрабанда на мигранти, като част от пилотно събиране на данни за 2015, 2016 и 2017 референтни години, а събирането на данни за 2018 референтна година беше включено в годишния въпросник, изпратен от Евростат с цел събиране на статистически данни за престъпността от държавите членки.

(7) https://www.unodc.org/documents/middleeastandnorthafrica/smuggling-migrants/SoM_Protocol_English.pdf

(8) Виж: i) Решение на Съвета 2006/616/ЕО oт 24 юли 2006 г. за сключване от името на Европейската общност на Протокол срещу нелегалния трафик на мигранти по суша, вода и въздух, допълващ Конвенцията на Обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност, отнасяща се към разпоредбите на Протокола, доколкото разпоредбите в настоящия протокол попадат в обсега на членове 179 и 181а от Договора за създаване на Европейската общност (ОВ L 262, 22.9.2006 г., стр. 24); и ii) Решение на Съвета 2006/617/ЕО от 24 юли 2006 г. за подписване от Европейската общност на Протокола срещу незаконния трафик на мигранти по суша, море и въздух, който допълва Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност относно разпоредбите на Протокола, доколкото те попадат в обхвата на част III, дял IV от Договора за създаване на Европейската общност (ОВ L 262, 22.9.2006 г., стр. 34).

(9) https://www.unodc.org/documents/human-trafficking/Migrant-Smuggling/Issue-Papers/UNODC_Issue_Paper_The_Profit_Element_in_the_Smuggling_of_Migrants_Protocol.pdf

(10) Предговор, iii.

(11) Вж. бележка 9.

(12) Вж. бележка 9, стр. 14, СНПООН също така припомня, че „според Travaux Préparatoires намерението на съставителите е било да се изключат дейностите на лицата, които са съдействали на мигранти по хуманитарни причини или въз основа на близки семейни връзки. Според тълкувателната бележка, приложена към съответната разпоредба, „Протоколът не е целял да се инкриминират дейностите на членове на семейството или на групи за подкрепа, като религиозни или неправителствени организации“.

(13) СНПООН, Законодателно ръководство за прилагането на Конвенцията на Организацията на обединените нации срещу транснационалната организирана престъпност и на протоколите към нея, UN Sales № E.05.V.2 (2004 г.), стр. 13, параграф 26.

(14) Вж. бележка 13, стр. 71.

(15) Оценка по REFIT на правната рамка на ЕС срещу подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване, цит., стр. 4.

(16) Вж. бележка 15, стр. 31.

(17) Вж. Criminalisation of migrants in an irregular situation and of persons engaging with them (Инкриминиране на мигранти с нередовен статут и на лица, които им съдействат), FRA (2014 г.), стр. 10.

(18) Белгия, Гърция, Испания, Финландия, Франция, Хърватия, Италия и Малта в оценката по REFIT на правната рамка на ЕС срещу подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване, цит., стр. 15, както и член L622—4 от френския Кодекс за чужденците, изменен със Закон № 2018—778 от 10 септември 2018 г., и член 43, параграф 2, точка 2 от приетия през 2017 г. Закон за чужденците в Хърватия.

(19) В своето Решение № 2018—717/718 QPC от 6 юли 2018 г. Конституционният съвет на Франция постановява, че възможността да се оказва съдействие на хората за хуманитарни цели произтича от конституционния принцип на братство, независимо от правния статут на тези хора в страната. Освен това той счита, че националните разпоредби, които освобождават от инкриминиране определени видове поведение, могат да се тълкуват единствено като приложими за всякакъв друг вид подпомагане, предоставяно за хуманитарни цели. Той обаче не разширява обхвата на своето решение, включвайки подпомагането на влизането, което „води неизбежно до незаконно положение“, за разлика от подпомагането на транзитното преминаване.

(20) Оценка по REFIT на правната рамка на ЕС срещу подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване, цит., стр. 14—15.

(21) Относно необходимостта да се намери точният баланс между необходимостта от защита на обществения ред и от предотвратяване на престъпленията, от една страна, и да се вземе предвид хуманитарната цел на действието, от друга страна, вж. например във връзка с член L. 622—1 от френския Кодекс относно влизането и пребиваването на чужденците и правото на убежище, както и член 8 от Европейската конвенция за правата на човека, решението на Европейския съд по правата на човека от 10.11.2011 г., № 29681/08, Mallah срещу Франция.

