BG    BG BG 
 
BG    BG  КОМИСИЯ  НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ  ОБЩНОСТИ  
Брюксел , 15/7/2008 
SEC(2008)2282 
  
РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
Придружителен  документ  към  
 
СЪОБЩЕНИЕ  НА КОМИСИЯТА  ДО СЪВЕТА , ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ , 
ЕВРОПЕЙСКИЯ  ИКОНОМИЧЕСКИ  И СОЦИАЛЕН  КОМИТЕТ  И КОМИТЕТА  
НА РЕГИОНИТЕ  
  
КЪМ  СЪВМЕСТНО  ПЛАНИРАНЕ  НА НАУЧНОИЗСЛЕДОВАТЕЛСКАТА  
ДЕЙНОСТ : 
 
 Сътрудничество  с цел по-ефективно  преодоляване  на общите  предизвикателства  
  
 
ОБОБЩЕНИЕ  
НА ОЦЕНКАТА  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
 
{COM(2008)468 окончателен } 
{SEC(2008)2281} 
 
 
 
BG 2   BG РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
Придружителен  документ  към  
 
СЪОБЩЕНИЕ  НА КОМИСИЯТА  ДО СЪВЕТА , ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ , 
ЕВРОПЕЙСКИЯ  ИКОНОМИЧЕСКИ  И СОЦИАЛЕН  КОМИТЕТ  И КОМИТЕТА  
НА РЕГИОНИТЕ  
  
КЪМ  СЪВМЕСТНО  ПЛАНИРАНЕ  НА НАУЧНОИЗСЛЕДОВАТЕЛСКАТА  
ДЕЙНОСТ : 
 
 Сътрудничество  с цел по-ефективно  преодоляване  на общите  предизвикателства  
   
ОБОБЩЕНИЕ  НА ОЦЕНКАТА  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
 
{COM(2008) xxx окончателен } 
{SEC(2008) xxxx} 
 
BG 3   BG 1. ПРОЦЕДУРНИ  ВЪПРОСИ  И КОНСУЛТАЦИЯ  СЪС  ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ  СТРАНИ  
1.1. Въведение  
Настоящата  оценка  на въздействието  е във връзка  с инициативата , представена  в 
Съобщението  на Европейската  комисия , озаглавена  „Към съвместно  планиране  на 
научноизследователската  дейност “. Инициативата  за съвместно  планиране  е една  от петте  
политически  инициативи , запланувани  от Комисията  през 2008 г. като продължение  на 
Зелената  книга  за „Европейското  научноизследователско  пространство : Нови  
перспективи “, които  съответстват  на направлението  „Оптимизиране  на 
научноизследователските  програми  и приоритети “. Съвместното  планиране  е процесът , 
чрез който  държавите -членки  се ангажират , на доброволен  принцип  и на принципа  на 
свободния  избор  да определят , развиват  и прилагат  общи  програми  за научни  
изследвания , насочени  към конкретна  област  или конкретна  тема . Това  може  да включва  
координиране  на съществуващи  национални  програми  или организиране  на напълно  нови  
такива , обединяване  на ресурсите  и колективно  следене  и преглед  на напредъка . Чрез  
увеличаване  и подобряване  на трансграничното  сътрудничество , чрез координиране  и 
интегриране  на публично  финансирани , провеждани  в ограничен  брой  стратегически  
области , изследователски  програми  на държавите -членки , съвместното  планиране  цели  да 
помогне  на Европа  да повиши  ефективността  на своите  публични  фондове  и да отговаря  
по-добре  на главните  обществени  предизвикателства . Предлаганият  подход  е да се 
насърчи  съвместното  планиране  чрез политически  процес  на високо  равнище , провеждан  
от държавите -членки , който  да осигури  гъвкавост  по отношение  на инструментите , 
геометрията  и нивото  на координиране  и интегриране  на програмите . Съвместното  
планиране  е насочено  към публични  научноизследователски  програми  и следователно  
включва  по-скоро  сътрудничество  в рамките  на публичния  сектор  отколкото  на 
публичния  с частния  сектор . Все пак промишлеността  може  да играе  определена  роля  в 
неговото  прилагане . 
1.2. Политическа  подкрепа  и подкрепа  от заинтересованите  страни  
На политическо  ниво , през последните  15 години  постоянно  бе оказвана  явна  подкрепа  за 
по-добро  и по-ефективно  координиране  на научноизследователските  дейности  в Европа : 
Пролетната  сесия  на Европейския  съвет  от 2008 г. насърчи  Комисията  и държавите -
членки  „да продължат  разработването  на инициативи  за съвместни  програми  за научни  
изследвания  в области , в които  това  е уместно , които  да осигурят  по-добре  
стратегически  определен  и по-добре  структуриран  подход  за даване  на ход на нови  
съвместни  програми  и общи  покани  за внасяне  на проекти  от края  на 2010 г.“ 
Сред  политически  отговорните  лица , научноизследователските  кръгове , както  и сред  
гражданите  съществува  широк  консенсус , че за преодоляване  на спешните  и общи  
предизвикателства  като промяната  на климата , енергетиката , безопасността , 
здравеопазването  и застаряването  на населението , трябва  да се полагат  съвместни  усилия  
на европейско  равнище . Заинтересованите  страни  също  така вярват , че 
научноизследователската  дейност  ще играе  ключова  роля  за отговарянето  на тези 
предизвикателства , но и чувстват , че ако се желае  тези дейности  да имат  ефективен  
принос , ще бъдат  необходими  съвместното  установяване  на дневен  ред и засиленото  
сътрудничество  в научноизследователската  дейност  в Европа .  
 
