BG Официален вестник на Европейския съюз C 227/20

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Ролята на Турция в бежанската криза“

(становище по собствена инициатива)

(2018/C 227/03)

Докладчик: Dimitris DIMITRIADIS

Решение на Пленарната асамблея 22.9.2016 г. Правно основание член 29, параграф 2 от Правилника за дейността становище по собствена инициатива Компетентна секция „Външни отношения“ Приемане от секцията 7.11.2017 г. Приемане на пленарна сесия 14.2.2018 г. Пленарна сесия № 532 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 227/6/12

1. Заключения и препоръки

1.1. ЕИСК признава, че Турция играе важна и ключова роля в управлението на т. нар. бежанска криза в Близкия изток и Средиземноморието и че положи усилия да се справи с нея както със собствени средства, така и с помощта на ЕС и международната общност.

1.2. ЕИСК счита, че въпреки взривоопасната ситуация около т.нар. бежанска криза ЕС и до днес не успява да създаде убедителна и ефективна обща европейска имиграционна политика и обща европейска система за убежище заради необоснования отказ на някои държави членки да изпълнят задълженията си, произтичащи както от международните конвенции или Договорите на ЕС, така и от единодушните решения, взети на срещи на върха или заседания на съвети на министрите. С оглед на това призовава Съвета и Комисията да предприемат по-решителни действия в тази област и да задължат държавите членки, които не изпълняват европейските си ангажименти, незабавно да се съобразят с тях

1.3. ЕИСК открито осъжда ксенофобската позиция на някои държави членки по въпроса за бежанската криза и счита, че тя противоречи на основните ценности на ЕС.

1.4. ЕИСК заявява готовността си да допринася по всякакъв начин за решаването на бежанската криза в сътрудничество с европейските органи и организациите на гражданското общество (работодатели, работници и НПО), за което свидетелства свършената от него важна работа както по редица становища, така и в рамките на мисии в засегнати от тази хуманитарна катастрофа страни.

1.5. От подписването на изявлението на ЕС и Турция досега броят на лицата, които преминават незаконно европейските граници или намират смъртта си в Егейско море, намалява значително и непрекъснато. Същевременно обаче се наблюдава рязко увеличаване на потока към други южни държави, което особено много безпокои ЕИСК. Резултатите, постигнати впоследствие от държавите членки в областта както на презаселването, така и на преместването, остават разочароващи. Въпреки че бяха положени основите за прилагането на тези схеми, сегашният темп все още е под необходимото за постигането на целите, определени, за да се гарантира, че всички отговарящи на условията лица ще бъдат преместени или презаселени.

1.6. ЕИСК счита за необходимо Турция да разработи и приеме единен режим на предоставяне на международна закрила на търсещи убежище лица, в съответствие с международните и европейските стандарти ( 1 ) , който да не дискриминира кандидатите за международна закрила въз основа на техния национален произход и да предоставя еднаква защита на всички. Предлага, наред с останалото, да се отмени географското ограничение за търсещите убежище лица от неевропейски държави, както и разграничението между сирийски и несирийски кандидати за убежище ( 2 ) . Освен това трябва да се гарантира принципът на забрана за връщане.

1.7. ЕИСК счита, че е необходимо да се подобрят условията на прием в Турция, както и политиките за социална и икономическа интеграция на лицата с признат статут на бежанци, особено що се отнася до достъпа до работа, медицински грижи, образование и настаняване. Следва да се обърне специално внимание на непридружените ненавършили пълнолетие лица и децата, особено що се отнася до достъпа до образование и закрилата от принудителен труд и принудително сключване на брак ( 3 )

1.8. ЕИСК отправя искане да бъде създаден сериозен независим механизъм за контрол и наблюдение на изявлението на ЕС и Турция по бежанския въпрос, с помощта на който — в сътрудничество с турските власти, международните НПО и специализираните хуманитарни организации — да се следят прилагането и спазването на договореностите и от двете страни, в съответствие с международното и европейското право ( 4 )

1.9. ЕИСК счита, че трябва да се засили ролята на европейската гранична и брегова охрана за разбиване на мрежите за незаконна имиграция и борба с трафика на хора в съответствие с международното право ( 5 )

1.10. ЕИСК настоява държавите — членки на ЕС, които понастоящем не участват в процедурите по преместване (relocation) и презаселване (resettlement), да спазят изцяло ангажиментите си, както и да бъде ускорено изпълнението на тези схеми. Положителна стъпка в тази посока са решенията на Съда на Европейския съюз, както и усилията на Комисията да постигне по-добра координация между европейските институции и държавите членки. С решенията си Съдът на ЕС директно осъжда нежеланието на определени държави да приемат бежанци на територията си, което, както Съдът отбелязва, противоречи на задължението за солидарност и справедливо разпределяне на тежестта, поето от държавите — членки на ЕС, в областта на политиката за предоставяне на убежище.

