C 10/56

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Съобщение на Комисията до Европейския парламент, Съвета, Европейския икономически и социален комитет и Комитета на регионите Стратегия на ЕС за правата на жертвите (2020—2025 г.)“

(COM(2020) 258 final)

(2021/C 10/09)

Докладчик: Ionuț SIBIAN

Консултация Европейска комисия, 12.8.2020 г. Правно основание член 304 от Договора за функционирането на Европейския съюз Компетентна секция секция „Заетост, социални въпроси и гражданство“ Приемане от секцията 9.9.2020 г. Приемане на пленарна сесия 29.10.2020 г. Пленарна сесия № 555 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 226/1/4

1. Заключения и препоръки

1.1. ЕИСК категорично приветства изготвената от Европейската комисия стратегия на ЕС за правата на жертвите (2020—2025 г.), която подкрепя дългосрочното планиране и подходящото координирано осъществяване на политиките в широка гама от сектори, като същевременно се гарантира, че никоя жертва няма да бъде забравена.

1.2. ЕИСК счита, че за да заработи, стратегията се нуждае от ясен план за действие с подробности относно това как и кога да се предприемат действия и какви да са очакваните резултати.

1.3. Предложената стратегия следва да се разглежда и прилага паралелно с други стратегии на ЕС: стратегията за равенството между половете, стратегията на ЕС за по-ефективна борба срещу сексуалното насилие над деца, стратегията за равнопоставеност на ЛГБТИ, Рамката на ЕС за национални стратегии за интегриране на ромите и Конвенцията на ООН за правата на хората с увреждания.

1.4. Предложената стратегия следва да предостави повече насоки и подробен преглед на начина, по който държавите членки биха могли да приложат висококачествени стандарти и да въведат достъпни, справедливи и ефективни инструменти за подпомагане на достъпа на жертвите до такива възстановителни услуги.

1.5. Европейската комисия следва да използва стратегията, за да насърчи държавите членки да подкрепят събирането на данни и консултациите с общностите и жертвите, и с потенциалните жертви, и да извършат оценки на нуждите с цел даване на насоки във връзка със създаването на политики и реакциите на институциите. Тази стратегия би могла да осигури единно виждане за събирането на данни по отношение на жертвите на престъпления, което би позволило по-добро и по-целенасочено реагиране.

1.6. ЕИСК препоръчва ролята на предложената мрежа на ЕС за предотвратяване на основаното на пола насилие и домашното насилие, упомената в стратегията, да бъде разширена, така че да обхване целите и резултатите по отношение на установяването и намаляването на този вид престъпления, което е от особено значение при наличието на транснационален елемент.

1.7. ЕИСК счита, че що се отнася до ключовите действия на Комисията, някои аспекти в стратегията биха могли да бъдат пояснени допълнително, а именно: а. насърчаването на обучението не следва да се ограничава до съдебните и/или правоприлагащите органи. Също толкова важно и необходимо е да се гарантира непрекъснато повишаване на квалификацията и за социалните работници и медицинския персонал по отношение на работата с жертвите на престъпления, по-специално жертвите на престъпления от омраза. Това обучение следва да включва изрично сесии за преодоляване на предразсъдъците и стереотипите и да се осъществява в координация с организациите на гражданското общество (ОГО), предоставящи подкрепа на различни уязвими групи; б. Осигуряването на финансиране от ЕС за национални организации в подкрепа на жертвите и организации в рамките на конкретни общности следва да се допълва от засилено сътрудничество между ОГО и местните или националните органи (1). Като цяло стратегията следва да бъде свързана с ясни насоки за сътрудничество и комуникация на държавните органи с ОГО и експертите с цел набелязване на потребностите на общностите, създаване на целенасочени кампании, системи за съобщаване и подкрепа, които да са изцяло достъпни, справедливи и ефективни; в. Националните кампании за повишаване на осведомеността относно правата на жертвите следва да бъдат адаптирани спрямо нуждите и специфичните характеристики на особено уязвимите общности, включително гражданите на държави извън ЕС, бежанците и търсещите убежище лица, и следва да се основават на оценки на нуждите, тенденциите, добрите практики и предизвикателствата на местно равнище.