(22) https://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/texts/unclos/unclos_e.pdf

(23) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-for-the-Safety-of-Life-at-Sea-(SOLAS),-1974.aspx

Конвенцията SOLAS (глава V — Безопасност на корабоплаването) задължава капитана на кораб в морето, който е в състояние да окаже помощ при получаването на информация от какъвто и да било източник за бедстващи лица в морето, да им се притече възможно най-бързо на помощ. Това задължение за оказване на помощ се прилага независимо от гражданството или статута на тези лица, или от обстоятелствата, при които те са открити. Ако корабът, който получава сигнал за бедствие, не може да се притече на помощ или капитанът счита, че при конкретните обстоятелства в дадения случай това е неразумно или ненужно, той трябва да впише в дневника причината, заради която не е била оказана помощ на бедстващите лица. Като взема предвид препоръката на Организацията, той трябва да информира съответно компетентната служба за търсене и спасяване. Конвенцията възлага на договарящите правителства да координират и да си сътрудничат при подпомагането на капитаните на кораби да отведат спасените в морето хора на безопасно място. В нея се предвижда също така, че корабособственикът, наемателят, експлоатиращият кораба превозвач или което и да е друго лице не трябва да възпрепятства или ограничава капитана на кораба да взема или да изпълнява решение, което е необходимо за безопасността в морето според неговата професионална преценка.

(24) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-on-Maritime-Search-and-Rescue-(SAR).aspx

Конвенцията SAR (приложение) задължава страните по нея да съдействат на капитана на кораба при отвеждането на хора, спасени в морето, на безопасно място и изисква координационните центрове за спасяване по море да разполагат с подходящи оперативни процедури за започване на процес на установяване на най-подходящите места за сваляне на брега на хората, намерени в бедствено положение в морето.

(25) На своята 78-а сесия Комитетът по морска безопасност (MSC 78, 2004 г.) на ММО прие важни изменения на глава V от Конвенцията SOLAS и глави 2, 3 и 4 от приложението към Конвенцията SAR. Тези изменения влязоха в сила на 1 юли 2006 г. На същата сесия Комитетът по морска безопасност прие набор от оперативни насоки. Целта на тези изменения и на настоящите насоки е да се помогне да се гарантира, че хората в бедствено положение получават помощ, като същевременно се сведат до минимум неудобствата за оказващите помощ кораби и се гарантира запазването на целостта на търсенето и спасяването.

(26) Вж. по-специално: i) тематичното проучване от името на експертния съвет по въпросите на законодателството за НПО на Конференцията на международните неправителствени организации на Съвета на Европа, „Using criminal law to restrict the work of NGOs supporting refugees and other migrants in Council of Europe member states“ (Използване на наказателното право за ограничаване на работата на НПО, подкрепящи бежанци и други мигранти в държавите — членки на Съвета на Европа), декември 2019 г.; ii) Lina Vosylitė & Carmine Conte, „Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants“ (Мерки срещу НПО и доброволци, подпомагащи бежанци и други мигранти), Социална платформа за изследвания в областта на миграцията и убежището (ReSOMA), цит.; Sergio Carrera, Lina Vosyliūtė, Stephanie Smialowski, Jennifer Allsopp and Gabriella Sanchez, „Update Study „Fit for purpose?” The Facilitation Directive and the criminalisation of humanitarian assistance to irregular migrants“ (Актуализирано проучване „Целесъобразни ли са действията?“ — Директивата за подпомагането и инкриминирането на хуманитарната помощ, оказвана на незаконните мигранти), Проучване за комисията по петиции на ЕП (PETI), Европейски парламент, декември 2018 г.; iii) Агенция на Европейския съюз за основните права (FRA), „Fundamental Rights Considerations: NGO Ships Involved in Search and Rescue in the Mediterranean and Criminal Investigations“ (Кораби на НПО, участващи в операции по търсене и спасяване в Средиземно море, и наказателни разследвания), октомври 2018 г.; iv) FRA, „2019 update — NGO ships involved in search and rescue in the Mediterranean and criminal investigations“ (Актуализация от 2019 г. — кораби на НПО, участващи в операции по търсене и спасяване в Средиземно море, и наказателни разследвания), юни 2019 г.; v) „Punishing Compassion. Solidarity on trial in fortress Europe“ (Наказаниe за състраданието. Солидарността, изправена на съд в крепостта Европа), Amnesty International, март 2020 г.

(27) Оценка по REFIT на правната рамка на ЕС срещу подпомагането на незаконното влизане, транзитно преминаване и пребиваване, цит.

(28) 2018/2769(RSP), цит.