1.11. ЕИСК изразява острото си безпокойство от общото състояние на правата на човека в Турция, по-специално след неуспешния опит за преврат. ЕИСК счита, че принципите и ценностите на ЕС, утвърдени в член 2 от Договора за Европейския съюз, може да бъдат застрашени от настоящото правителство на Турция ( 6 ) . ЕИСК е обезпокоен по-специално от факта, че организациите на гражданското общество в Турция не могат да работят безпрепятствено, особено след въвеждането на извънредно положение в страната, и счита, че те играят решаваща роля за хуманитарната ситуация на бежанците както при планирането, така и при изпълнението на програмите за интегриране на бежанците в местните общества.

1.12. ЕИСК счита, че социалните партньори в Турция могат и трябва да играят решаваща роля за справяне с бежанската криза.

1.13. ЕИСК изразява безпокойството си от наблюдаваното в последно време напрежение в отношенията между ЕС и Турция и от негативното въздействие, което едно по-нататъшно ескалиране на напрежението би могло да окаже както върху изпълнението на споразумението между ЕС и Турция, така и по принцип върху техните отношения. ЕИСК продължава да счита, че отношенията между ЕС и Турция трябва да останат обвързани с перспективата за присъединяване на Турция, при пълно спазване на достиженията на правото на ЕС.

2. Встъпителни бележки: от европейската програма за миграцията до споразумението от 18 март 2016 г.

2.1. Вследствие на избухналата война в Сирия, която предизвика огромна хуманитарна криза, и взривоопасната ситуация, възникнала в Ирак заради продължителната политическа нестабилност, хиляди бежанци, живеещи при нечовешки условия, започнаха да преминават границата с Турция с крайната цел да стигнат в страните от ЕС и главно тези от Централна Европа. В Турция се озоваха близо три милиона души, които с риск за живота си бяха прекосили зони на военни действия и които, отново с риск за живота си, се опитаха и продължават да се опитват да преминат незаконно европейската граница и да влязат в Гърция.

2.2. Като първа приемаща държава, Турция изигра и продължава да играе особено решаваща роля в т.нар. бежанска криза, която се превърна в един от най-големите нерешени проблеми на ЕС.

2.3. Европейската програма за миграцията, представена през май 2015 г. след трудни и продължителни вътрешноевропейски преговори, беше първият опит на ЕС да потърси решение на драмата на хиляди бежанци, които с риск за живота си прекосяват зони на военни конфликти или се опитват да преминат Средиземно море. Тя за първи път въведе понятия като „вътрешно преместване“ и „преместване“. В програмата са предвидени както непосредствени, така и дългосрочни мерки за справяне със значителните миграционни потоци, пред които е изправена Европа, и особено средиземноморските страни, както и с проблемите, възникващи при управлението на подобен вид кризи. Предвижда се, наред с останалото, трикратно увеличение на средствата за Frontex, преместване на бежанци и имигранти в страни от ЕС по конкретни критерии и квоти, задействане за първи път на механизма за реагиране при извънредни ситуации в помощ на държавите членки, изправени пред внезапен приток на бежанци, в съответствие с член 78, параграф 3 от ДФЕС, както и стартиране, в рамките на общата политика за сигурност и отбрана, на операция в Средиземно море за разбиване на мрежите за незаконна имиграция и борба с трафика на хора в съответствие с международното право.