1.8. Опитът с COVID-19 показа още веднъж, че властите в някои държави членки не са достатъчно оборудвани, за да осигурят спешен или краткосрочен подслон, по-специално извън столичните градове. Създаването на приюти за спешно предоставяне на подслон, защитени жилища и центрове за подкрепа и предоставянето на интегрирани услуги за подкрепа са необходимост и изискват сътрудничество между националните органи и участниците от гражданското общество, както и финансиране от ЕС.

1.9. Европейската комисия следва да интегрира програмата за жертвите във всички програми за финансиране от ЕС, включително средствата на ЕС, управлявани на национално и международно равнище.

2. Контекст на становището

2.1. През последните 30 години правата на жертвите и политиките за тяхната защита претърпяха развитие на международната и европейската сцена. Беше постигнат голям напредък в резултат и на приемането на редица правни актове на ЕС, които са в полза на жертвите, а именно Директивата относно правата на жертвите от 2012 г., Директивата относно обезщетението от 2004 г., а сега и документа „За нова стратегия на ЕС за правата на жертвите (2020—2025 г.)“.

2.2. Целта на Комисията при приемането на първата стратегия на ЕС за правата на жертвите е да се гарантира, че всички жертви на престъпления могат да бъдат сигурни, че техните права ще бъдат изцяло зачетени, независимо от това къде в ЕС е извършено престъплението.

2.3. В стратегията се формулират редица действия за следващите пет години, които са насочени към две цели: първо, овластяване на жертвите да съобщават за престъпления, да търсят обезщетение и в крайна сметка да се възстановят от последиците от престъплението; второ, да се работи заедно с всички съответни заинтересовани страни за правата на жертвите.

2.4. В стратегията се формулират и редица действия на Комисията, както и на държавите членки и гражданското общество за следващите пет години.

2.5. Стратегията се основава на пет ключови приоритета: 1. ефективна комуникация с жертвите и осигуряване на безопасна среда, в която жертвите да съобщават за престъпления; 2. подобряване на защитата и подкрепата за най-уязвимите жертви; 3. улесняване на достъпа на жертвите до обезщетение; 4. укрепване на сътрудничеството и координацията между заинтересованите страни относно правата на жертвите; 5. укрепване на международното измерение на правата на жертвите.

3. Общи бележки

3.1. Като цяло петте приоритета на стратегията вероятно ще доведат до положително въздействие и ще допринесат ефективно за подпомагането на прилагането на съответната рамка на ЕС от държавите членки. Въпреки това могат да бъдат отбелязани и няколко ключови момента и хоризонтални въпроса.

3.2. Стратегията включва ограничени насоки относно значението на създаването или — в зависимост от случая — повишаването на разпространението и ефективността на механизмите за съобщаване (независимо дали официални или неофициални). Подобни механизми следва да бъдат интегрирани и достъпни за всички категории жертви, независимо от техния статут в съответната държава — членка на ЕС, и следва да бъдат адаптирани и гъвкави, така че да отговорят на нуждите на най-уязвимите. Това ще изисква по-добра оценка на нуждите, документиране, събиране на данни и процеси на консултации, както се посочва в други коментари по-долу.

3.3. Въпреки че в стратегията многократно се посочват предизвикателствата, пред които са изправени уязвимите категории, тя следва да се отнася и за бежанците и за търсещите убежище лица, като признае тяхната по-голяма уязвимост като категория спрямо ислямофобски, расистки, ксенофобски и други видове престъпления от омраза.

3.4. В стратегията се прави общият коментар, че „трудностите, които срещат жертвите при достъпа им до правосъдие, се дължат преди всичко на липса на информация и на недостатъчна подкрепа и защита“. Заслужава да се подчертае, че в стратегията следва да бъдат включени допълнителни подробности по отношение на необходимостта не само от популяризиране, но и като цяло от осигуряване на по-голям достъп до действащите в момента разпоредби и механизми (от съобщаване и самоопределяне до достъп до механизми за подкрепа или за правна защита). В това отношение често може да са необходими служби за подкрепа — например общински работници, работещи в служби за закрила на детето за непридружени мигранти или търсещи убежище деца или за децата в системите за закрила на детето, медицински персонал, специалисти в областта на психичното здраве, устни преводачи за онези, които не говорят местния език, и т.н. За такива служби за подкрепа също следва да се осигурява обучение, но понастоящем се упоменава най-вече обучение относно правата на жертвите във връзка с правоприлагането и съдебната система.

