Окончателен доклад на служителя по изслушването (1)

Дело AT.37956 — Арматурна стомана

(2020/C 312/06)

(1) Целта на проекторешението е повторното приемане на предходно решение на Комисията от 30 септември 2009 г. („решението от 2009 г.“) (2) — отменено от Съда през 2017 г. — което само по себе си представлява повторно приемане на предходно решение от 17 декември 2002 г. („решението от 2002 г.“) (3) — отменено от Общия съд през 2007 г.

(2) В проекторешението се установява наличието на картел на италианския пазар на арматурна стомана на пръти за бетон в периода 1989—2000 г. в нарушение на член 65 от Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана („Договора за ЕОВС“). Адресати на решението са пет предприятия (наричани заедно по-нататък „страните“): 1. Alfa Acciai S.p.A. („Alfa“); 2. Feralpi Holding S.p.A. („Feralpi“); 3. Ferriere Nord S.p.A. („Ferriere Nord“); 4. Partecipazioni Industriali S.p.A. in Amministrazione Straordinaria — предишно Riva Fire S.p.A. („Partecipazioni Industriali“); и 5. Ferriera Valsabbia S.p.A. и Valsabbia Investimenti S.p.A. (заедно „Valsabbia“).

(3) Арматурна стомана . За да се разбере проекторешението, е необходимо да се представи кратко изложение на тези производства: Вследствие на решенията на Съда от 21 септември 2017 г. („решенията от 21 септември 2017 г.“) ( 4 ) , с които се отменя решението от 2009 г., Комисията възобнови производството по дело AT.37956 —. За да се разбере проекторешението, е необходимо да се представи кратко изложение на тези производства: — Адресати на решението от 2002 г. са осем италиански производители на арматурна стомана на пръти за бетон, както и сдружението на италианските производители на стомана „Federacciai“. Решението бе отменено от Общия съд на 25 октомври 2007 г. поради използваното в него правно основание, а именно член 65 от Договора за ЕОВС, който към момента на приемане на решението вече не беше в сила (5). Решението от 2002 г. стана окончателно по отношение на Federacciai, което не подаде жалба за отмяна до Общия съд. — С решението си от 2009 г. Комисията прие повторно решение, с което се установява нарушението и се налагат глоби на осемте предприятия, обжалвали решението от 2002 г. (6). Всички те поискаха отмяна на решението от 2009 г. пред Общия съд, който потвърди решението и предостави малки намаления на глобата за две от предприятията („решенията от 9 декември 2014 г.“) (7). Пет от осемте предприятия обжалваха решенията от 9 декември 2014 г. Решението от 2009 г. стана окончателно по отношение на трите предприятия, които не обжалваха решението от 9 декември 2014 г. (8); — Последните бяха отменени от Съда на 21 септември 2017 г., като той отмени решението от 2009 г., доколкото то засяга жалбоподателите. Съдът прие, че решението от 2009 г. представлява нарушение на съществено процесуално изискване, произтичащо от Регламент (ЕО) № 1/2003 и Регламент (ЕО) № 773/2004 (9), тъй като не е проведено устно изслушване по съществото на делото в присъствието на органите по конкуренция на държавите членки. В действителност компетентните органи на държавите членки не са били поканени да участват в първото устно изслушване на 13 юни 2002 г., на което бе обсъдено делото по съществото и което бе проведено преди изтичането на срока на Договора за ЕОВС (10). Те са били поканени на второто устно изслушване на 30 септември 2002 г., по време на което обаче са разгледани само правните последици от изтичането на срока на Договора за ЕОВС по отношение на продължаването на производството.

(4) С писмо от 15 декември 2017 г. генерална дирекция „Конкуренция“ (ГД „Конкуренция“) разясни на всяка от страните изведените от нея заключения във връзка с решенията от 21 септември 2017 г. и основанието, въз основа на което възнамерява да възобнови производството с цел достигане до окончателна позиция по делото. В писмото се разяснява, че в съответствие с решението на Съда по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и други/Комисия („съдебна практика по PVC II“) след отмяна на решение на Комисията делото може да бъде възобновено от момента на установяване на процесуалното нарушение (11). В настоящия случай отмяната на решението от 2002 г. не засяга подготвителните действия за решението, а само устното изслушване. В същите писма адресатите на решението съответно бяха приканени да заявят своя интерес да участват в ново устно изслушване, което да обхваща и съществото на делото. Всички страни отговориха на 1 февруари 2018 г. и заявиха интереса си да участват в устното изслушване.

