[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 14.7.2009

COM(2009) 359 окончателен

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО СЪВЕТА

Доклад относно функционирането на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана

СЪОБЩЕНИЕ НА КОМИСИЯТА ДО СЪВЕТА

Доклад относно функционирането на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана

1. Въведение

Между Европейската общност и Монако, Сан Марино и Ватикана бяха сключени парични споразумения, за да се осигури правна приемственост на споразуменията, които съществуваха преди въвеждане на еврото между тези държави, от една страна, и Франция и Италия, от друга. С декларация, приложена към Договора от Маастрихт[1], бе предвидено предоговарянето на съществуващите споразумения с оглед въвеждане на еврото.

Десет години, след като еврото замести традиционните валути на Италия и Франция, които бяха използвани в Монако, Сан Марино и Ватикана, Съветът призова Комисията да разгледа функционирането на паричните споразумения[2]. Настоящото съобщение проучва подробно съдържанието на споразуменията, описва силните и слабите страни на прилагането им и предлага изменения на съдържанието на трите споразумения.

2. Описание на съдържанието на споразуменията

2.1. Общи характеристики на споразуменията

След като на 1 януари 1999 г. националните валути на държавите-членки на еврозоната бяха заместени от еврото и правомощията на участващите държави-членки в областта на паричната политика и обменните курсове бяха прехвърлени на Общността, Съветът взе решение, че съществуващите споразумения във връзка с парични въпроси, сключени между държавите-членки на еврозоната и трети страни, следва да бъдат изменени[3]. Новото споразумение между Общността и Княжество Монако бе договорено от Франция (със съдействието на Комисията и Европейската централна банка (ЕЦБ)[4], а споразуменията с Република Сан Марино и града-държава Ватикана — от Италия (със съдействието на Комисията и ЕЦБ)[5]. С паричните споразумения Монако, Сан Марино и Ватикана получиха правото да използват еврото като своя официална валута, а на евробанкнотите и монетите бе присъден статут на законно платежно средство.

От 1 януари 2002 г. Княжество Монако получи правото да емитира евромонети, чийто годишен обем не надхвърля 1/500 част от количеството монети, изсечени във Франция. Република Сан Марино има право да емитира евромонети с максимален номинал от 1 994 000 EUR. Максималният годишен номинал на евромонетите, които могат да бъдат емитирани от Ватикана, бе първоначално фиксиран на 670 000 EUR. Освен това, градът-държава Ватикана получи правото да емитира допълнително количество монети, когато Светият престол е вакантен, през всяка Юбилейна година и през годината на откриването на Вселенски събор, на обща стойност 201 000 EUR за всеки един от посочените случаи. С Решение на Съвета от 7 октомври 2003 г. праговете бяха изменени, като „обичайният“ максимален годишен размер на емисията стана 1 000 000 EUR, увеличен с допълнителни 300 000 EUR при специални случаи. Праговете по отношение на Сан Марино и Ватикана се преразглеждат на всеки две години, за да бъдат отразени промените в индекса на потребителските цени в Италия.

Годишните обеми на изсечените от Монако (Сан Марино и Ватикана) евромонети се добавят към обемите на монетите, изсечените от Франция (Италия), с цел одобрение на емитирания обем от ЕЦБ.

Разменните евромонети на Монако, Сан Марино и Ватикана са идентични на разменните евромонети, изсичани от държавите-членки на еврозоната, по отношение на своя номинал, статут на законно платежно средство, технически характеристики и дизайн на общите страни, както и общите характеристики на дизайна на националните страни. Компетентните органи на Общността биват предварително нотифицирани за характеристиките на дизайна на националните страни. Също така Монако, Сан Марино и Ватикана имат право да изсичат колекционерски евромонети при същите правила, отнасящи се за държавите-членки на еврозоната, като тяхната стойност се отчита в рамките на лимитите на максималните годишни емисионни обеми на страните. Освен това Република Сан Марино може да изсича златни монети в скудо[6]. Монако, Сан Марино и Ватикана нямат право да емитират евробанкноти и техните колекционерски монети не са законно платежно средство извън териториите им.