BG 4   BG 2. ОПРЕДЕЛЯНЕ  НА ПРОБЛЕМА  
2.1. Необходимостта  да се повиши  способността  на Европа  да посреща  своите  
обществени  предизвикателства  чрез  по-интензивно  сътрудничество  и 
стратегическо  съвместно  съсредоточаване  на публичната  
научноизследователска  и развойна  дейност  
За да бъде  в състояние  да посреща  своите  обществени  предизвикателства , системата  на 
научноизследователската  дейност  в Европа  трябва  да може  да дава резултати  от най-
високо  ниво . Европа  обаче  не можа  да увеличи  бързо  влагането  на средства  в 
научноизследователска  дейност  и следователно  трябва  да продължи  да прави  усилия  за 
по-добро  използване  на недостатъчните  си ресурси  за научноизследователска  и развойна  
дейност , като ги инвестира  по-ефикасно  и по-ефективно . В този смисъл , публичният  
сектор  играе  важна  роля , като се стреми  да увеличава  възвръщаемостта  на публичните  
средства , предназначени  за научноизследователска  и развойна  дейност . 
Съществуват  много  начини  да се опита  подобряване  на резултатите  и ефективността  от 
публичната  научноизследователска  и развойна  дейност . Един  от пътищата , който  не се 
използва  в достатъчна  степен  и който  предлага  големи  потенциални  ползи , е 
подобряването  на организацията  на европейското  инвестиране  в публичната  
научноизследователска  и развойна  дейност  чрез разширено  трансгранично  
сътрудничество  и координиране  на програмите .  
Въпреки  че през годините  държавите -членки  са създали  множество  механизми , за да 
направят  възможно  трансграничното  сътрудничество  в научноизследователската  и 
развойна  дейност , все още около  85 % от цивилната  публична  изследователска  дейност  в 
Европа  се планира , финансира , следи  и оценява  на национално  ниво . Чрез  съпоставяне  с 
други  области  на структурната  политика  като конкуренцията , търговията , 
промишлеността  и т.н., научноизследователската  и развойна  дейност  в Европа  остава  по-
малко  интегрирана  и координирана .  
В отговор  на този проблем  на равнище  на Общността  бе даден  ход на няколко  от 
последните  инициативи , чиято  цел е да се стимулира  съгласуването  на националните  
научноизследователски  и развойни  дейности  като например  Отворения  метод  за 
координация , схемата  ERA-NET за свързване  в мрежа  на собствениците  и управителите  на 
национални  и регионални  дейности  и програми , както  и възползването  от член  169 от 
Договора , който  дава възможност  на Общността  да участва  в научноизследователски  
програми , провеждани  от няколко  държави -членки . Все пак, тези усилия  са твърде  
скромни  по отношение  на обема  на съответното  финансиране  и имаха  ограничен  успех  в 
постигането  на пълно  интегриране  на програмите , поради  липса  на стратегическо  
направление  и подкрепа  от страна  на държавите -членки .  
2.2. Необходимост  от нов подход  
Все по-широко  се признава , че е необходим  нов, по-стратегически  подход  за 
координиране  на публичната  научноизследователска  и развойна  дейност  в Европа , който  
да е съсредоточен  върху  онези  области , които  могат  да допринесат  за преодоляването  на 
спешните  обществени  предизвикателства  на Европа  и при който  координирането  може  да 
осигури  подобряване  на ефективността  и резултатите  от изследователската  дейност . 
Предишните  усилия  да се насърчи  съвместното  планиране  бяха  явно  препятствани  от 
 