(5) С последващи писма от 22 март и 13 април 2018 г. ГД „Конкуренция“ разясни, че правилното правно основание за оценка на нарушението е бил член 65 от Договора за ЕОВС, а след изтичането на срока на Договора за ЕОВС правилното правно основание по отношение на процедурата е Регламент (ЕО) № 1/2003. В писмото допълнително се разяснява, че в случай на приемане на ново решение за налагане на глоба по това дело Комисията ще следва Насоките относно глобите от 1998 г., както и изложените от нея съображения в писмото ѝ от 30 юни 2008 г. (тоест няма да налага глоби, по-високи от наложените през 2002 г.).

(6) По искане на Alfa и Valsabbia ГД „Конкуренция“ уведоми страните, че преди новото устно изслушване органите по конкуренция на държавите членки са получили изложението на възраженията, допълнителното изложение на възраженията и съответните отговори на тях, заедно с писмата от 15 декември 2017 г., отговорите на тези писма и писмата от 22 март 2018 г.

(7) Новото устно изслушване се проведе на 23 април 2018 г. с участието на четири от петте страни: Alfa, Feralpi, Ferriere Nord и Valsabbia.

(8) Partecipazioni Industriali не участва в новото устно изслушване (12). По искане на Partecipazioni Industriali обаче аз позволих на последното да представи писмено становище в рамките на срока, предвиден за новото устно изслушване, вместо да изложи устно защитата си. Partecipazioni Industriali представи своето писмено становище на 24 април 2018 г. На 7 май 2018 г. Feralpi представи нова писмена защита в допълнение към участието си в новото устно изслушване.

(9) Органите по конкуренция на държавите членки бяха поканени на новото устно изслушване и шест от тях действително участваха в него (13).

(10) Някои страни твърдят, че с новото устно изслушване от 23 април 2018 г. не може да се отстрани проблемът с липсата на устно изслушване по съществото на делото през 2002 г. в присъствието на органите по конкуренция на държавите членки, тъй като устното изслушване от 2002 г. е включвало също така другите три предприятия и сдружението на предприятия, които са били другите адресати на изложението на възраженията, на решението от 2002 г. и на решението от 2009 г. Намирам този аргумент за неубедителен, тъй като адресат на изложение на възраженията няма право на устно изслушване в присъствието на останалите адресати на изложението на възраженията (14).

(11) Като се позовават в своите устни и писмени становища на заключението на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия (15) и на съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (16), всички страни критикуват прекомерната продължителност на тези производства — около 18 години — и твърдят, че тяхното основно право делото им да бъде разгледано в разумен срок — залегнало в член 41, параграф 1 и член 47, втора алинея от Хартата на основните права — е било нарушено. Според страните Комисията няма активна процесуална легитимация да възобновява производствата, тъй като прекомерната им продължителност и необходимостта от повторно приемане на едно и също решение се дължи изключително на закононарушение от страна на самата Комисия. Ако Комисията все пак реши да приеме трето решение за забрана, тя следва да намали значително глобите, за да бъде отразена прекомерната продължителност на производствата.

(12) Въпросът за зачитането на основното право на страните делото им да бъде разгледано в разумен срок, което право е признато в съдебната практика на Съда като общ принцип на правото на Европейския съюз и е залегнало в член 41, параграф 1 и член 47, втора алинея от Хартата на основните права, действително изисква внимателно обмисляне в този случай.