2.4. В тази рамка се вписва и изявлението на ЕС и Турция от 18 март 2016 г. за ограничаване на бежанската криза, което по процедурни причини беше неформално наречено споразумение за незаконната миграция от Турция към ЕС и заменянето ѝ със законни канали за презаселване на бежанци в Европейския съюз ( 7 ) . В него, наред с останалото, се предвижда: i) Всички „незаконни мигранти“, влезли в Гърция от Турция след 20 март 2016 г., ще бъдат връщани в Турция по силата на двустранно споразумение между Гърция и Турция. ii) Всички лица, които не подадат молба за убежище или чиято молба бъде счетена за неоснователна или недопустима, ще бъдат връщани в Турция. iii) Гърция и Турция, подпомагани от европейските институции, ще подпишат всички необходими двустранни споразумения, включително споразумение, предвиждащо постоянно присъствие на турски служители на гръцките острови и на гръцки служители в Турция от 20 март нататък с цел изпълнение на тези споразумения. iv) За всеки сириец, върнат в Турция от гръцките острови, друг сириец ще бъде презаселен в ЕС. v) В сътрудничество с Комисията, европейските служби, Върховния комисариат на ООН и държавите членки ще бъде създаден специален механизъм за прилагане на принципа „един за един“, който ще заработи от деня, в който започнат връщанията. vi) С приоритет при презаселването в ЕС вече се ползват сирийците от Турция, а не от Гърция, като сред тях с приоритет се ползват мигрантите, които не са влизали или не са правили опит да влязат в ЕС.

2.5. В допълнителната бележка относно изявлението на ЕС и Турция от 18 март 2016 г. ( 8 ) Комисията подкрепя възможността Турция да бъде определена за сигурна трета страна ( 9 ) . На същия извод навежда и Съобщението на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно актуалното състояние във връзка с изпълнението на приоритетните действия в рамките на Европейската програма за миграцията, където се посочва, че понятието „сигурна трета страна“, съгласно определението му в Директивата за процедурите за убежище, не предполага липсата на резерви и географски ограничения при прилагането на Женевската конвенция, а принципната възможност дадено лице да получи закрила съгласно условията, определени в конвенцията ( 10 )

2.6. От своя страна ЕИСК вече изрази позицията си, че концепцията за сигурна страна на произход не бива по никакъв начин да се прилага в случаи на незачитане на свободата на медиите или нарушаване на политическия плурализъм, както и в страни, в които съществува преследване, основано на пол и/или сексуална ориентация или поради принадлежност към национално, етническо, културно или религиозно малцинство. При всички случаи, за да бъде включена дадена страна в списъка на сигурните страни на произход, следва да се оценява, наред с останалото, актуалната информация, предоставяна от източници като Европейския съд по правата на човека, Върховния комисариат за бежанците на ООН (ВКБООН), Европейската служба за подкрепа в областта на убежището (EASO), Съвета на Европа и други организации за защита на правата на човека ( 11 )

2.7. От подписването на изявлението на ЕС и Турция досега броят на лицата, които преминават незаконно европейските граници или загиват в Егейско море, намалява непрекъснато и значително ( 12 ) . Същевременно обаче се наблюдава рязко увеличаване на потока към други южни държави, което особено много безпокои ЕИСК. Резултатите, постигнати впоследствие от държавите членки в областта както на презаселването, така и на преместването, остават разочароващи. Въпреки че бяха положени основите за прилагането на тези схеми, сегашният темп все още е под необходимото за постигането на целите, определени, за да се гарантира, че всички отговарящи на условията лица ще бъдат преместени или презаселени ( 13 )

3. Механизмът на сигурните страни: сигурна трета страна и първа страна на убежище

3.1. Понятията „сигурна страна на произход“, „сигурна трета страна“ и „първа страна на убежище“ са дефинирани в Директива 2013/32/ЕС относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила, която определя общи процедурни стандарти и гаранции за лицата, подаващи молба за международна закрила в държавите — членки на ЕС. По-конкретно директивата предвижда четири категории сигурни страни: първа страна на убежище (член 35), сигурна трета страна (член 38), сигурна страна на произход (член 37) и сигурна трета европейска страна (член 39) ( 14 )

3.2. Съвместният прочит на член 39 от Директива 2013/32/ЕС относно понятието сигурна трета европейска страна и член 35 относно понятието първа страна на убежище разкрива съществуването на два статута с различна степен на международна закрила — по-висока и по-ниска, като статутът по член 38 относно понятието сигурна трета страна е някъде по средата. Член 39 предвижда най-високата степен на защита, тъй като се отнася до страни, които са ратифицирали Женевската конвенция без никакви географски ограничения, предоставят максималната закрила, предвидена в конвенцията, прилагат изцяло член 36 от нея и са обхванати от нейните механизми за контрол. На противоположния полюс е член 35 от директивата, който се ограничава до закрилата, предоставена на лицата със статут на бежанци, или друга подходяща закрила, с акцент върху прилагането на принципа на забрана за връщане.