BG 5   BG липсата  на политическа  ангажираност  от страна  на държавите -членки , от липсата  на 
достатъчно  и надеждни  данни  и познания  за конкретната  структура  и организация  на 
съответните  области  на науката  и техниката  и от липсата  на гъвкавост  в използваните  
инструменти . 
Сега  обаче  е подходящ  моментът  да се даде  ход на нова  политическа  инициатива  за 
съвместно  планиране . По-широкият  контекст  на политиката  се промени , тъй като 
обичайно  срещаните  обществени  предизвикателства  от основно  значение  решително  
минаха  в началото  на политическата  програма  във всяка  държава -членка  и на равнището  
на Общността , като разходите  произтичащи  от липса  на координиране  стават  очевидни . 
Към областите  на общоевропейските  предизвикателства  трябва  да бъдат  насочени  
съвместни  усилия  и за да бъде  това начинание  успешно , пълната  ангажираност  на 
държавите -членки  ще бъде  от основно  значение . Новата  инициатива  следва  да бъде  
оформена  на основата  на възгледите  на заинтересованите  страни  и предшестващия  опит . 
Важно  е процесът  на движение  към Съвместно  планиране  да не бъде  нито  с твърде  
изразен  характер  „отгоре -надолу “, с Комисията  на ръководното  място , нито  с характер  
„отдолу -нагоре “, което  да води  до липса  на съгласувана  стратегия  и разсъсредоточаване . 
Един  ефективен  процес  би включвал  това държавите -членки  да определят  заедно  
областите  от общ интерес , в които  колективното  действие  може  да бъде  по-ефикасно  за 
преодоляването  на важни  обществени  предизвикателства . По-специално , той трябва  да 
използва  подходящи  критерии , съгласувани  между  всички  участници , за да определи  
областите , в които  ползата  от започването  на Съвместно  планиране  би била  максимална . 
За да се направят  тези критерии  работоспособни , трябва  да съществува  солидна  
информационна  основа . Трябва  да се събере  информация  за съществуващите  национални  
и регионални  програми  в различни  области , включително  и за това какво  те включват  и 
къде  има празнини , дублиране  или липса  на мащабност  и обхватност .  
Съществува  също  и необходимост  от подход  с променлива  геометрия , който  позволява  
гъвкавост  от гледна  точка  на участващите  държави . Не всички  държави -членки  са 
изправени  пред  едни  и същи  предизвикателства  във всяка  област , особено  в разширения  
Европейски  съюз  от 27 страни .  
И накрая , един  ефективен  процес  трябва  да позволява  степенуван  подход  чрез избор  на 
най-ефикасните  инструменти  за дадена  област . 
2.3. Субсидиарност  и европейска  добавена  стойност  
Правото  на Общността  да действа  в тази област  е заложено  в няколко  параграфа  на 
Договора , които  предвиждат  координиране  и сътрудничество  между  държавите -членки  и 
Общността  в областта  на научноизследователската  дейност  (параграфи  165, 169, 171). 
Предложеният  процес  за съвместно  планиране  може  с право  да бъде  считан  за необходим , 
тъй като е слабо  вероятно  да бъде  постигнат  в достатъчна  степен  от държавите -членки  
чрез чисто  междуправителствени  действия . Разширяването  на такива  действия  през  
последните  години  бе блокирано  и повечето  инициативи , насочени  към многостранно  
координиране  на програми , бяха  разработени  в контекста  на дейностите  на Общността . 
Ето защо  чрез самостоятелни  действия  държавите -членки  е слабо  вероятно  да могат  да 
отговорят  на тези проблеми . 
Европейската  добавена  стойност  на предложението  произтича  отчасти  от 
транснационалното  естество  на някои  ключови  предизвикателства  (например  промяната  
 