3.5. Въпреки че първият приоритет на стратегията е ясно да се гарантира ефективна комуникация с жертвите на престъпления и безопасна среда, в която жертвите да съобщават за престъпления, все още съществува сериозна загриженост по отношение на гарантирането на наличието, ефективното функциониране и достъпността на системите за съобщаване и отчитане, особено на неофициалните, тъй като в самата стратегия се подчертава, че много от най-уязвимите общности и жертви често не желаят да се свържат с органите, не са в състояние да го направят или са изправени пред други пречки при достъпа до официално съобщаване (на органите). Дори подобни системи да не водят до наказателни разследвания, те въпреки това може да осигурят достъп до специфични видове подкрепа и може да имат значение за предоставянето на данни в местен или национален контекст — които следва да бъдат от ключово значение при създаването на политика — и за осигуряването на бюджет и планирането на услугите.

3.6. Освен това, и в същия дух, в стратегията изглежда се споменава съвсем бегло или не се споменава за документирането или събирането на данни. Реагирането на нуждите на жертвите и въвеждането на рамка за гарантиране на техните права, особено когато става въпрос за жертви на определени видове престъпления — престъпления от омраза, сексуално и основано на пола насилие и т.н. — изискват задълбочено разбиране на местния и общностния контекст, достъп до общностите, оценки на нуждите и разработване на целенасочена политика и практически решения. В резултат на това стратегията като цяло следва да насърчи държавите, може би чрез използването на хоризонтален подход, да подпомогнат събирането на данни и консултациите с общностите и жертвите, и с потенциалните жертви, и да извършат оценки на нуждите, картографирайки най-добрите практики в сътрудничество с ОГО с цел даване на насоки при създаването на политики и при реакциите на институциите.

3.7. Последното, което следва да се подчертае по отношение на събирането на данни, е необходимостта от внедряване на ефективни системи от ключовите органи (полиция/съдебни органи/прокуратура), които да позволяват цялостно събиране и систематичен анализ и използване на информацията за жертвите на престъпления при разработването на целенасочени мерки за реагиране. Например понастоящем само няколко държави — членки на ЕС, събират отделно информация за профила на жертвите на престъпления. Подобна информация би била полезна за анализ на тенденциите и моделите и би допринесла за проектирането на дейности за превенция, информационни кампании, инструменти за съобщаване, механизми за установяване и реагиране или услуги за подкрепа.

3.8. Освен това в много държави — членки на ЕС, е трудно да се прецени мащабът на явления като престъплението от омраза поради липсата на достъпни системи за съобщаване, прекалено официалните системи за регистриране на инциденти и/или жалби (които може да са на разположение само на полицията и/или на прокуратурата) и отсъствието на определени критерии и насоки за събирането на данни, когато става въпрос за жертвите. Тази стратегия би могла да осигури единно виждане за събирането на данни по отношение на жертвите на престъпления, което би позволило по-добро и по-целенасочено реагиране. Това е свързано и с други инициативи на Комисията и с начина, по който те могат да се осъществяват (като например тези, свързани с расизъм и ксенофобия), тъй като те вероятно също са повлияни отрицателно от липсата на данни или правилния им анализ.

3.9. Що се отнася до съобщаването, важно е да се поясни, че в стратегията се разглеждат и трите стълба, които са от значение за гарантиране на правата на жертвите: a) установяване (на жертвите на престъпления), което може да стане посредством механизми за официално и неофициално съобщаване, както се посочва в един от предходните коментари; б) превенция и в) реагиране.