(13) Като се вземат предвид всички етапи на административните и съдебните производства, абсолютната продължителност на производството по това дело, което е започнало с проведените от Комисията проверки в периода между октомври и декември 2000 г., е без съмнение особено дълга. Всъщност вече са изминали повече от 18 години. Като се има предвид, че в решенията от 21 септември 2017 г. Съдът не е разгледал редица основания за обжалване срещу решенията на Общия съд, доколкото последните решения потвърждават решението от 2009 г., е вероятно поне някои от страните да упражнят правото си третото решение на Комисията отново да бъде подложено на съдебен контрол от Общия съд и от Съда. Ако се приеме, че този последен трети кръг на съдебен контрол ще постави окончателен край на административното и съдебното производство по това дело, се предвижда дотогава да са изминали с лекота 22 или 23 години.

(14) Съдът счита, че въпросът дали дадено производство е с разумна продължителност се преценява в зависимост от обстоятелствата по съответното дело и по-специално от значимостта на спора за заинтересованите страни, от сложността на делото и от поведението на страните и на компетентните органи, като списъкът на приложимите критерии не е изчерпателен (17).

(15) Следователно фактът, че все още не е изтекла давността за налагане на санкциите, както е определено в член 25 от Регламент (ЕО) № 1/2003, не отговаря на този въпрос (18).

(16) Необоснованата продължителност на производството може да се дължи не само на прекомерната продължителност на един или няколко отделни етапа от производството, но и на общата продължителност на административното и съдебното производство, взети заедно (19).

(17) Не може да се твърди, че Комисията следва да преценява само продължителността на собственото си производство. Член 41, параграф 1 и член 47, втора алинея от Хартата на основните права са просто две проявления на едно и също основно право на страните делото им да приключи в разумен срок (20). От гледна точка на засегнатите предприятия единственото, което има значение, е кога делото им ще бъде решено окончателно от безпристрастен орган (21).

(18) Комисията не може да се освободи от цялата отговорност за общата продължителност на производството, включително съдебните етапи, тъй като съвместимостта с основните права на системата, в която Комисията действа както като разследващ орган, така и като първа инстанция, вземаща решение по антитръстовите дела, зависи от страните, които разполагат с възможност да обжалват решенията на Комисията пред съдилищата на ЕС (22).

(19) В настоящия случай безспорно съществува реален риск Съдът да прецени, че общата продължителност на производствата по това дело, включително и двата етапа пред Общия съд след решението от 2002 г. и решението от 2009 г., е необосновано дълга. Следователно възниква въпросът какво би било подходящото средство за правна защита.

(20) Според Европейският съд по правата на човека при превишаването на разумния срок за постановяване на решение — което е процесуално нарушение, съставляващо и нарушение на основно право — засегнатото лице трябва да разполага с ефективно средство за правна защита, което да му осигурява подходяща компенсация (23).

(21) Пред Съда често се поставя въпросът какво средство за правна защита трябва да предостави Общият съд или самият Съд, ако Общият съд или Съдът установи, че административното и/или съдебното производство по антитръстово дело е било необосновано дълго.

(22) Съдът е последователен в становището си, че Общият съд или Съдът може да отмени решение на Комисията, с което се установява нарушение на членове 101 или 102 от ДФЕС и се налагат глоби за такова нарушение, единствено ако е доказано, че необоснованата продължителност на административно и/или съдебно производство е засегнала по неблагоприятен начин способността на въпросните предприятия да се защитават в рамките на административното и/или съдебното производство (24).

(23) Абстрактни и неточни твърдения от страна на засегнатите предприятия, че техните права на защита са били нарушени, не са достатъчни. Това, което трябва да бъде доказано, е конкретно неблагоприятно въздействие върху способността на предприятието да се защитава, например това, че лицата в рамките на предприятието, които биха могли да предоставят оправдателни обяснения във връзка с доказателствата в преписката на Комисията, вече не са живи или не са на разположение към момента на предоставяне на предприятието на закъснял достъп до преписката на Комисията, като се има предвид, че тези лица биха били на разположение, ако осигуряването на достъпа до преписката не е било закъсняло (25).