BG 6   BG на климата ), при които  държавите -членки  трябва  да действат  заедно , за да преодоляват  
адекватно  проблемите . Тя е оправдана  поради  факта , че предлага  възможност  за по-голям  
мащаб , по-широки  рамки  и повишена  ефективност  на публичните  научноизследователски  
и развойни  програми  в Европа  чрез съвместен  подход  към общите  предизвикателства  и 
чрез разработване  на общи  решения , преодоляване  на пречките  за навлизане  на пазара , 
като високи  разходи  за започване  на дейност  и високи  оперативни  разходи  в някои  
области  на науката  и техниката , натрупване  на данни  и експертен  опит , постигане  на по-
силно  научно , технологично  и новаторско  влияние , премахване  на трансевропейското  
дублиране  на програми , задълбочаване  на програмите  и намаляване  на разходите  за 
управление  на програмите . 
 
BG 7   BG 3. ЦЕЛИ 
3.1. Общи  цели  на политиката  
Общите  цели  на политиката  на Инициативата  за съвместно  планиране  са повишаване  на 
способността  на ЕС за постигане  на неговите  политически  цели  на високо  ниво  и 
отговаряне  на главните  предизвикателства , пред  които  той ще е изправен  през идните  
години :  
(1) да допринесе  за постигането  на целите  на преразгледаната  Лисабонска  стратегия ;  
(2) да помогне  на Европа  да реагира  по-ефикасно  на ключови  обществени  
предизвикателства  чрез научноизследователска  дейност ; 
(3) да допринесе  за постигането  на целите  на Европейското  научноизследователско  
пространство  (ЕНП ); 
3.2. Специфични  цели :  
За да се допринесе  за постигането  на тези общи  цели  на политиката , ще бъде  необходимо  
да се подобри  ефективността  и ефикасността  на планирането  на публичната  
научноизследователска  дейност  в Европа  в области , в които  то среща  големи  обществени  
предизвикателства . Конкретните  цели  са: 
(1) да се затвърди  координирането  на национални  публични  научноизследователски  
програми  в ЕС в области , които  могат  да осигурят  решения  на важни  обществени  
предизвикателства  и при които  има доказателства  за добавена  стойност  от 
приемането  на съвместен  трансграничен  подход ;  
(2) по този начин  да се увеличи  въздействието  от тези програми  по отношение  както  
на въздействието  на науката  и технологиите  (високи  научни  постижения , 
натрупване  на ресурси , данни  и експертен  опит , постигане  на критична  маса , 
улесняване  на оптимизирането  на програмите ), така и на икономическите  и 
обществени  въздействия . 
3.3. Оперативни  цели : 
За да бъдат  поощрени  по-горните  подобрения  по отношение  на въздействието  и 
ефективността , оперативните  цели  са:  
(1) да се осигури  ефективен  процес , който  да стимулира  по-стратегически  подход  към 
координирането  на националните  научноизследователска  програми , чиято  цел е 
преодоляване  на обществените  предизвикателства  на Европа ; 
(2) да се гарантира , че този процес  и произтичащите  съвместни  инициативи  за 
планиране  на публичната  научноизследователска  дейност  се ползват  от повишена  
подкрепа  и отговорност  от страна  на заинтересованите  страни ; 
(3) чрез този процес  и използването  на подходящи  инструменти , да се поощрят  
интегрирането  на програмите  за трансгранична  публична  научноизследователска  
 