3.10. Следва да се приветства фактът, че в стратегията на няколко пъти се посочва, че е важно съответните специалисти да комуникират с жертвите по начин, който да съответства „на специфичните нужди на жертвите“. С цел подходящо прилагане на този конкретен резултат обаче следва да бъде въведен механизъм и да бъдат създадени схеми за изграждане на капацитет за съответните специалисти, за да се даде възможност за правилно установяване и разбиране на тези специфични нужди. Без такова установяване не може да бъде постигната целта за гарантиране на реагиране, което да задоволява специфичните нужди. При подобен механизъм ще се разчита на координация между органите, организациите на гражданското общество и организациите на местно или общностно равнище. Това не само ще увеличи случаите на съобщаване за престъпления и регистрирането им от членовете на специфични уязвими общности и ще допринесе за подготовката на казуси, но ще повиши и общите способности на националните системи за установяване на потребностите на жертвите и осигуряване на съответните направления и персонализирана реакция. Поради това в стратегията следва да бъде включено акцентиране или поясняване на средствата за по-добро установяване на специфичните нужди на жертвите на престъпления.

3.11. Във връзка с предходната точка в стратегията на няколко пъти се споменават жертвите със „специфични нужди“, които „следва да имат достъп до специализирана подкрепа“. Във връзка с това заинтересованите страни на национално равнище следва да бъдат насърчени чрез стратегията да създадат механизми за установяване и оценка на специалните нужди, което предполага и редовен обмен с други подходящи съществуващи механизми за установяване , като например механизма за борба с трафика. Това ще даде възможност за обмен на експертен опит между няколко органа, както и за по-добро, по-всеобхватно и цялостно реагиране, което да съответства по подходящ начин на установените специални нужди.

3.12. Необходимо е всички услуги, както и всички кампании за осведоменост относно правата на жертвите да разчитат еднакво на оценки на нуждите и на консултации с общностите. При разработването на подобни информационни кампании следва да се обърне специално внимание не само на децата жертви, възрастните или жертвите с увреждания, но и например на нуждите на бежанците, търсещите убежище лица и мигрантите жертви, които също може да бъдат изправени пред сериозни пречки при достъпа до информация, съобщаване или услуги за подкрепа, включително комбинирана дискриминация.

3.13. Насочеността към обучението е отразена в цялата стратегия и действително то е от ключово значение за осигуряване на гладко функциониращи системи и за гарантиране на правата на жертвите. Ако обаче признаем отражението на някои видове престъпления, по-конкретно престъпленията от омраза, киберпрестъпността, основаното на пола насилие или престъпленията, засягащи деца, обучителни дейности следва да бъдат предоставени не само на съдебните органи и полицията. Следва да бъде поставен акцент и върху подобряването на набора от умения на службите за първоначално реагиране, които може да бъдат общински работници, учители, работещи в служби за закрила на детето, лица, отговарящи за приема или задържането на имигранти или гранична полиция. Това е особено вярно в контекста на смесената миграция, включително незаконната смесена миграция между държавите — членки на ЕС, риска от превръщане в жертва на експлоатация и увеличения брой случаи на съобщаване за насилие на границите и в местата за прием на търсещи убежище лица.

3.14. Въпреки че Комитетът приветства насочеността на Директивата относно правата на жертвите от 2012 г. към службите за възстановително правосъдие и извода, че подобни служби следва да вземат предвид основно интересите и нуждите на жертвите, в стратегията следва да бъдат дадени повече насоки и да бъде направен подробен преглед на начина, по който държавите биха могли да прилагат висококачествени стандарти и да въведат достъпни, справедливи и ефективни инструменти за подкрепа на жертвите при достъпа им до такива възстановителни услуги.

3.15. По отношение на жертвите на основано на пола насилие: въпреки че в стратегията действително се дават някои примери за основано на пола насилие, следва да бъдат признати и посочени и други видове сексуално и основано на пола насилие — например вредни традиционни практики като гениталното осакатяване на жени, детските бракове и др. Разширяването на този списък би допринесло за по-добра осведоменост на специалистите в областта на правоприлагането и другите съответни специалисти относно подобни практики.

3.16. Ролята на предложената мрежа на ЕС за предотвратяване на основаното на пола насилие и домашното насилие, упомената в стратегията, следва да бъде разширена, така че да обхване целите и резултатите по отношение на установяването и намаляването на този вид престъпление (от особено значение при наличието на транснационален елемент).