(24) При липсата на доказано конкретно неблагоприятно въздействие върху способността на предприятието да се защитава Съдът винаги е посочвал, че Общият съд или Съдът би могъл да предостави единствено финансово обезщетение. Като се има предвид, че в по-старата съдебна практика се счита, че това обезщетение може да бъде предоставено от Общия съд или от Съда под формата на намаляване на глобата, приложено от Съда при упражняване на неговата пълна юрисдикция по смисъла на член 261 от ДФЕС (26), в по-новата съдебна практика се счита, че подходящото средство за правна защита е предявяването от съответното предприятие на отделен иск за обезщетение за причинени вреди съгласно член 268 от ДФЕС във връзка с член 340, втора алинея от ДФЕС (27).

(25) В настоящия случай не виждам каквото и да е доказателство за конкретно неблагоприятно въздействие от необоснованата продължителност на производството върху способността на страните да се защитават. Първият административен етап от производството, водещо до решението от 2002 г., е протекъл сравнително бързо и страните са получили пълен достъп до преписката към онзи момент. По време на новото устно изслушване на 23 април 2018 г. и в различните писмени становища, представени след възобновяването на производството вследствие на писмата от 15 декември 2017 г., страните не са доказали каквито и да е конкретни неблагоприятни въздействия върху способността им да се защитават. По-скоро обратното, доводите по същество, развити по време на новото устно изслушване и в някои от тези писмени становища, потвърждават способността на страните да се защитават.

(26) Страните все пак твърдят, че в този конкретен случай, когато вече може да е налице нарушение на основното им право делото им да бъде разгледано в разумен срок, Комисията ще трябва да се откаже незабавно от производството, за да се избегне съзнателното удължаване на вече прекомерната продължителност на производството и следователно продължаване на нарушаването на основното право на страните.

(27) Макар че не мога да проследя доводите на страните в тази връзка, водещи до окончателното им заключение, смятам, че страните имат право за това, че ситуацията, в която се намира днес Комисията по настоящото дело, е различна от ситуацията, за която се отнася посочената в точки 21—24 по-горе съдебна практика.

(28) Посочената в точки 21—24 по-горе съдебна практика се отнася до средството за правна защита, което Общият съд или Съдът следва да предостави, ако Общият съд или Съдът установи, че административното и/или съдебното производство по антитръстово дело е било необосновано дълго, като се има предвид, че въпросът, който понастоящем стои пред Комисията по настоящото дело, е дали тя трябва да продължи производството и да приеме ново трето решение, което предвид възможността за обжалване, на която страните имат пълно право, лесно би удължило вече твърде дългото производство с още четири или пет години (виж точка 13 по-горе).

(29) Съществената разлика е, че Комисията не е задължена да възобновява производството след отмяна поради процесуални съображения на предходно решение, с което се установява нарушение на антитръстовите правила и се налагат глоби, нито е задължена да продължава такова възобновено производство до приемането на ново решение.

(30) Така както Комисията разполага с широко право на преценка дали да започне или не разследване на възможно нарушение на забрани в приложението на антитръстовите правила и дали да продължи или не разследванията до приемането на първо решение, с което се установява нарушение на антитръстовите правила и се налагат глоби, (28) тя разполага и с широко право на преценка дали да възобнови или не производството след отмяна поради процесуални съображения на въпросното първо решение и дали да продължи или не възобновеното производство до приемането на второ решение. По същия начин, ако второто решение отново бъде отменено поради процесуални съображения, Комисията отново разполага с широко право на преценка дали да възобнови производството или не и дали да продължи възобновеното производство до приемането на трето решение.

(31) Не съм съгласен обаче със становището на страните, че в настоящата ситуация, когато е налице реален риск Съдът да приеме, че общата продължителност на производството вече е необосновано дълга, Комисията непременно ще загуби всякакво право на преценка и автоматично ще бъде задължена да прекрати производството. Това мнение поставя твърде едностранно цялата тежест върху необходимостта да се защитят правата на страните съгласно Хартата на основните права делото им да бъде разгледано в разумен срок, като същевременно се пренебрегва изцяло значението на прилагането на правилата на ЕС в областта на конкуренцията, което е основна цел на Договорите (29).