3.3. Съгласно член 38 от Директива 2013/32/ЕС за сигурна трета страна за конкретен кандидат за убежище се счита страна, която отговаря съвкупно на следните условия: а) кандидатите за убежище не са заплашени поради раса, религия, националност, принадлежност към определена социална група или поради политически убеждения за живота и за свободата си; б) въпросната страна спазва принципа на забрана за връщане в съответствие с Женевската конвенция; в) няма опасност от тежко посегателство срещу кандидатите; г) въпросната страна забранява репатрирането на лице в страна, в която то е изложено на риск от мъчения, жестоко, нехуманно или унизително отношение, или наказание, както е предвидено от международното право; д) съществува възможност да се поиска признаване на статута на бежанец и когато той бъде признат, да се ползва закрила в съответствие с Женевската конвенция; и е) кандидатът има връзка със съответната трета страна, на основание на която е основателно кандидатът да отиде в тази страна. Следователно, ако компетентните органи преценят, че дадена страна, например Турция, представлява първа страна на убежище или сигурна трета страна за даден кандидат, с решението си те отхвърлят молбата за международна закрила като недопустима, без да я разглеждат по същество ( 15 )

3.4. Принципът на забрана за връщане е крайъгълен камък на системата за предоставяне на международна закрила на бежанците и е залегнал в член 33, параграф 1 от Женевската конвенция от 1951 г. ( 16 ) Върховният комисариат за бежанците на ООН отбеляза, че с въпросния член се въвежда един от основните принципи на конвенцията, превърнал се в принцип на международното обичайно право, което означава, че е обвързващ за всички държави от международната общност, независимо от това дали са ратифицирали Женевската конвенция ( 17 )

3.5. Така на закрила по член 33, параграф 1 има право всяко лице със статут на бежанец съгласно Конвенцията от 1951 г., както и лицата, които отговарят на условията на определението за бежанец в член 1, А, параграф 2 от Конвенцията от 1951 г., дори в случай че нямат официално признат статут на бежанец ( 18 ) . Това е особено важно за кандидатите за убежище, тъй като има вероятност те да са бежанци и с оглед на това не трябва да бъдат извеждани или експулсирани от страната на убежище до окончателното решение относно техния статут ( 19 )

4. Турция като „сигурна трета страна“

4.1. От 2011 г. насам Турция е страната, приютила най-голям брой бежанци от Сирия (над 3 милиона сирийски бежанци — 3 222 000). Същевременно в Ливан — страна с население от близо 4,8 милиона души — има над 1 000 000 регистрирани бежанци. Йордания е третата държава с най-много бежанци от Сирия (654 582), а в Ирак и Египет са настанени съответно 244 235 и 124 534 регистрирани бежанци ( 20 )

4.2. Турция е ратифицирала Женевската конвенция за бежанците и Протокола от 1967 г., но прилага географско ограничение спрямо търсещите убежище лица от неевропейски държави. По-конкретно, тя признава само бежанците от Европа, т.е. от страни, които са членки на Съвета на Европа ( 21 ) . През април 2014 г. Турция прие нов Закон за чужденците и международната закрила. Законът предвижда четири вида статут на закрила в Турция: а) „статут на бежанец“ за лицата, признати за бежанци по силата на Женевската конвенция, т.е. граждани на една от 47-те държави — членки на Съвета на Европа; б) „условен статут на бежанец“ за признатите бежанци от неевропейски държави; в) „статут на субсидиарна закрила“, какъвто могат да получат европейски или неевропейски граждани, които не отговарят на условията на Женевската конвенция, за да бъдат признати за бежанци, но при връщане в страната си на произход са изложени на риск от смъртно наказание, мъчения или като цяло нехуманно или унизително отношение, или да станат обект на посегателства в резултат на въоръжени конфликти в страната си; и г) „статут на временна закрила“, който се предоставя в случай на масов приток на бежанци ( 22 )

4.3. Сирийците, влезли масово в страната, първоначално получиха статут на „посетители“ (misâfir) и впоследствие статут на временна закрила, без обаче да имат правото да подадат молба за статут на бежанец. Целта е да се гарантира, че те ще останат в Турция само докато трае военният конфликт в Сирия и ще се върнат там, когато ситуацията се подобри.

