P6_TA(2007)0201

Влиянието и последиците от изключването на здравните услуги от Директивата за услугите на вътрешния пазар

Резолюция на Европейския парламент от 23 май 2007 г. за влиянието и последиците от изключването на здравните услуги от Директивата за услугите на вътрешния пазар (2006/2275(INI))

Европейският парламент,

- като взе предвид членове 16, 49 и 50, член 95, параграф 1, и член 152 от Договора за създаване на ЕО,

- като взе предвид член 35 от Хартата на основните права на Европейския съюз,

- като взе предвид решенията на Съда на Европейските общности ("Европейския съд") от 28 април 1998 г. по дела C-120/95 Decker [1] и C-158/96 Kohll [2], от 12 юли 2001 г. по дела C-157/99 Geraets-Smits и Peerbooms [3] и C-368/98 Vanbraekel [4], от 25 февруари 2003 г. по дело C-326/00 IKA [5], от 13 май 2003 г. по дело C-385/99 Müller-Fauré и Van Riet [6], от 23 октомври 2003 г. по дело C-56/01 Inizan [7], от 18 март 2004 г. по дело C-8/02 Leichtle [8], и от 16 май 2006 г. по дело C-372/04 Watts [9],

- като взе предвид Директива 2006/123/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 г. за услугите на вътрешния пазар [10], и по-специално член 2, параграф 2, буква е) от нея и съображения 22 и 23 от нея,

- като взе предвид съобщението на Комисията от 26 септември 2006 г., озаглавено "Консултация относно дейността на Общността в областта на здравните услуги"(SEC(2006)1195/4),

- като взе предвид своята резолюция от 9 юни 2005 г. относно мобилността на пациентите и развитието на здравните грижи в Европейския съюз [11],

- като взе предвид заключенията на Съвета относно общите ценности и принципи на здравните системи в Европейския съюз [12],

- като взе предвид член 152, параграф 5 от Договора, в който се въвежда принципът на субсидиарност в областта на общественото здраве, и като взе предвид Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 г. за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица, на самостоятелно заети лица и на членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността [13], Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. за координация на системите за социално осигуряване [14],

- като взе предвид член 45 от своя правилник,

- като взе предвид доклада на Комисията по вътрешен пазар и защита на потребителите и становищата на Комисията по заетост и социални въпроси и на Комисията по околна среда, обществено здраве и безопасност на храните (A6-0173/2007),

A. като има предвид, че държавите-членки са отговорни за организацията, управлението, осигуряването и финансирането на системите за здравни грижи, които се различават в отделните държави-членки;

Б. като има предвид, че Съдът на Европейските общности постанови редица съдебни решения по въпроси като достъпът до здравни грижи и установяването на критерии за процедури по предварително разреше- ние за лечение в чужбина или за възстановяване на разходи, което дава право на гражданите на ЕС да се движат свободно, за да получат здравни грижи в друга държава-членка;

В. като има предвид, че в своите горепосочени Заключения за общите ценности и принципи в здравните системи в Европейския съюз, Съветът прие декларацията на 25-те министри на здравеопазването на Европейския съюз относно общите ценности и принципи, които поддържат европейските здравни системи;

Принципи

1. Счита, че трансграничната мобилност на пациенти и здравни специалисти ще се увеличава в бъдеще, като това ще даде по-голям избор на пациентите; счита, че независимо от равнището на доходите им или местопребиваването им, следва да се гарантира на всички европейски граждани своевременно равен достъп на достъпна цена до здравни грижи, в съответствие с принципите на универсалност, качество, безопасност, последователност и солидарност, като това съдейства за социалното и териториално сближаване на Съюза, като се осигурява финансовата устойчивост на националните здравни системи; счита, че съгласно тези принципи, мобилността на пациенти и здравни специалисти може да съдейства за подобряване на достъпността и качеството на здравните грижи;

2. Отбелязва, че държавите-членки не подкрепят в достатъчна степен здравните грижи, в резултат на което правата на пациентите са ограничени;