(32) Според мен правилната позиция е, че в ситуация като настоящата при упражняването на правото си на преценка дали да възобнови или не производството или да продължи такова производство до приемането на ново решение, с което се установява нарушение на антитръстовите правила и се налагат глоби, Комисията е задължена да обмисли и да отдаде необходимото значение на възможното нарушение на основното право на страните делото им да бъде разгледано в разумен срок, който вече е настъпил, както и на по-нататъшните отражения на решението ѝ върху защитата на основното право на страните.

(33) Това означава, че преди да приеме ново трето решение по това дело Комисията трябва да проучи, като вземе предвид всички обстоятелства по делото, дали приносът от приемането на такова трето решение за постигането на целта на прилагането на правилата на ЕС в областта на конкуренцията не би бил по-незначим от отражението на това действие върху защитата на правата на страните съгласно Хартата на основните права.

(34) Ако резултатът от претеглянето е, че приносът от приемането на ново трето решение за постигането на целта на прилагането на правилата на ЕС в областта на конкуренцията е по-значим от отражението на това действие върху зачитането на основното право на страните съгласно Хартата, Комисията може да приеме такова трето решение. Ето защо смятам, че за да отстрани възможното нарушение на основното право на страните, Комисията трябва след това да предостави на страните намаляване на размера на глобите. Размерът на намалението трябва да отразява спецификите на делото, включително факта, че в нито един момент прекомерната продължителност по това дело не може да се припише на поведението на страните (30).

(35) Според мен тези изисквания са изпълнени в проекторешението. Всъщност, като се вземат предвид всички специфични обстоятелства по делото, в проекторешението се стига до заключението, че приемането на трето решение за налагане на глоби е като цяло обосновано, като същевременно се предоставя 50 % намаляване на глобата като признание за продължителността на производството. Дори ако Съдът реши, че продължителността на производството по настоящото дело е необосновано дълга, това намаляване ще представлява подходящо средство за правна защита (31).

(36) В сравнение с решението от 2009 г., в допълнение към намаляването с 50 %, посочено в точка 35 по-горе, в проекторешението се вземат предвид решенията от 9 декември 2014 г. и по този начин основният размер на глобите за Partecipazioni Industriali и Ferriere Nord се намалява съответно с 3 % и 6 % (32). Освен това с оглед на финансовото положение на Partecipazioni Industriali в проекторешението също така не се прибягва до прилагане на възпиращ коефициент по отношение на Partecipazioni Industriali и глобата му се определя в размер на 0 EUR след прилагане на тавана от 10 % съгласно член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003.

(37) Съгласно член 16 от Решение 2011/695/ЕС проучих дали проекторешението се отнася единствено до възражения, по отношение на които на страните е предоставена възможността да изразят своите становища, и моето заключение е, че това е така.

(38) Като цяло стигам до заключението, че ефективното упражняване на процесуалните права на страните по това дело е било спазено.

Брюксел, 1 юли 2019 година. Wouter WILS

(1) Съгласно членове 16 и 17 от Решение 2011/695/ЕС на председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 г. относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция („Решение 2011/695/ЕС“) (ОВ L 275, 20.10.2011 г., стр. 29).

(2) Решение C(2009)7492 окончателен на Комисията от 30 септември 2009 г. относно нарушение на член 65 от Договора за ЕОВС (COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), изменено с Решение C(2009) 9912 окончателен на Комисията от 8 декември 2009 г. относно производство по член 65 от Договора за ЕОВС (дело COMP/37.956 — Арматурна стомана, повторно приемане), публикация на резюме, ОВ C 98, 30.3.2011 г., стр. 16. Окончателен доклад на служителя по изслушването от 22 септември 2009 г. по дело COMP/37.956 — Арматурни пръти, повторно приемане (ОВ C 98, 30.3.2011 г., стр. 14).