4.3.1. Що се отнася до гражданите на други държави (освен Сирия), те кандидатстват за убежище индивидуално и впоследствие биват регистрирани по паралелна процедура в съответствие с новия Закон за чужденците и международната закрила, който влезе в сила през април 2014 г. Съгласно тази процедура кандидатите се насочват както към генерална дирекция „Управление на миграционните потоци“ (DGMM), която провежда процедурата за определяне на статута, така и към Върховния комисариат на ООН, който извършва паралелно определяне на статута и прави предложения за преместване. Решенията му обаче нямат правна сила, а само се включват в оценката на DGMM. Това показва ясно, че турското законодателство в тази област, предвиждайки различни стандарти на закрила и процедурни правила за сирийците и гражданите на други трети страни, създава неравенства по отношение както на достъпа, така и на съдържанието на закрилата.

4.4. Съществуват сериозни пречки, пропуски и проблеми по отношение на достъпа до заетост, до основни услуги като здравеопазване, социално подпомагане и образование, и до процедурите за интегриране в обществото като цяло ( 23 ) . Въпреки че от януари 2016 г. Турция признава на сирийците правото да работят, на практика много малко сирийци са получили разрешителни за работа, поради което повечето от тях работят „на черно“ ( 24 ) . Към това следва да се добави и фактът, че лицата, ползващи се с международна закрила, са изрично и категорично лишени от възможност за дългосрочна интеграция в Турция (член 25 от Закона за чужденците и международната закрила), както и че свободното придвижване на бежанците е ограничено по силата на член 26 от закона. Това показва ясно, че закрилата, предоставяна на кандидатстващите за международна закрила в Турция, предлага по-малко законови гаранции и права от тези, с които се ползват лицата с признат статут на бежанец по Женевската конвенция, напр. свободно движение на цялата територия на договарящата държава (член 26 от Конвенцията от 1951 г.), право на натурализация (член 34 от Конвенцията от 1951 г.) и право на труд (членове 17, 18 и 19 от Конвенцията от 1951 г.).

4.5. Освен това, що се отнася до определянето на Турция за „сигурна трета страна“, възникват въпроси и по отношение на спазването на принципа на забрана за връщане, залегнал в член 33, параграф 1 от Женевската конвенция, член 3 от Европейската конвенция за правата на човека (ЕКПЧ) и член 3, параграф 2 от Конвенцията против изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително отнасяне ( 25 ) . Наред с факта, че в миналото Турция е имала практиката да връща обратно кандидати за убежище от неевропейски държави, в неотдавнашните си доклади международните правозащитни организации сигнализират както за откази за влизане, така и за масови връщания на сирийска територия ( 26 ) . Показателен е фактът, че само ден след подписването на споразумението Амнести Интернешънъл оповести още един случай на масово връщане на афганистански бежанци в Кабул ( 27 ) . Също така в резолюция, приета от Парламентарната асамблея на Съвета на Европа на 20 април 2016 г., наред с останалото се посочва, че връщанията както на сирийци, така и на граждани на други държави в Турция противоречат на европейското и международното право ( 28 ) . Това показва ясно, че няма гаранции за това, че принципът на забрана за връщане се спазва ефективно ( 29 )

Брюксел, 14 февруари 2018 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Georges DASSIS

(1) Европейска комисия, Доклад за Турция за 2016 г., Брюксел, 9.11.2016 г., SWD (2016) 366 final, достъпен на адрес: http://ec.europa.eu/enlargement/pdf/key_documents/2016/20161109_report_turkey.pdf, стр. 77-78.

(2) Проучвателни мисии на ЕИСК относно положението на бежанците през погледа на организациите на гражданското общество, Доклад от проучвателната мисия в Турция, 9-11 март 2016 г., достъпен на адрес: http://www.eesc.europa.eu/resources/docs/eesc-fact-finding-missions-refugees_turkey_en.pdf, стр. 2.

(3) Виж бележка под линия 2.

(4) Амнести Интернешънъл, Europe’s gatekeeper: unlawful detention and deportation of refugees from Turkey („Пазителят на портите на Европа: незаконно задържане и депортиране на бежанци от Турция“), достъпен на адрес: https://www.amnesty.org/en/documents/document/?indexNumber=eur44%2f3022%2f2015&language=en, стр. 14.

(5) Виж бележка под линия 2.