3. Припомня, че в държавите-членки, които са въвели в законодателството си съществуващата съдебна практика на Европейския съд, не е имало голямо увеличение на разходите за здравеопазване в резултат от нарасналата мобилност на пациентите;

4. Отчита обстоятелството, че държавите-членки могат да въведат система за даване на предварително разрешение, само ако е доказано, че трансграничното движение на пациентите има отрицателен ефект върху финансовото равновесие на националния бюджет за здравеопазване; настоятелно призовава държавите-членки да вземат предвид възможността за въвеждане на пробен период, през който няма да се изисква даване на предварително разрешение;

5. Подчертава, че мобилността на пациентите и професионалната мобилност не следва да служат за оправдание на държавите-членки при липса на инвестиции в техните собствени системи на здравеопазване;

6. Подчертава необходимостта от достъп до трансгранични здравни грижи, за да се гарантира свободно движение на гражданите в рамките на Общността и да се подпомогне повишаването на равнището на трудова заетост и конкурентоспособност в държавите-членки;

7. Подчертава необходимостта от намаляване на бюрокрацията, свързана както с ползването, така и с предлагането на трансгранични здравни услуги;

8. Отбелязва, че за да се премахне бюрокрацията, свързана с трансграничните здравни услуги, е необходимо да се усъвършенстват електронните системи за установяване на самоличността на пациентите и определяне на молбите на пациентите за възстановяване на разходите;

9. Приканва Комисията да насърчи държавите-членки активно да подкрепят въвеждането на проекта за електронно здраве и телемедицина;

10. Подчертава, че в съответствие с разпоредбите на Договора, държавите-членки запазват първичната отговорност за предоставяне на ефикасни и висококачествени здравни грижи на гражданите си; подчертава, че в тази връзка, те следва да могат да използват съществуващите подходящи регулаторни инструменти, както на равнище на ЕС, така и на многостранно и двустранно равнище, да управляват националните си здравноосигурителни системи и здравни органи и, упражнявайки това правомощие, те трябва винаги да спазват разпоредбите на договорите и принципа на субсидиарност;

11. Подчертава, че разпоредбите на Договора, включително на специфичните разпоредби относно услугите от общ икономически интерес, както и съдебната практика на Съда на Европейските общности, се прилагат за здравните услуги и подчертава, че доставчиците на здравни услуги са имат пълното право да се установяват и да предоставят услуги във всяка държава-членка, като следват националните разпоредби и тези на ЕС; настоява също така върху факта, че пациентите имат пълното право да прибягват до здравни грижи във всяка друга държава-членка;

12. Отбелязва, че здравните системи не са от компетентността на Общността, но проблемите, свързани със системите на здравеопазване, като достъпът до лекарства и медицински грижи, информация за пациента и движението на застрахователните компании и здравни специалисти имат трансграничен характер; отбелязва необходимостта тези въпроси да бъдат разгледани от Съюза;

13. Изтъква, че пациентите трябва във всички случаи да могат да се възползват от равен достъп до подходящо лечение, което е най-близо до местоживеенето им и се осигурява на техния език; счита, че Директива 89/105/ЕИО на Съвета от 21 декември 1988 г. относно прозрачността на мерките, регулиращи цените на лекарствени продукти за употреба от човека и включването им в обхвата на националните системи за здравно осигуряване [15] следва да се прилага по-добре, така че лекарствата да се пускат на пазара по-бързо, иновациите и безопасността на лекарствата следва да се насърчат, и използването на централизирана процедура за издаване на разрешителни за пускане на лекарства на пазара да се насърчава по-силно;

14. Подчертава, че държавите-членки следва да третират жителите на друга държава-членка на равноправна основа по отношение на достъпа до здравни услуги, независимо дали те са пациенти на частни или обществени здравни заведения;

15. Изтъква, че пациентите следва да имат достъп до информацията, въз основа на която доставчикът на здравни услуги е получил международна акредитация и, че акредитираните доставчици на здравни услуги трябва, независимо от това къде се намират на територията на ЕС, да гарантират безопасно здравно обслужване, основано на измерими международни показатели за качество;