(3) Решение 2006/894/ЕО на Комисията от 17 декември 2002 г. относно производство по член 65 от Договора за ЕОВС срещу Alfa Acciai SpA, Feralpi Siderurgica SpA, Ferriere Nord SpA, IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, Leali SpA, Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA in liquidazione (в ликвидация), Lucchini SpA, Siderpotenza SpA, Riva Acciaio SpA, Valsabbia Investimenti SpA, Ferriera Valsabbia SpA и сдружението на предприятия Federacciai (Federazione delle Imprese Siderurgiche Italiane) (Дело C.37.956 — Арматурна стомана) (ОВ L 353, 13.12.2006 г., стр. 1). Окончателен доклад на служителя по изслушването от 9 декември 2002 г. по дело COMP/37.956 — Арматурна стомана (ОВ C 303, 13.12.2006 г., стр. 2).

(4) Решение, Feralpi Holding/Комисия, C-85/15 P, EU:C:2017:709; решение, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti/Комисия и Alfa Acciai/Комисия, съединени дела C-86/15 P и C-87/15 P, EU:C:2017:717; решение, Ferriere Nord/Комисия, C-88/15 P, EU:C:2017:716; решение, Riva Fire/Комисия, C-89/15 P, EU:C:2017:713.

(5) Решение, SP, Leali, Acciaerie e Ferriere Leali Luigi, IRO, Lucchini, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti и Alfa Acciai/Комисия, съединени дела T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 и T-98/03, EU:T:2007:317; решение, Riva Acciaio/Комисия, T-45/03, EU:T:2007:318; решение, Feralpi Siderurgica/Комисия, T-77/03, EU:T:2007:319; решение, Ferriere Nord/Комисия, T-94/03, EU:T:2007:320. Договорът за ЕВОС бе подписан през 1952 г. за период от 50 години и срокът му изтече на 23 юли 2002 г.

(6) А именно 1) Alfa Acciai S.p.A; 2) Feralpi Holding S.p.A. (предишно Feralpi Siderurgica S.p.A.); 3) Ferriere Nord S.p.A.; 4) IRO Industrie Riunite Odolesi S.p.A.; 5) Leali S.p.A. и Acciaierie e Ferriere Leali Luigi S.p.A. in liquidazione; 6) Lucchini S.p.A. и S.P. S.p.A. in liquidazione (предишно Siderpotenza S.p.A.); 7) Riva Fire S.p.A. (предишно Riva Acciaio S.p.A.); и 8) Ferriera Valsabbia S.p.A. и Valsabbia Investimenti S.p.A.

(7) Решение, Leali и Acciaierie e Ferriere Leali Luigi/Комисия, дела T-489/09, T-490/09 и T-56/10, EU:T:2014:1039; решение, IRO/Комисия, T-69/10, EU:T:2014:1030; решение, Feralpi/Комисия, T-70/10, EU:T:2014:1031; решение, Riva Fire/Комисия, T-83/10, EU:T:2014:1034; решение, Alfa Acciai/Комисия, T-85/10, EU:T:2014:1037; решение, Ferriere Nord/Комисия, T-90/10, EU:T:2014:1035; решение, Lucchini/Комисия, T-91/10, EU:T:2014:1033; решение, Ferriera Valsabbia и Valsabbia Investimenti/Комисия, T-92/10, EU:T:2014:1032. Общият съд предостави 3 % намаление на глобата за Riva Fire и 6 % намаление на глобата за Ferriere Nord.

(8) Трите необжалвали решението предприятия са IRO Industrie Riunite Odolesi S.p.A. („IRO“), Ferriere Leali Luigi S.p.A. („Leali“) и Lucchini S.p.A. – предишно Siderpotenza S.p.A. („Lucchini“). Вж. също решение, Lucchini/Комисия, T-185/18, EU:T:2019:298.

(9) Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 г. относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове 81 и 82 от Договора („Регламент (ЕО) № 1/2003“) (ОВ L 1, 4.1.2003 г., стр. 1); Регламент (ЕО) № 773/2004 на Съвета от 7 април 2004 г. относно водените от Комисията производства съгласно членове 81 и 82 от Договора за ЕО („Регламент (ЕО) № 773/2004“) (ОВ L 123, 27.4.2004 г., стр. 18).