BG 8   BG дейност , както  и ефектите  на структуриране  и особено  постигането  на критична  
маса  на усилията  в областта  на научноизследователската  и развойна  дейност ; 
(4) да се въведе  процес , който  позволява  степенуван  подход  по отношение  на 
инструментите  за съвместно  планиране , както  и променлива  геометрия  по 
отношение  на участието  на държавите ;  
(5) да се гарантира , че съвместните  инициативи  се основават  на актуална  и точна  
информация  за националните  и регионалните  дейности  по планирането ; 
(6) да се поощри  по-висока  съгласуваност  между  политиките . 
4. ПРЕДСТАВЯНЕ  НА ВАРИАНТИТЕ  НА ПОЛИТИКА  
С цел постигане  на тези цели , бяха  разгледани  четири  варианта  на политика . Основните  
различия  между  тях са съсредоточени  в два ключови  въпроса : начина , по който  областите  
на съвместно  планиране  се определят , и обхвата  на инструментите , разглеждани  за 
прилагането1. 
Във варианта  „запазване  на съществуващото  положение “ (Вариант  1), темите  на 
съвместното  планиране  се определят  по специално  предвиден  за целта  начин , отдолу  
нагоре , от различни  заинтересовани  страни  в държавите -членки . Прилагането  се 
осъществява  чрез ограничен  брой  инструменти  (основно  чрез схемата  „ERA-NET“ и член  
169) и се координира  в малка  степен . Освен  това се приема  гъвкав  подход  към критичната  
маса  (по отношение  на броя  и значението  на партньорите ) и към желаното  ниво  на 
интегриране  на програмата . 
Вариантът  от член  169 за постигане  на максимален  трансграничен  експертен  опит  
(Вариант  2) има някои  общи  характеристики  с варианта  „запазване  на съществуващото  
положение “, тъй като темите  на съвместното  планиране  се определят  от държавите -
членки  „отдолу -нагоре “ и прилагането  се извършва  чрез същите  два инструмента  
(основно  чрез схемата  „ERA-NET“ и член  169). Разликата  обаче  между  този вариант  и 
варианта  „запазване  на съществуващото  положение “ се състои  в предлагането  на подход  
за поемане  на инициатива , при който  действията  по ERA-NET и ERA-NET Plus, като част 
от схемата  ERA-NET, биха  придобили  задължителен  характер  като подготвителен  етап за 
мерките  по член  169. Темите  на съвместното  планиране  би трябвало  да съвпадат  с 
Рамковата  програма , което  да гарантира  обща  системна  последователност  на 
хоризонталната  политика , и следва  да бъде  отделено  повече  внимание  на критичната  маса  
и нивото  на интегриране  на програмите . 
Основната  разлика  между  „Стратегическия  вариант , ръководен  от Общността “ (Вариант  
3) и предходните  два варианта  е че той е по-скоро  стратегически , а не от вида  „отдолу -
нагоре “. Отправната  точка  е определянето  на главните  обществени  предизвикателства  и 
оценката  на необходимостта  от критична  маса  на публично  подпомаганата  
изследователска  дейност  в съответните  области  на науката  и технологиите . В този вариант  
Общността  е тази, която  изпълнява  ръководната  роля , като провежда  тези стратегически  
оценки  и предлага  подходящи  области  на Съвместно  планиране . Общността  е също  тази, 
                                                 
1 За общ поглед  върху  четирите  варианта , виж таблица  2 в Доклада  за оценка  на въздействието . 
 
BG 9   BG която  избира  най-подходящия  инструмент  измежду  по-широк  набор  обичайни  
инструменти  на Общността . 
Вариантът  на „Стратегическия  европейски  процес “ (вариант  4) си прилича  със 
„Стратегическия  вариант , ръководен  от Общността “ по това, че той също  е стратегически  
и се основава  на преодоляването  на главните  обществени  предизвикателства , но 
съществува  основна  разлика  по отношение  на ролите , изпълнявани  от Общността  и 
държавите -членки . Във варианта  „Стратегически  европейски  процес “ държавите -членки  
(а не Общността ) са тези, които  определят  темите  на Съвместното  планиране . Държавите -
членки  са също  така тези, които  избират  или разработват  най-подходящите  инструменти  
за конкретните  обстоятелства  на съответната  област  на науката  и техниката  (включително  
инструменти  на Общността  като схемата  ERA-NET и членове  168, 169, 170 и 171, „Плана  
SET“ или подходите , характерни  за изследователската  дейност  в областта  на сигурността , 
създаването  на нови  европейски  институции  и/или нови  видове  мрежи  за високи  научни  
постижения2, инициативите , характерни  за ЕСНИ  и Евратом , структурните  фондове  и др.). 
Комисията  играе  ролята  на улесняващ  фактор . Тя има за задължение  да докладва  на 
Съвета  на всеки  етап от процеса  и да прави  оценка  на процеса  като цяло , както  и на 
напредъка  в конкретни  области .  
                                                 
2 Включва  се финансирането  не само  на дейностите  по интегриране , но и на съвместната  
научноизследователска  дейност . 
 