16. Поддържа, че всяка политическа инициатива, свързана със здравните услуги, следва, доколкото това е възможно, да бъде обект на парламентарното законодателство, а не да се постига чрез решения на Европейския съд по отделни случаи;

17. На мнение е, че сигурността и правата на пациентите понастоящемне са гарантирани при трансграничното предоставяне на здравни услуги и, че съществува правна несигурност по отношение на механизмите за възстановяване на разходи, задълженията на националните органи за обмен на информация за нормативната уредба, задължението за предоставяне на грижи както за първоначалното, така и за последващото лечение и разпоредбите за управление на риска за частните пациенти;

Определения

18. Изисква ясно определение на здравните услуги, така че да се изясни и ясно очертае обхвата на бъдещото законодателство в тази област; настоява за изясняване на това кои елементи от системата на здравеопазване имат връзка с този контекст;

19. Отбелязва, че здравните услуги преследват цели, сравними с други социални услуги от общ интерес, в смисъл че те се основават на принципа на солидарност и често се съдържат в системите за национална социална защита, ориентирани са към отделната личност, гарантират, че гражданите могат да се ползват от основните си права, гарантират високо ниво на социална закрила и засилват социалното и териториалното сближаване;

20. Е на мнение, че всяко действие на Общността, свързано със здравните услуги, следва да отговаря на дейността на Общността, свързана със социалните услуги от общ интерес;

21. Настоява по-нататъшното уточняване на значението на понятията, използвани в съдебната практика на Европейския съд, да не променя баланса, установен от Европейския съд, между прерогативите на държавите-членки в областта на общественото здраве и правата на отделния пациент; в тази връзка припомня, че по отношение на понятието за "разумен срок", Европейският съд е показал ясно, че то трябва да бъде определено изключително като се отчита оценката за здравословното състояние на всеки един пациент и, че икономическите съображения не трябва да играят никаква роля при изготвянето на тази оценка;

22. Изисква допълнително разяснение на някои понятия, като например "разумен срок на изчакване" и определения на болнично и извън болнично лечение;

23. Посочва, че по отношение на болничните услуги в друга държава-членка, процедурата за даване на разрешение трябва да осигури гаранция за пациентите, както ги предпазва от произволни решения, взети от техните национални органи; посочва, че за да се улесни свободното движение на пациентите, без да се засягат целите на планирането на държавите-членки, като се взема предвид съдебната практика на Европейския съд, болничното лечение трябва да се дефинира тясно, като лечение, което може да се осъществи единствено в рамките на болничната инфраструктура, а не например, в лекарския кабинет или в дома на пациента; посочва по-специално, че всеки отказ да се даде разрешение следва да може да бъде оспорен в съдебни и извънсъдебни процедури и, че за целите на оценката на медицинското състояние на всеки пациент трябва да се потърси изцяло обективен и безпристрастен съвет от независими експерти;

Мобилност на пациентите

24. Отбелязва голямото разнообразие, свързано с мобилността и различните причини за мобилността на пациентите, изпратени в чужбина от тяхната национална здравна система, на пациентите, търсещи медицинско лечение в чужбина по свое желание, туристите, които се разболяват, работниците мигранти, студентите, пенсионерите и всички лица, живущ в държава-членка, която е различна от страната им на произход, или които живеят в погранични райони и подчертава, че тези различия следва да се вземат под внимание, когато се определя политиката;

25. Подчертава, че е желателно да се прави разграничение между, от една страна, трансграничните здравни услуги, т.е. услугите, които са разположени от едната страна на обща за две държави-членки граница, с оглед поддържане и предлагане на пациентите на висок стандарт на достъп и обслужване и, от друга страна, международните здравни услуги в рамките на Европейския съюз, които предлагат медицински грижи за лечение на редки заболявания или заболявания на сираци/или на заболявания, които изискват рядко срещани и много скъпи технологии (референтни центрове за редки заболявания) или да предоставят достъп до медицински грижи, които тяхната държава-членка или държавата на пребиваване не може да предостави на пациентите в настоящия момент;