И трите държави поеха ангажимент да предприемат вътрешноправни мерки за прилагане на разпоредбите във връзка с евробанкнотите и монетите на съответните си територии, както и тясно да сътрудничат на Европейската общност в борбата срещу фалшифицирането на евробанкноти и монети.

2.2. Специфични характеристики на Споразумението с Монако

В допълнение към описаните по-горе разпоредби, включени и в трите парични споразумения, Споразумението с Монако съдържа някои допълнителни изисквания.

В споразумението е включено изричното задължение на Монако да прилага законодателството на Общността за борба срещу фалшифицирането на евробанкноти и монети.

Кредитните и други финансови институции, осъществяващи дейности в Княжество Монако, могат да участват в системи за междубанков сетълмент и разплащане, както и сетълмент на ценни книжа при същите условия, както съответните институции, установени във Франция, ако те изпълнят установените изисквания за достъп до тези системи. Кредитните институции от Монако са подложени на тези процедури, приети от Централната банка на Франция (Banque de France) в процеса на прилагане на разпоредбите на ЕЦБ относно инструментите и похватите на паричната политика.

Княжеството отговаря за изготвянето на приложими правни разпоредби, осигуряващи защитата и стабилността на еврото и на финансовата система на ЕО на негова територия. В съответствие с член 11 от паричното споразумение на територията на Княжество Монако се прилагат актовете на Общността в следните области: събиране на статистическа информация от ЕЦБ, минимални резерви, поддържани от кредитните институции, наказания, налагани на предприятията при неспазване на регламентите и решенията на ЕЦБ, емитиране на банкноти, пазарни операции, инструменти за паричен контрол, системи за клиринг и сетълмент. Княжество Монако прилага също така мерките, приети от Франция за изпълнение на актовете на Общността във връзка с пруденциалния надзор върху кредитните институции и предотвратяването на системни рискове за системите за разплащане и сетълмента на ценни книжа. Освен това Монако трябва да предприеме мерки, идентични по своето правно действие на директивите на Общността относно изпирането на пари и на правните актове, уреждащи инвестиционните услуги.

В паричното споразумение с Монако се предвижда съвместен комитет, чиято задача е да улеснява прилагането и функционирането на Споразумението.

3. Оценка на функционирането на споразуменията и предложения за евентуални промени на съдържанието на споразуменията

3.1. Транспониране на съответното законодателство на ЕО

Обхватът на законодателството на Общността, което трябва да бъде транспонирано в подписалите парично споразумение с Общността три държави, се различава значително в отделните споразумения.

И трите държави поеха ангажимент да предприемат вътрешноправни мерки за прилагане на разпоредбите във връзка с евробанкнотите и монетите на съответните си територии. Разпоредите във връзка с дизайна и техническите спецификации на евромонетите са като цяло добре приложени. Тъй като евромонетите на Монако, Сан Марино и Ватикана са разработени в сътрудничество със и произведени от сертицифирани монетни дворове от еврозоната (в т.ч. националните монетни дворове на Франция и Италия), прилагането на най-актуалните разпоредби на Общността е като цяло гарантирано По отношение на евробанкнотите не бяха утвърдени компетентни органи или последващи процедури за контрол на изпълнението на приложимите разпоредби (например правила за обмен и изтегляне от обращение на евробанкноти).

Страните, подписали паричните споразумения, поеха също ангажимент за тясно сътрудничество с Общността в областта на борбата срещу фалшифицирането на евробанкноти и монети. Споразумението с Монако излиза извън рамките на другите две споразумения, като в него се уточнява, че Княжеството следва да приеме подходящите стъпки, установени в законодателството на Общността[7], за предотвратяване на фалшифицирането. Прилагането на Споразумението с Монако в областта на фалшифицирането е обект на редовна оценка и списъкът с правни инструменти, подлежащи на приемане, се актуализира по време на заседанията на съвместния комитет (вж. раздел 3.2). Въпреки съществуването на някои недостатъци (например нератифициране на споразумението с Европол) като цяло в тази област бе осъществен значителен напредък.

В споразуменията със Сан Марино и Ватикана не са включени специфични задължения за транспониране на законодателството на ЕС в областта на защитата на налични парични средства в евро срещу фалшифициране и начини за сътрудничество с Общността. Според информацията на Комисията двете държави положиха усилия за привеждане на своите закони в съответствие със стандартите на Общността, но тъй като за тези две споразумения не съществува последващ механизъм за контрол както по отношение на Монако, Общността не е редовно информирана за прилагането на паричните споразумения от страна на Сан Марино и Ватикана.