(6) Член 2 от ДЕС постановява, че „Съюзът се основава на ценностите на зачитане на човешкото достойнство, на свободата, демокрацията, равенството, правовата държава, както и на зачитането на правата на човека, включително правата на лицата, които принадлежат към малцинства. Тези ценности са общи за държавите членки в общество, чиито характеристики са плурализмът, недискриминацията, толерантността, справедливостта, солидарността и равенството между жените и мъжете“.

(7) Европейски съвет, Външни отношения и международни въпроси, 18.3.2016 г., http://www.consilium.europa.eu/bg/press/press-releases/2016/03/18-eu-turkey-statement/.

(8) Европейска комисия, Factsheet on the EU-Turkey Agreement (Информационен документ относно споразумението между ЕС и Турция), 19.3.2016 г., http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-16-963_en.htm.

(9) „С какво правно основание търсещите убежище лица ще бъдат връщани от гръцките острови в Турция? Молбите на лицата, които кандидатстват за убежище в Гърция, ще се разглеждат за всеки отделен случай, в съответствие с изискванията на европейското и международното право и принципа на забрана за връщане. Ще има индивидуални интервюта, индивидуални оценки и право на обжалване. Няма да има универсален подход, нито пък автоматично връщане на търсещи убежище лица. Правилата на ЕС за убежището позволяват на държавите членки, в някои ясно определени случаи, да обявят молба за „недопустима“, т.е. да я отхвърлят, без да я разглеждат по същество. Във връзка с Турция, съществуват две правни възможности за обявяване на молба за убежище за недопустима: 1) първа страна на убежище (член 35 от Директива за процедурите за убежище): когато лицето е било признато за бежанец в тази страна или ако се ползва от достатъчна закрила там; 2) сигурна трета страна (член 38 от Директива за процедурите за убежище): когато лицето все още не е получило закрила в третата страна, но тя може да гарантира ефективен достъп до закрила на обратно приетото лице.“

(10) „В този контекст Комисията подчертава, че понятието за сигурна трета страна съгласно определението в Директивата за процедурите за убежище изисква да съществува възможност да се ползва закрила в съответствие с Женевската конвенция, но не изисква сигурната трета страна да е ратифицирала тази конвенция без никакви географски ограничения. Освен това, що се отнася до въпроса дали съществува връзка с въпросната трета държава и дали поради това е разумно кандидатът да бъде изпратен в тази държава, може да се вземе под внимание също така дали кандидатът е преминал транзитно през въпросната сигурна трета страна и дали третата страна е географски близо до държавата на произход на кандидата“. Съобщение на Комисията до Европейския парламент и Съвета относно актуалното състояние във връзка с изпълнението на приоритетните действия в рамките на Европейската програма за миграцията, 10.2.2016 г., COM (2016) 85 final.

(11) Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Установяване на общ списък на сигурните страни на произход“ (ОВ C 71, 24.2.2016 г., стр. 82), параграфи 2.4 и 2.11.

(12) От последния доклад на Комисията насам дневният брой на преминаванията от Турция към гръцките острови остава нисък, със средно 75 пристигания дневно. Европейска комисия, Брюксел, 6.9.2017 г., COM(2017) 470 final, Доклад на Комисията до Европейския парламент, Европейския съвет и Съвета — Седми доклад за напредъка, постигнат в изпълнението на изявлението на ЕС и Турция. Достъпен на адрес: http://eur-lex.europa.eu/legal-content/BG/TXT/?uri=CELEX%3A52017DC0470.

(13) Според последните данни са преместени общо 27 695 души (19 244 от Гърция и 8 451 от Италия), а по линия на изявлението на ЕС и Турция общо 8 834 сирийци са презаселени от Турция в ЕС. Що се отнася до финансовата помощ, от общо 3 млрд. евро финансиране, отпуснато за периода 2016—2017 г. по линия на Механизма за бежанците в Турция, досега са били подписани договори на обща стойност 1,66 млрд. евро, а плащанията са достигнали 838 млн. евро. Броят на уязвимите бежанци, подпомагани от Мрежата за социална закрила при извънредни обстоятелства, е нараснал от 600 000 на 860 000 души, като до края на 2017 г. се очаква да достигне 1,3 млн. бежанци. Европейска комисия, Брюксел, 6.9.2017 г., COM(2017) 465 final, Доклад на Комисията до Европейския парламент, Европейския съвет и Съвета — Петнадесети доклад относно преместването и презаселването. Достъпен на адрес: http://eur-lex.europa.eu/legal-content/BG/ALL/?uri=CELEX:52017DC0465.