3.17. Насилието, основано на пола, и тормозът в сферата на труда се считат за нарушение или злоупотреба с правата на човека и представляват заплаха за човешкото достойнство, насърчаването на достоен труд и достъпа до пазара на труда и неговото развитие. През 2007 г. европейските социални партньори подписаха автономно споразумение за справяне с този проблем, което трябва да бъде изцяло приложено на национално равнище в държавите членки. През 2019 г. по случай стогодишнината на МОТ беше приета Конвенция № 190 — Конвенцията за борба с насилието и тормоза, в която се определят мерки за предотвратяване на актове на насилие и за защита на жертвите и се посочват инструменти за ефективно прилагане и средства за правна защита, както и насоки, обучение и инициативи за повишаване на осведомеността. ЕИСК призовава европейските институции да насърчават бързото ратифициране на тази конвенция от държавите членки и да координират възможни последващи действия на европейско равнище.

3.18. Когато в стратегията става въпрос за трафик, е необходимо да се признае и отражението на трафика и експлоатацията върху гражданите на държави извън ЕС и бежанците. Това се отнася и за предвидените в стратегията ключови действия, които следва да бъдат съсредоточени и върху оценката на степента, до която механизмите на разположение на жертвите на трафик са достъпни и за граждани на държави извън ЕС (като например мигранти, търсещи убежище лица и бежанци). Нещо повече, стратегията следва да включва мерки за подкрепа с цел повишаване на достъпността, ефективността и приспособимостта на механизмите за идентифициране и реагиране на трафика по отношение на бежанци, мигранти и търсещи убежище лица, които стават жертви на престъпления, свързани с трафик.

3.19. Когато става въпрос за достъпа на жертвите на престъпления до получаването на обезщетение, в стратегията следва да бъде застъпена в по-голяма степен и идеята, че този достъп следва да не зависи от статута на жертвата в държава — членка на ЕС. За съжаление търсещите убежище лица, бежанците и мигрантите често не желаят да търсят обезщетение, когато станат жертва на престъпление, поради липса на информация, отсъствие на запознати с материята и достъпни служби за подкрепа или страх от отмъщение или отрицателни последици по отношение на техния статут. Ако целта на стратегията е овластяване на жертвите, то в нея следва да бъдат засегнати също и тези притеснения и да бъдат предвидени целенасочени действия за отстраняване на тези пропуски, пред които са изправени определени категории жертви.

4. Конкретни бележки относно петте приоритета на стратегията

4.1. Ефективна комуникация с жертвите и осигуряване на безопасна среда, в която жертвите да съобщават за престъпления

4.1.1. Едно от основните действия на Европейската комисия се отнася до обучението на съдебните и правоприлагащите органи. Също толкова важно и необходимо е обаче да се гарантира непрекъснато повишаване на квалификацията и за социалните работници и медицинския персонал по отношение на работата с жертвите на престъпления, по-специално жертвите на престъпления от омраза. Такова обучение следва да включва изрично сесии за преодоляване на предразсъдъците и стереотипите и да се осъществява в координация с НПО, предоставящи подкрепа на различни уязвими групи.

4.1.2. Що се отнася до ключовото действие на Европейската комисия за осигуряване на финансиране от ЕС за националните организации за подкрепа на жертвите и на съответните организации в рамките на конкретни общности: такова финансиране следва да бъде осигурено по-специално за развиването на услуги за подкрепа като всеобхватни пакети — правна и психологическа помощ при намирането на работа, когато е необходимо, настаняване за спешни случаи и подкрепа по отношение на медицинските разходи.

4.1.3. Предложените ключови действия на равнището на държавите членки остават много общи и доста пожелателни. Ефективното прилагане на директивата ще се гарантира, ако националните органи разработят, приемат и приложат методически норми, които да дават възможност на съдебните и правоприлагащите органи и на социалните служби да разпознават жертвите на престъпления (по-конкретно жертвите на престъпления от омраза) и да предоставят подходяща подкрепа.

4.1.4. В случаите, в които националните органи все още не събират дезагрегирани данни във връзка с жертвите на престъпления, това следва да стане приоритет, вероятно с помощта на финансиране от ЕС.