26. Призовава Комисията да предостави годишни статистически данни за мобилността на пациентите във всяка държава-членка и за броя на случаите на отказ за възстановяване на разходите за лечение, както и причините за това;

27. Като признава, че политиката в областта на здравеопазването е преди всичко от компетентността на държавите-членки и като подчертава необходимостта от висококачествено здравно обслужване в страната на произход на пациента, при все това приветства инициативата на Комисията да започне процедура на консултация относно най-добрата форма на действие на Общността с оглед подобряване на достъпа на пациентите, в разумен срок, до надеждна, висококачествена и ефикасна рамка за трансграничните аспекти на здравното обслужване и призовава Комисията да излезе с конкретни предложения за насърчаване и наблюдение на напредъка в тази област;

28. Отбелязва, че значителен брой пациенти от редица държави-членки нямат възможност да получат необходимото медицинско лечение в своята страна в рамките на разумен срок поради наличието на дълги списъци на чакащи и отбелязва, че поради тази причина тези пациенти са поставени в зависимост от лечение в чужбина;

Подобряване на информацията, предоставяна на пациентите

29. Отбелязва трудността за пациентите да получат достъп до точна и ясна информация относно здравното обслужване, особено по отношение на трансграничното здравно обслужване и сложните процедури, които следва да се изпълнят; отбелязва, че тези трудности, които не се дължат само на езиковите бариери, е възможно да увеличат риска за безопасността на пациента;

30. Счита, че ЕС играе важна роля, когато става въпрос да се подобри достъпа на пациентите до информация за достъп до трансгранично медицинско обслужване;

31. Отбелязва, че ефективното и прозрачно споделяне и обмен на здравна информация е жизненоважно изискване при осигуряването на съгласуваност и поддържане на високо качество на здравните грижи при ползването на здравни услуги в различните държави-членки;

32. Счита, че е важно да се предостави правото на пациентите да избират здравни грижи в друга държавачленка, когато този избор импозволява да получат подходящо лечение, като са изцяло информирани за сроковете и предварителните условия за достъп и последиците от този избор, счита, че в съответствие с горепосочената практика на Европейския съд, предварително разрешение за болнично лечение следва да се получи лесно, това разрешение да се извърши незабавно и да се оцени въз основа на обективни и неутрални критерии; счита, че отказът за разрешение следва да се обоснове въз основа на обективни причини и да се посочат причините за това, които трябва да са основателни и да се проверят по прозрачен начин, и всеки отказ следва да бъде обоснован чрез позоваване на становището на независими експерти;

33. Призовава за приемането на Европейска харта за правата на пациентите на базата на съществуващите харти в държавите-членки и на работата, извършена от неправителствените организации;

Възстановяване на суми

34. Признава съществуващите различия между здравните системи в държавите-членки и сложната правна рамка, която регламентира възстановяването на разходи; призовава за систематизиране на съществуващата съдебна практика относно възстановяването на разходи за трансгранични здравни услуги, за да се осигури правилното прилагане на тази съдебна практика от всички държави-членки и да се подобри достигането на наличната информацията до пациентите, до националните здравноосигурителни системи и доставчиците на здравни услуги, без да се създават допълнителни обременяващи бюрократични спънки за държавите- членки;

35. Изисква Комисията да насърчи всички държави-членки да прилагат съществуващите процедури относно възстановяването на разходите по трансгранични здравни услуги; смята, че следва да бъде възможно Комисията да повдигне съдебно преследване срещу държава-членка, която не направи това;

36. Призовава да се създаде подходяща европейска схема за справки във връзка с възстановяването на разходи, с цел да се позволи на гражданите да правят сравнения и да направят избор на най-подходящото за тях лечение;