(10) Такова участие не е било предвидено в Договора за ЕОВС, съгласно който Комисията притежаваше изключителна компетентност при прилагането на правилата в областта на конкуренцията.

(11) Решение, Limburgse Vinyl Maatschappij и други/Комисия, съединени дела C 238/99 P, C 244/99 P, C 245/99 P, C 247/99 P, C 250/99 P—C 252/99 P и C 254/99 P, EU:C:2002:582, точки 70—76.

(12) Извънредните комисари на Partecipazioni Industriali отклониха поканата ми да присъстват на новото устно изслушване. В съответствие с член 14, параграфи 4 и 5 от Регламент (ЕО) № 773/2004 Partecipazioni Industriali не може да бъде представлявано по време на устното изслушване само от своите външни адвокати; вж. решение, Badische Anilin- & Soda-Fabrik/Комисия, 49/69, EU:C:1972:71, точка 11.

(13) Макар че поканата към органите по конкуренция на държавите членки представлява съществено процесуално изискване, органите по конкуренция на държавите членки не са задължени да присъстват на устното изслушване; вж. решение, Servier/Комисия, T-691/14, EU:T:2018:922, точка 163.

(14) Решение, Cimenteries CBR и други/Комисия, съединени дела T-25/95 и др., EU:T:2000:77, точка 697 и заключението на генералния адвокат Darmon по дело Ahlström Osakeyhtiö и други/Комисия, съединени дела C-89/85 и др., EU:C:1988:258, точка 155.

(15) Заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, C-109/10 P, EU:C:2011:256.

(16) Решения на Европейския съд по правата на човека, Eckle/Германия, жалба 8130/78, точка 76; Gorou/Гърция, жалба 12686/03, точка 46; Kakamoukas и други/Гърция, жалба 38311/02, точка 32. Alfa и Valsabbia също така се позовават на дело Neumeister/Австрия, жалба 1936/63 и на дело Rouille/Франция, жалба 50268/99.

(17) Вж. заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 237 и посочената в него съдебна практика.

(18) Заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 347.

(19) Заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точки 238 и 239.

(20) Заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 240.

(21) Заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 240.

(22) Вж. решение, Schindler/Комисия, C-501/11 P, EU:C:2013:522, точка 34.

(23) Kudla/Полша, жалба 30210/96, точки 150—156; вж. също решение, Groupe Gascogne/Комисия, C-58/12 P, EU:C:2013:770, точка 72.

(24) Решение, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Комисия, C-105/04 P, EU:C:2006:592, точки 42 и 43 и заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay /Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точки 250—262.

(25) Решение, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Комисия, както бележка под линия24 по-горе, точки 56 и 49 и заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay /Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точки 312—320.

(26) Решение, Baustahlgewebe/Комисия, C-185/95 P, EU:C:1998:608, точка 48.

(27) Решение, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland/Комисия, C-385/07 P, точка 195; Groupe Gascogne/Комисия, както бележка под линия 23 по-горе, точки 81—83; решение, Bolloré/Комисия, C-414/12 P, EU:C:2014:301, точка 106; и решение, CEPSA/Комисия, C-608/13 P, EU:C:2016:414, точка 71.

(28) Съществуването на това широко право на преценка е видимо от формулировката на член 7 и член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003, в които се посочва, че Комисията „може“ да приема такива решения, от съдебната практика относно правата на жалбоподателите (вж. решение, Ufex и други/Комисия, C-119/97 P, EU:C:1999:116, точки 86—92), както и от съдебната практика по дело Masterfoods (C-344/98, EU:C:2000:689).

(29) Заключение 2/13 (Присъединяване на ЕС към ЕСПЧ) на Съда, EU:C:2014:2454, точка 172 и заключение на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 328.

(30) Поради изложените в точка 18 по-горе причини страните не могат да бъдат упрекнати, че са упражнили правото си да обжалват пред съдилищата на ЕС решението от 2002 г. и решението от 2009 г.

(31) Срв. със заключението на генералния адвокат Kokott по дело Solvay/Комисия, както бележка под линия 15 по-горе, точка 357.

(32) Вж. точка 3 и бележка под линия 7 по-горе.