BG 10   BG 5. ОЦЕНКА  НА ВЪЗДЕЙСТВИЕТО  
За всеки  вариант  бяха  оценени  най-различни  въздействия , включително  нивото  на 
подкрепа  и отговорност  от страна  на заинтересованите  страни , стратегическото  
съсредоточаване , ефекта  на структуриране , последователността  на политиката , 
въздействията  върху  науката  и технологиите  и по-широки  обществени  въздействия3. 
Заключението  от тази оценка  е, че предпочитаният  вариант  на политика  е вариантът  
„Стратегически  европейски  процес “.  
Вариантът  „запазване  на съществуващото  положение “ бе отхвърлен  поради  липсата  на 
стратегическо  съсредоточаване , слабия  му ефект  на структуриране , отрицателното  му 
влияние  върху  последователността  на хоризонталната  политика  и слабото  му обществено  
въздействие . Вариантът  от член  169 за постигане  на максимален  трансграничен  експертен  
опит  бе отхвърлен  поради  липсата  на стратегическо  съсредоточаване , използването  на 
еднакъв  подход  за всички  случаи  и слабия  му ефект  на структуриране . „Стратегическият  
вариант , ръководен  от общността “, който  има голямо  потенциално  въздействие , бе 
отхвърлен  поради  включения  в него  риск : т.е. твърде  вероятно  е той да не бъде  подкрепен  
от заинтересованите  страни . Това  на свой  ред ще повлияе  отрицателно  на неговото  
стратегическо  съсредоточаване , ефекта  му на структуриране  и общественото  му 
въздействие . Освен  това е слабо  вероятно  Общността  сама  по себе си да притежава  
достатъчно  подробно  познаване  на научноизследователските  програми  на държавите -
членки , за да предлага  подходящи  теми  и инструменти  за Съвместното  планиране . 
Вариантът  „Стратегически  европейски  процес “ се радва  на най-високите  нива  на подкрепа  
от заинтересованите  страни , които  са съгласни  че: съществува  необходимост  да се 
определят  стратегическите  програми  за научноизследователска  дейност  и да се внедрят  те 
по координиран  начин , особено  за целите  на преодоляването  на общите  обществени  
предизвикателства ; е необходимо  партньорство , което  съчетава  подход  на доброволен  
принцип  „отдолу  нагоре “ със стратегическо  ръководене  „отгоре  надолу “, за да се 
гарантира  гъвкавост  и привеждане  в съответствие  с особеностите  на програмите ; трябва  
да се спазват  принципите  на субсидиарност , променлива  геометрия  и действителна  
европейска  добавена  стойност ; еднакъв  подход  е неприложим . 
Процесът , предложен  за избор  на теми  и инструменти  за Съвместното  планиране , в 
комбинация  с повишена  подкрепа  и отговорност  от страна  на заинтересованите  страни , 
означава , че вариант  4 осигурява  най-добрите  гаранции  за постигане  на най-голям  общ 
ефект  на системно  структуриране . Това  на свой  ред ще създаде  идеални  условия  за пълно  
привеждане  в действие  на предимствата  на Съвместното  планиране  за науката  и 
технологиите , които  предимства  включват : 
• преодоляване  на пречките  за навлизане  на пазара ; 
• общоевропейско  оптимизиране  на програмите ; 
• високи  научни  постижения ; 
• съвместно  преодоляване  на общите  предизвикателства , разработване  на общи , 
стандартизирани  решения  и единна  позиция ; 
                                                 
3 Таблица  3 в пълния  Доклад  за оценка  на въздействието  дава общ поглед  върху  тези въздействия . 
 