4.1.5. Държавите членки следва да бъдат включени в предложените ключови действия относно осведомеността за правата и наличните начини за съобщаване за престъпления, тъй като нейното изграждане започва в училищата посредством гражданското образование. Националните органи следва да гарантират, че в задължителната национална учебна програма ще бъде включена съобразена с нивото на разбиране на учениците информация относно правата, националните институции за правата на човека и наличните механизми за защита.

4.1.6. За да се даде възможност на НПО да участват в дейности за обучение с органите, като същевременно се въведе ценният опит на бенефициерите и експертите, подкрепящи жертви на престъпления, е важно този принос да бъде признат и възнаграден посредством институционални партньорства ( 2 )

4.2. Подобряване на защитата и подкрепата за най-уязвимите жертви

4.2.1. Относно предложеното ключово действие за Европейската комисия в подкрепа на жертвите със специални нужди, като например деца жертви, жертви на основано на пола насилие или домашно насилие, жертви на престъпления от расистки и ксенофобски подбуди, ЛГБТИ + жертви на престъпления от омраза, възрастни жертви и жертви с увреждания: предоставянето на подкрепа на особено уязвими групи следва да започне с тяхното признаване и с признаването на специфичните особености на техния статут, който често води до тяхното виктимизиране. Това би означавало да се приеме вторично законодателство и да се разработят пакети за обучение, разясняващи специфичните особености на различните най-уязвими групи, методите за интервюирането им, с които се избягва повторно травмиране, и насоките за осъществяване на връзка с общностите, когато случаят го изисква.

4.2.2. Относно предложеното ключово действие за Европейската комисия за прилагане на ръководните принципи за гарантиране на защитата и подкрепата за жертвите на престъпления от омраза и слово на омразата: то следва да бъде допълнено със създаването на механизъм на ЕС за наблюдение на ефективните ответни действия по отношение на престъпленията от омраза и словото на омразата, чрез Агенцията на ЕС за основните права, която би могла да доразвие настоящия си механизъм за събиране на данни и да включи елементи на съобщаване и ранно предупреждение на национално равнище.

4.2.3. Що се отнася до предложеното ключово действие за държавите членки, което се опира на извлечените поуки от пандемията от COVID-19, по-специално действия, насочени към гарантиране на достъп до подкрепа и закрила за жертвите на основано на пола и домашно насилие и създаване на интегрирани и целенасочени специализирани услуги за подкрепа на най-уязвимите жертви, включително защитени жилища за деца, семейства, жени жертви на насилие, основано на пола и ЛГБТИ+ лица. В някои държави членки опитът с COVID-19 показа още веднъж, че властите не са оборудвани за осигуряване на спешен или краткосрочен подслон, по-специално извън столичните градове. Създаването на приюти за спешно предоставяне на подслон, защитени жилища и центрове за подкрепа и предоставянето на интегрирани услуги за подкрепа са необходимост и изискват сътрудничество между националните органи и участниците от частния сектор, както и финансиране от ЕС.

4.3. Улесняване на достъпа на жертвите до обезщетение

4.3.1. Една от важните заинтересовани страни е Агенцията на ЕС за основните права, която чрез своята мрежа от независими експерти от държавите членки (FRANET) извършва ежегоден анализ на законодателството и политиките, приети с цел гарантиране на защита на правата на жертвите, и която може да изготвя и тематични доклади. В рамките на своя мандат тази агенция е в състояние да популяризира потенциално добри практики и да организира прояви, по време на които органите по обезщетяването могат да обменят идеи и да подобряват сътрудничеството.

4.4. Укрепване на сътрудничеството и координацията между всички съответни заинтересовани страни

4.4.1. Що се отнася до предложеното действие от страна на държавите членки за изграждане на по-устойчиви общества чрез насърчаване на по-голямо участие на гражданското общество в националните мерки, понятието „участие на гражданското общество“ е твърде широко — сдруженията на полицаи, на охраната в центровете за задържане, сдруженията за гражданска защита и църквите също са част от гражданското общество. От основно значение е активното ангажиране на онези части от гражданското общество, работещи пряко с жертвите на престъпления.