37. Призовава да бъдат разгледани възможностите за активна подкрепа и насърчаване на дейности, с цел използването на европейската карта за здравно осигуряване ("ЕЗОК"), която съдържа стандартизиран набор от електронно регистрирани данни за пациентите, да се превърне в обща практика, за да се улеснят процедурите за европейските граждани за получаване на здравни грижи в други държави-членки; счита, че притежателите на картата EЗОК трябва сами да определят данните, записани на картата; призовава с оглед най-ефективното използване на тази система за приемането на европейски здравни показатели; счита, че е особено важно за безопасността на пациентите, да се насърчат националните органи да обменят информация за регистрация и дисциплинарни мерки за доставчиците на трансгранични здравни услуги, счита, че е подходящо да се разшири схемата на европейската здравноосигурителна карта EЗОК и да включва система за международен обмен на данни за осигурителния статус на пациентите;

38. Призовава държавите-членки да накарат доставчиците на здравни услуги да определят лесно забележим символ, показващ по начин, подобно на кредитните карти в хотелите, ресторантите и т.н., че пациенти с ЕЗОК се приемат в дадена държава-членка, съгласно Регламент (EО) № 883/2004; призовава за високо равнище на защита на данните на пациентите във връзка с трансграничното сътрудничество в сферата на здравните услуги, за да се гарантира поверителността на медицинските данни с конфиденциален характер;

Мобилност на здравните работници

39. Припомня, че Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 г. относно признаването на професионалните квалификации [16], не покрива всички съществуващи пропуски от нормативен характер на ниво ЕС относно свободното движение на здравни специалисти, по-специално по отношение на усъвършенстването на професионалната квалификация, правото на установяване и предоставянето на гаранции за професионалната компетентност на здравните работници; подчертава, че всяко бъдещо законодателство в тази област трябва да улеснява в голяма степен доставката на трансгранични здравни услуги и установяването на доставчици на здравни услуги от други държави- членки;

40. Отбелязва, че въпреки съществуващото взаимно признаване на професионални квалификации в ЕС, няма достатъчно уеднаквяване в качеството на съдържанието на професионалното обучение и начините на придобиване на квалификация, или са налице недостатъчни разпоредби, касаещи такова уеднаквяване;

41. Подчертава, че член 35 от Хартата на основните права предвижда Съюзът да осигури високо ниво на здравеопазване, и в тази насока изтъква, че качеството на здравните услуги и възможността на сектора да задържи кадрите, се определят от естеството на работа и условията на труд на здравните работници, включително с позоваване на времето за почивка и възможностите за обучение; изтъква също така, че съпътстващите мерки като контрол на качеството, надзор и ползване на нови информационни технологии следва да осигурят възможно най-добрите медицински грижи за пациентите;

42. Смята, че е важно доставчиците на здравни услуги, които имат директни контакти с пациентите, да имат задоволителни познания по езика, който се говори в съответната приемаща държава-членка;

43. Призовава Комисията да създаде система за събиране на данни и обмен на информация между различните национални органи относно доставчиците на здравни услуги и създаването на европейска карта, която да осигурява достъп до информация относно квалификацията на здравните работници и тя да бъде достъпна за пациентите, както и да разработи надеждна система за здравна информация за доставчиците на услуги, като задължи националните органи да обменят тази информация;

44. Призовава Комисията, в контекста на нарастващата професионална мобилност в Европа, да установи правно задължение за националните органи да обменят информация относно регистрацията и дисциплинарни въпроси на професионалистите в областта на здравеопазването, така че да се гарантира сигурността на пациентите;

45. Приветства работата, извършена от трансграничните здравни специалисти, като добър пример за тясно многостранно сътрудничество между органите на държавите-членки от здравния сектор;

46. Подчертава необходимостта здравните работници да бъдат по-добре информирани относно правото им на мобилност в рамките на ЕС чрез използване на съществуващите инструменти, създадени от Комисията, като например EURES (Европейски служби по заетостта);

Юридическа отговорност

47. Подчертава, че не може да се позволи мобилността на пациентите се нуждае от защитата на съгласувани и ясни правила, определящи отговорността за доставка на трансгранични здравни услуги и произтичащата от това нужда за улесняване на достъпа до механизми за извънсъдебно и съдебно уреждане на спорове, по-специално ако различните етапи на лечение са се извършвали в повече от една държава;