(14) Твърди се, че механизмът на сигурните страни противоречи на член 31, параграф 1 от Женевската конвенция, като се има предвид, че международното право не предвижда задължение за подаване на молба в първата страна, която би могла да предостави международна закрила. Вж. M. Symes и P. Jorro, Asylum Law and Practice („Право и практика в областта на убежището“), LexisNexis UK, 2003 г., стр. 448; G. Goodwin и J. McAdam, The Refugee in International Law („Бежанците в международното право“), Oxford University Press, 2007 г., стр. 392. За противоположната гледна точка, вж. също K. Hailbronner, The Concept of „Safe Country“ and Expeditious Asylum Procedures: A Western European Perspective („Концепцията за „сигурна трета страна“ и ускорените процедури за предоставяне на убежище: западноевропейската гледна точка“), International Journal of Refugee Law, 1993 г., 5(1): стр. 31–65.

(15) Според Гръцкия съюз за правата на човека от първите дни на прилагането на споразумението по бежанския въпрос между ЕС и Турция „експертът на EASO зае позицията, че Турция е сигурна трета страна по отношение на първите молби за убежище, които бяха разгледани […]. Това становище — става дума за стандартен текст, който се повтаря във всички решения за отхвърляне на молби — реално премахва изискването за индивидуализирана оценка и, още по-лошо, прехвърля върху кандидата за убежище тежестта да докаже, че Турция не е сигурна трета страна, в пълно противоречие с духа на разпоредбите на директивата. При първите такива случаи тези лаконични откази са неоснователни“. Гръцки съюз за правата на човека, Σχόλια — κριτικές παρατηρήσεις επί των διατάξεων και της εφαρμογής του Ν. 4375/2016 („Коментари — Критични бележки относно разпоредбите и прилагането на Закон № 4375/2016“), 21 април 2016 г., стр. 6, достъпен на адрес: http://www.hlhr.gr/?MDL=pages&SiteID=1215. На 10 май 2016 г. обаче беше издадено първото гръцко решение, постановяващо, че Турция не е сигурна трета страна. По-конкретно, след обжалване от сириец на о-в Лесбос, на когото първоначално е било отказано убежище и който е трябвало да бъде върнат в Турция, апелативната комисия за бежанците постанови, че Турция не е сигурна трета страна, поради което молбата за убежище трябва да се разгледа отново в по-големи подробности и с повече данни. „Прецедентът“, създаден с това първо решение, според което Турция не е сигурна трета страна за сирийците, беше последван от много други апелативни комисии за бежанците.

(16) За принципа на забрана за връщане вж. също E. Lauterpacht и D. Bethlehem, The scope and content of the principle of non refoulement: Opinion („Обхват и съдържание на принципа на забрана за връщане: становище“), в E. Feller, V. Tuerk и F. Nicholson (eds)., Refugee Protection in International Law, UNHCR’s Global Consultations on International Protection („Закрила на бежанците в международното право, Глобални консултации на ВКБООН относно международната закрила“), Cambridge University Press, Кеймбридж, 2003 г., стр. 87 — 177. Вж. също становището на Върховния комисариат на ООН за бежанците относно „Извънтериториално прилагане на принципа на забрана за връщане в рамките на Конвенцията за статута на бежанците от 1951 г. и Протокола за статута на бежанците от 1967 г.“ на адрес: http://www.unhcr.org/refworld/docid/45f17a1a4.html.

(17) Бележка относно международната закрила от 13 септември 2001 г. (A/AC. 96/951, параграф 16). Вж. също ВКБООН, The Principle of Non Refoulement as a Norm of Customary International Law, Response to the Questions Posed to UNHCR by the Federal Constitutional Court of the Federal Republic of Germany in cases 2 BvR 1938/93, 2 BvR 1953/93, 2 BvR 1954/93 („Принципът на забрана за връщане като норма на международното обичайно право. Отговор на въпросите, внесени във ВКБООН от Федералния конституционен съд на Федерална република Германия по дела 2 BvR 1938/93, 2 BvR 1953/93, 2 BvR 1954/93). Също ВКБООН, Note on the Principle of Non Refoulement (Бележка относно принципа на забрана за връщане), Семинар на ЕС за прилагането на Резолюцията на ЕС относно минималните гаранции за процедурите по предоставяне на убежище от 1995 г., 1.11.1997 г. В допълнение, вж. също параграф 4 от преамбюла на Декларацията на държавите — страни по Конвенцията за статута на бежанците от 1951 г. и/или Протокола за статута на бежанците от 1967 г., приета на министерската конференция на 12–13 декември 2001 г., HCR/MMSP/2001/09, както и решението на Апелативния съд на Нова Зеландия по дело Zaoui v. Attorney General (№ 2) [2005] 1 NZLR 690, 20.9.2004 г., параграфи 34 и 136.