Паричното споразумение с Монако включва няколко допълнителни елемента, повечето от които бяха част от предходните споразумения с Франция. За разлика от паричните споразумения с Ватикана и Сан Марино в Споразумението с Монако са предвидени правилата и условията на достъп на кредитните и други институции, упълномощени да извършват такива дейности на територията на Монако, до системите за междубанков сетълмент и разплащане и сетълмент на ценни книжа в ЕС. В споразуменията с Ватикана и Сан Марино се уточнява, че установените в тези две държави финансови институции могат да имат достъп до разплащателните системи в еврозоната при правила и условия, които се определят от Централната банка на Италия (Banca d'Italia) с разрешението на Европейската централна банка. Досега Ватикана и Сан Марино не са проявили интерес към пряко участие в системите за разплащане в еврозоната въпреки съществуването на значителен финансов сектор в последната (към настоящия момент банките, осъществяващи дейност в Сан Марино, използват достъпа на италианските банки). Предвид обема на банковия сектор в Сан Марино и близките му взаимоотношения с банки, осъществяващи дейност в еврозоната, би било целесъобразно Република Сан Марино да бъде призована да уеднакви своето законодателство в областта на банковото дело и финансите с приложимото законодателство на държавите-членки на еврозоната.

Задълженията за транспониране на съответното законодателство на ЕС във вътрешното законодателство и/или за приемане на еквивалентни мерки са твърде различни в трите страни, подписали парични споразумения с Общността. За да се осигури надеждна защита на евробанкнотите и монетите срещу фалшифициране, прилагането на съответното законодателство на ЕС подлежи на мониторинг и в трите държави. Банките и финансовите институции от Сан Марино следва да спазват същите правила, както техните контрагенти в еврозоната. Поради това Сан Марино следва да бъде призована да транспонира съответното съществуващо законодателство на ЕС в областта на банковото дело и финансите, като отчете всички актуализации и нови закони в тази сфера. С оглед както на сложността на законодателството, така и на ограничения административен потенциал на републиката разпоредбите биха могли да се изготвят за преходен период от две години. |

3.2. Механизми за последващ контрол

Паричните споразумения замениха конвенциите, съществували между Франция и Италия, от една страна, и Монако, Ватикана и Сан Марино, от друга. Те вече не представляват двустранни споразумения, а споразумения между трети страни и Европейската общност, приети въз основа на член 111 от Договора. Монако, Ватикана и Сан Марино получиха правото да емитират монети, които представляват законно платежно средство за 325 млн. жители в еврозоната. Държавите-членки на еврозоната трябва да спазват стриктни правила, чието прилагане се контролира внимателно от институциите на ЕС. Поради това последните следва да разполагат с подходящите функции за осъществяване на последващ контрол на прилагането на паричните споразумения.

В паричното споразумение с Монако се предвижда съвместен комитет, чиято задача е да улеснява прилагането и функционирането на Споразумението. В него участват Княжество Монако, Франция, Европейската комисия и Европейската централна банка и заседанията му се провеждат по принцип веднъж годишно. По време на заседанията участниците обсъждат напредъка по прилагане на споразумението и възможните изменения на приложенията, посочващи законодателството — обект на транспониране. Сътрудничеството в борбата срещу фалшифицирането на евробанкноти и монети и в прилагането на съответните законодателни мерки е обект на редовен преглед от страна на комитета.

За разлика от процедурите, предвидени във връзка със споразумението с Монако, по отношение на споразуменията, подписани със Сан Марино и Ватикана, не бяха изготвени разпоредби за процедури за последващ контрол. При липсата на регламентиран официален последващ контрол Сан Марино и Ватикана не докладват редовно за прилагането на споразуменията. Съгласуваността на тяхното законодателство със задълженията, произтичащи от паричните споразумения, не се проверява и те не биват надлежно информирани за промените в областите, попадащи в обхвата на последните.

В процеса на подготовка на настоящото съобщение Комисията и ЕЦБ организираха през март 2009 г. неформални срещи с представители на трите държави. Диалогът с представителите на Монако и Сан Марино бе конструктивен, докато градът-държава Ватикана бе по резервиран в обмяната на становища и информация.