48. Отбелязва, че комбинацията от действащите разпоредби на международното частно право относно подсъдността и приложимото право и различните инструменти на общностното право, води до създаването на сложна и трудна мрежа от режими, касаещи юридическата отговорност, които не спомагат за лесен достъп до правосъдие; подчертава, че този въпрос е от особено значение за здравните услуги, които по своето естество са лични и индивидуални; наред с това отбелязва, че пациент, който претендира обезщетение, има вероятност да бъде уязвими да действа сам срещу институция или професионален орган;

49. С оглед на горното подчертава необходимостта от гарантиране на правната сигурност на пациентите и здравните специалисти, настоява за изясняване на отговорността в случай на възникване на вреда за пациента, и за задължаване на всички здравни работници да притежават задължителна застраховка гражданска отговорност, която да бъде на разумна цена;

50. Подчертава засилената защита на пациентите, като се изисква от здравните специалисти да направят професионална застраховка за обезщетение; отбелязва обаче, че и начините за гарантиране на това, и определението за здравен работник се определят от съответните застрахователни разпоредби или други механизми за финансова сигурност във всяка държава-членка;

51. Уточнява, че здравните грижи често изискват упражняването на медицинско наблюдение; настоява за уточняване на правилата за разпределяне на отговорността между доставчиците на здравни услуги по време на различните етапи на такова медицинско лечение, за да осигури последователността при лечението; отбелязва, че телемедицината и електронното здравеопазване се развиват с такива темпове, че е необходимо да се приемат нови правила в областта на социалната защита, финансирането и достъпа до такова лечение;

Сътрудничество между държавите-членки

52. Счита, че засиленото сътрудничество между здравните системи на местно, регионално, междуправителствено и европейско равнище следва да допринесе за постигането на подходящо лечение в други държави-членки, за по-добро качество на услугите и би увеличило по този начин доверието на гражданите;

53. Подчертава, че трансграничното сътрудничество между заинтересованите страни може да доведе до намиране на подходящи решения, какъвто е примерът с Euroregis;

54. Изразява надежда, че държавите-членки ще се стремят към трансгранично сътрудничество при предлагането на здравни грижи, за да постигнат по-рентабилно управление на своите здравни системи;

55. Призовава Комисията да изготви технически стандарти и призовава правителствата на държавите-членки активно да подпомагат въвеждането на оперативно съвместими прозрачни информационни системи, позволяващи ефективен обмен и споделяне на здравна информация между доставчиците на здравни услуги в различните държави-членки;

56. Насърчава развитието на мрежи от референтни центрове, включително електронни референтни центрове, които се занимават с някои редки, специфични и хронични заболявания, и обмена на знания между държави-членки относно най-добрите практики в лечението и относно организацията на системите за здравеопазване; призовава Комисията да оптимизира трансграничното административно сътрудничество;

57. Счита, че ЕС може да играе важна роля в подобряване на разпространението на информация за трансграничната мобилност сред пациентите, включително чрез популяризиране на европейските здравни показатели;

58. Признава, че съществува търсене на подходящо регулирани, висококачествени здравни и фармацевтични трансгранични услуги и на сътрудничество за обмен на научен и технологичен опит между високоспециализирани медицински центрове; изтъква обаче, че проучванията показват, че по-голямата част от хората предпочитат да получат висококачествено лечение близо до мястото, където живеят; счита, че за да се даде най-подходящ законодателен отговор на този въпрос, Комисията следва най-напред да проведе задълбочено проучване, на първо място, на действителната нужда от мобилност на пациентите, и на второ място, на пациентите, които може да касае мобилността, като се направи оценка на въздействието на тази мобилност върху здравните системи;

59. Очаква, предвид съществуващите разлики, държавите-членки да разрешат спорните въпроси за достъпа до, качеството на грижите и контрола на разходите;

60. Вярва, че отворения метод на координация е един от подходящите инструменти, чрез които може да се организира по-тясно сътрудничество между държавите-членки;