BG 11   BG • трансгранично  сътрудничество  по проекти  (заедно  с неговия  собствен  списък  от 
предимства , като натрупване  на данни  и експертен  опит , бързо  разпространение , 
трансгранична  мобилност  и обучение  на човешките  ресурси  и подобрени  резултати  в 
науката , технологиите  и нововъведенията ; 
• намалени  национални  разходи  за управление  на интегрирани  програми ; 
• подобряване  на неинтегрираните  програми  и 
• подобрени  отчетност  и прозрачност . 
Ползите  за промишлеността  включват  „отворен  достъп  до нововъведенията “, бързо  
разпространяване  на резултатите  от изследванията , разработване  на общи , 
стандартизирани  решения ; подобрен  достъп  до подкрепата  за публична  
научноизследователска  дейност ; по-лесно  разработване  на съвместни  публично -частни  
общоевропейски  програми  за стратегически  изследвания  и по-бързо  координиране  на 
хоризонталната  политика . 
Накрая , тези въздействия  върху  науката  и технологиите  се изразяват  в по-големи  
обществени  ползи  от публичните  инвестиции  в изследователска  дейност , което  означава  
по-големи  икономически  растеж , конкурентоспособност  и заетост , както  и по-бързи  и по-
добри  решения  за обществените  предизвикателства  и предизвикателствата  на околната  
среда . 
Поради  тези причини , вариант  4 — „ Стратегическият  европейски  процес “ — е 
предпочитаният  вариант . 
6. РИСКОВЕ  И НАМАЛЯВАНЕ  НА РИСКА  
С предпочитания  вариант  са свързани  различни  рискове . Основният  риск  е необходимата  
политическа  ангажираност  да не се материализира . 
Ако сега този риск  би изглеждал  по-малък  отколкото  може  да е бил в миналото  (поради  
по-широкото  признаване  от страна  на държавите -членки  на обществените  
предизвикателства  пред  Европа , на разходите  за наука  и технологии  и обществените  
разходи  заради  липса  на координиране , както  и на ползите  за обществото , науката  и 
технологиите  от съвместното  планиране ), предлаганият  политически  процес  беше  също  
така специално  създаден  да намали  този риск . Предлага  се политически  процес  на високо  
ниво , който  недвусмислено  има за основа  държавите -членки , а службите  на Комисията  са 
с помощна  роля . Процесът  определя  важна  и трайна  роля  на Съвета  по отношение  на: 
• приканване  на министрите  на държавите -членки , отговарящи  за 
научноизследователската  област , да упълномощят  лични  представители  за сформиране  
на специална  група  на високо  равнище , която  да определи  подходящи  области  за 
съвместно  планиране ;  
• ежегодно  наблюдаване  на процеса  (чрез задължително  годишно  докладване  на 
Комисията ), и 
• преразглеждане  на процеса  след  три години . 
 
BG 12   BG Предложеният  процес  е основан  на фактите  и стъпва  върху  подробен  стратегически  
анализ  на съответните  области  на науката  и техниката , който  ще гарантира  че се 
предприемат  само  осъществими  инициативи  за съвместно  планиране . Освен  това 
предложеният  подход  се характеризира  с гъвкавост4 на инструментите , променлива  
геометрия  и гъвкавост  по отношение  на желаната  степен  на интегриране  на програмите  
(частичен  цикъл , пълен  цикъл ). 
Други  рискове  включват  инерцията  на институциите  и липсата  на необходимата  
доказателствена  основа . Създадени  са обаче  подходящи  стратегии  за намаляване  на риска . 
В обобщение , основната  стратегия  за намаляване  на риска , която  стои  зад предложения  
процес , е спазване  на по-добрите  регулаторни  практики : т.е. работа  в тясно  
сътрудничество  с държавите -членки  по прозрачен  начин ; спазване  на принципите  на 
субсидиарност , европейска  добавена  стойност  и пропорционалност ; подготовка  и даване  
на ход на конкретни  инициативи  на основата  на широка , надеждна  доказателствена  
основа , както  и гарантиране  на прозрачност  и отчетност  на процеса  чрез подходящи  
системи  за наблюдение  и оценка . 
7. ОЦЕНКА  И МОНИТОРИНГ  
Взети  са също  съответни  мерки  за мониторинг  и оценка . Те се основават  на докладването  
на Комисията  пред  Съвета  след  всеки  от етапите  на процеса  на съвместно  планиране , 
както  и на задълбоченото  преразглеждане  на процеса  от Комисията  заедно  с държавите -
членки  след  три години . Ще се осигурят  и редовни  мониторинг  и оценка  на напредъка  
към конкретните , измерими , постижими , реалистични  и срочни  цели  във всяка  област  на 
съвместно  планиране . 
Освен  това, чрез разработване  на специален  модул  за уеб-услугата  ERAWATCH, ще се 
осигури  повишена  прозрачност  на сътрудничеството  и координирането  на национални  и 
регионални  научноизследователски  програми . 
                                                 
4 Пълният  набор  от инструменти  за публична  научноизследователска  дейност  (национални  и 
регионални  програми  за научноизследователска  дейност , междуправителствени  
научноизследователски  организации  и схеми  за сътрудничество , инфраструктури  за 
научноизследователска  дейност , схеми  за мобилност …) следва  да бъде  проучен  и използван  за 
изпълнението  на индивидуалните  инициативи  за съвместно  планиране .