4.4.2. Въпреки че ЕС е подписал Конвенцията на Съвета на Европа за превенция и борба с насилието над жени и домашното насилие (Истанбулската конвенция), на национално равнище в някои държави членки тя е подложена на атака поради резерви и тълкувания в отговор на появяващата се реторика за „традиционни ценности“, описваща социалния пол, основаното на пола насилие и половата идентичност като понятия, които подкопават националната идентичност, и представяща домашното насилие като въпрос на загриженост от гледна точка на неприкосновеността на личния живот. ЕС има фундаментална роля за гарантиране на спазването на Истанбулската конвенция. Въпреки че държавите членки са тези, които трябва да разработят и подобрят националното законодателство, ЕС може да повиши осведомеността по отношение на значението на защитата от основано на пола насилие. Това може да бъде постигнато и чрез заделяне на финансови средства за създаване на професионални модули за образоване на юристите, за улесняване на обмена и за предоставяне на подкрепа на НПО, които организират кампании и извършват застъпническа работа, като същевременно се осигурява и подкрепа на жертвите на основано на пола насилие.

4.5. Укрепване на международното измерение на правата на жертвите

4.5.1. Координацията между всички институции и агенции на ЕС при изпълнението на стратегията е от съществено значение, за да може ЕС да поеме водеща роля в дейностите на Съвета на Европа и ООН в подкрепа на жертвите.

4.5.2. ЕС следва да използва международните програми за финансиране на дейности извън ЕС в подкрепа на разработването на закони, политики и услуги, включително чрез финансиране на дейности за изграждане на капацитет, обхващащи всички жертви на престъпления.

5. Финансиране от ЕС

5.1. Само малка част от бюджета на ЕС се изразходва за въпроси, свързани с жертвите. Това е в контраст със свързаните с престъпленията разходи за жертвите и обществото. Като се имат предвид значението и хоризонталният характер на въпросите, свързани с жертвите, Европейската комисия следва да разработи стратегически подход към финансирането на жертвите, който да идентифицира областите, за които има най-голяма вероятност да бъдат финансирани от ЕС, и да координира включването на приоритетите на жертвите в различните програми на ЕС за финансиране, включително тези, които действат на национално и международно равнище ( 3 )

5.2. Финансирането е от решаващо значение и следва да се предоставя, като се използва по-скоро доста дългосрочен подход, който не е основан на проекти, съчетаващ финансиране от ЕС и национално финансиране.

Брюксел, 29 октомври 2020 година. Председател на Европейския икономически и социален комитет Christa SCHWENG

(1) По отношение, наред с другото, на събирането и документирането на данни, механизмите за съобщаване и достъпа до финансови средства, но и на внедряването на устойчиви местни системи за услуги за подкрепа.

(2) Например съгласно решението на Европейския съд по правата на човека от 2016 г. по делото MC и AC срещу Румъния (дело за хомофобско престъпление от омраза) и понастоящем под стриктния надзор на Съвета на министрите на Съвета на Европа, неправителствената организация ACCEPT Romania, която подкрепи ищците по това дело, редовно предоставя безплатно обучение на Румънския институт за проучвания на обществения ред (ISOP). Това обучение включва представяне на законодателството за борба с дискриминацията, разпоредбите относно престъпленията от омраза, какво означават сексуална ориентация и полова идентичност и включва практически сесии, симулации и виртуални библиотеки, където трима или четирима членове на общността на ЛГБТИ участват в продължение на час през деня и споделят своя опит с правоприлагащите органи. Това е огромно усилие от човешка и логистична гледна точка, което се предоставя безплатно от доброволци на тази НПО и от помагащите ѝ експерти. Реалното предизвикателство обаче е в липсата на устойчивост и ограниченото влияние на сесиите. В тези обучителни сесии е ангажирана съвсем малка група от 20-30 участници от стотиците новонаети лица или хилядите служители на МВР. Решението би било да се даде приоритет на развиването на вътрешен капацитет в рамките на националните съдебни или правоприлагащи органи за организирането на такива курсове, включени в непрекъснатото повишаване на квалификацията.

(3) Victim Support Europe, roadmap for the victims’ rights strategy for 2020-2024 („Подкрепа за жертвите в Европа“, пътна карта за стратегията за правата на жертвите за периода 2020—2024 г.).