61. Изразява надежда, че двустранните или многостранни споразумения между държавите-членки, регионалните или местните власти и между участниците в сектора на здравеопазването ще се развиват, и счита, че това би стимулирало споделянето на материалните и човешки ресурси в трансграничните зони и по-специално в зоните, приемащи голям брой посетители за краткосрочно пребиваване, и би стимулирало също обмена на умения и познания;

62. Настоява за създаване и използване на единен пункт за контакт въз основа на съществуващите инструменти на Общността, в съответствие с организационните особености на всяка система за здравеопазване, които имат за цел да гарантират достъпа на пациентите, здравните работници, здравните институции и компетентните органи до обективна и независима информация; счита, че здравните работници могат да подпомагат пациентите при намирането на такава информация;

63. Насърчава Комисията да използва всички съществуващи инструменти, като SOLVIT и процедурите за нарушение, с цел да подпомага пациентите, на които е било отказано възстановяване на разходи (за извънболнично лечение) или разрешение (за болнично лечение), въпреки че условията съгласно установената съдебна практика са били изпълнени;

64. Насърчава Комисията да продължи събирането на данни от държавите-членки и по-нататъшния анализ на тенденциите и предизвикателствата пред трансграничната мобилност на пациентите и здравните специалисти;

Заключения

65. Призовава Комисията да укрепи своята политика на преследване на нарушенията на законодателството на ЕС, за да се гарантира придържането от всички държави-членки към практиката на Европейския съд и всички европейски пациенти, независимо от тяхната страна на произход, да могат да се възползват от правата си, предоставени имот договора;

66. Приканва Комисията да представи на Парламента и на Съвета предложение за подходящ инструмент с цел, по-специално, систематизиране на съдебната практика на Европейския съд;

67. Приканва Комисията да внесе предложение, което взима предвид настоящата резолюция доклад, във вида, в който е приет, и решенията на Съда относно правата на пациентите; призовава за гарантирането на възможно най-голям достъп на пациентите до здравните услуги в цяла Европа, както и за гарантиране на правото на предоставяне на услуги и на свободата на установяване за доставчиците на здравни услуги;

68. Като има предвид, че предложението на Комисията относно здравните въпроси в рамките на Директива 2006/123/ЕО не бе прието от Европейския парламент и от Съвета, настоява, че са необходими други действия за запазване на съществуващите права; призовава следователно Комисията, като пазител на Договорите, да гарантира защитата на тези права;

69. Счита, че, преди всичко, една нова европейска регулаторна рамка за трансгранично здравно обслужване следва да подобри достъпа до висококачествено здравно обслужване в случаи на заболяване, да допринесе за безопасността на пациента и да увеличи броя на възможностите за избор, които са на разположение на всички пациенти в Европейския съюз, без да способства за растящо неравенство по отношение на резултатите в здравеопазването;

*

* *

70. Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и на Комисията.

[1] Сборник на Съда 1998 г., стр. I-1831.

[2] Сборник на Съда 1998 г., стр. I-1931.

[3] Сборник на Съда 2001 г., стр. I-5473.

[4] Сборник на Съда 2001 г., стр. I-5363.

[5] Сборник на Съда 2003 г., стр. I-1703.

[6] Сборник на Съда 2003 г., стр. I-4509.

[7] Сборник на Съда 2003 г., стр. I-12403.

[8] Сборник на Съда 2004 г., стр. I-2641.

[9] Сборник на Съда 2006 г., стр. I-4325.

[10] ОВ L 376, 27.12.2006 г., стр. 36.

[11] OВ С 124 Е, 25.5.2006 г., стр. 543.

[12] OВ С 146, 22.6.2006 г., стр. 1.

[13] ОВ L 149, 5.7.1971 г., стр. 2.

[14] ОВ L 166, 30.4.2004 г., стр. 1.

[15] OВ L 40, 11.2.1989 г., стр. 8.

[16] ОВ L 255, 30.9.2005 г., стр. 22.

--------------------------------------------------