(18) Заключение № 6 (XXVIII) — 1977 относно принципа на забрана за връщане, параграф (c), Заключение № 79 (XLVIII) — 1996 относно международната закрила, параграф (j), Заключение № 81 (XLVIII) — 1997 относно международната закрила, параграф (i).

(19) ВКБООН, Global Consultations on International Protection/Third Track: Asylum Processes (Fair and Efficient Asylum Procedures) (Глобални консултации относно международната закрила/трети кръг: „Процедури за предоставяне на убежище (Справедливи и ефективни процедури за предоставяне на убежище)“), EC/GC/01/12, 13.5.2001 г., параграфи 4, 8, 13 и 50 (c); и E. Leuterpacht и D.Bethlehem, вж. бележка под линия 16, параграфи 87–99.

(20) За повече информация вж.: http://data.unhcr.org/syrianrefugees/regional.php.

(21) Виж бележка под линия 2.

(22) Текстът на закона на английски език е достъпен на адрес: http://www.goc.gov.tr/files/files/eng_minikanun_5_son.pdf.

(23) Виж бележка под линия 2.

(24) Meltem Ineli-Ciger, Implications of the New Turkish Law on Foreigners and International Protection and Regulation № 29153 on Temporary Protection for Syrians Seeking Protection in Turkey („Последици от новия турски закон за бежанците и международната закрила и Регламент № 29153 относно временната закрила на сирийци, търсещи закрила в Турция“), Oxford Monitor of Forced Migration, 2014 г., 4(2): стр. 28–36.

(25) Виж бележка под линия 2.

(26) Вж. също изявлението на Хюман райтс уоч от 23 ноември 2015 г., достъпно на адрес: https://www.hrw.org/news/2015/11/23/turkey-syrians-pushed-back-border.

(27) Амнести Интернешънъл, Η ψευδαίσθηση της „ασφαλούς χώρας“ για την Τουρκία καταρρέει („Рухва митът за Турция като „сигурна страна“), 23 март 2016 г., достъпен на адрес: https://www.amnesty.gr/news/press/article/20243/i-pseydaisthisi-tis-asfaloys-horas-gia-tin-toyrkia-katarreei. За повече информация вж. Ο. Ulusoy, Turkey as a Safe Third Country? („Турция — сигурна трета страна?“), 29 март 2016 г., достъпен на адрес: https://www.law.ox.ac.uk/research-subject-groups/centre-criminology/centreborder-criminologies/blog/2016/03/turkey-safe-third. E. Roman, Th. Baird и T. Radcliffe, Why Turkey is Not a „Safe Country“ („Защо Турция не е сигурна страна“), февруари 2016 г., Statewatch, http://www.statewatch.org/analyses/no-283-why-turkey-is-not-a-safe-country.pdf.

(28) Резолюция 2109 (2016), неокончателен вариант, The situation of refugees and migrants under the EU–Turkey Agreement of 18 March 2016 („Положението на бежанците и мигрантите в рамките на споразумението между ЕС и Турция от 18 март 2016 г.“), автор: Парламентарна асамблея на Съвета на Европа, източник: дебат на Парламентарната асамблея, 20 април 2016 г. (15-о заседание) (вж. документ № 14028, доклад на Комитета по въпросите на миграцията, бежанците и разселените лица на Парламентарната асамблея, докладчик: г-жа Tineke Strik). Текстът беше приет от Асамблеята на 20 април 2016 г. (15-о заседание).

(29) L. Reppeli (2015 г.), Turkey’s track record with the European Court of Human Rights („Турция и Европейският съд по правата на човека“), Turkish Review, 1 януари 2015 г. (достъпен на адрес: http://archive.is/XmdO5).