Споразуменията с Ватикана и Сан Марино не предоставят възможност за редовно обсъждане на тяхното функциониране. Липсата на редовни заседания изправя органите от Ватикана и Сан Марино пред трудности, свързани с проследяване на новоприетото законодателство в областите, обхванати от споразуменията, а институциите на Общността не са в състояние да осъществяват надлежен мониторинг върху прилагането на споразуменията. Поради това Комисията предлага създаването на два съвместни комитета — сходни на съществуващия с Княжество Монако — с града-държава Ватикана и с Република Сан Марино. Комитетите ще обединяват представители на Сан Марино/Ватикана, Италия, Комисията и ЕЦБ и ще заседават поне веднъж годишно с цел осъществяване на мониторинг върху прогреса при прилагането на споразуменията и на евентуалните им изменения. |

3.3. Предпазна клауза в случай на сериозни слабости в прилагането на споразуменията

С подписването на паричните споразумения трите държави поеха редица ангажименти, в замяна на правото да използват еврото като своя национална валута и да секат евромонети. Докато при неспазване на задълженията на държава-членка ЕС има възможност да открие процедура за нарушение, настоящите споразумения не предоставят на Общността никакъв механизъм, в случай че държава, подписала споразумението, не изпълнява своите задължения (с изключение на крайната и следователно малко вероятна мярка за едностранно оттегляне от споразумението).

Комисията предлага ЕС да има право да взема решение за временното отнемане на правото на изсичане на евромонети в случай на трайно (например продължаващо 2 години) и сериозно нарушение на задълженията, посочени в паричните споразумения. Временното отнемане на правото на емитиране (например при продължително нетранспониране на съответното законодателство на Общността) би било предхождано от няколко предупреждения и обмен на становища. |

3.4. Прагове при емитирането на евромонети

Монако, Ватикана и Сан Марино имат право да изсичат евромонети със своите национални страни, които имат статут на законно платежно средство в цялата еврозона.

По причини от историческо естество праговете на максималните годишни емисионни обеми бяха определени по много различен начин[8]. На Монако се разрешава да емитира най-много 1/500 част от количеството монети, изсечени във Франция (т.е. евромонети с френски национални страни). През 2009 г. на Монако бе разрешено да емитира монети с общ номинал от 221 094 EUR.

Праговете по отношение на Сан Марино и Ватикана представляват фиксирани стойности, преразглеждани на всеки две години, за да бъдат отчетени промените в индекса на потребителските цени в Италия. Тези два прага се основават на емисионните прагове, използвани в споразуменията с Италия преди въвеждане на еврото, и не са свързани с реална променлива величина, като например брой жители, БВП или евромонети, емитирани в държавите-членки на еврозоната. За 2008 г. и 2009 г. те бяха определени на 2 183 112 EUR за Сан Марино и на 1 074 000 EUR за Ватикана. Градът-държава Ватикана може да емитира допълнителни количества разменни евромонети при специални случаи (вж. раздел 2.1).

До момента и трите държави стриктно спазват своите емисионни прагове.

Актуалните данни на глава от населението навеждат на мисълта, че емисионните прагове по отношение на страните, подписали парични споразумения с Общността, са твърде щедри. До месец септември 2008 г. стойността на монетите, емитирани на глава от населението, възлизат на 7 028 EUR във Ватикана, 422 EUR в Сан Марино и 190 EUR в Монако. За същия период (2002—2008 г.) средният размер на емисията на глава от населението достигна 63 EUR в държавите-членки на еврозоната (за подробности вж. приложение I). Все пак по-високите от съответстващите на броя на жителите емисионни квоти биха могли да бъдат оправдани от относително голямото търсена и изкупуване на тези монети на нумизматичния пазар.

На първо място обаче разменните евромонети представляват платежен инструмент: те следва да циркулират свободно на пазара и да се използват за разплащане. Разменните монети, изкупувани от нумизматици, не изпълняват своето първоначално предназначение, а се използват като предмети с колекционерска стойност.

За да бъде възможно тези монети реално да бъдат в обращение, Комисията предлага емисионните прагове за трите държави, подписали парично споразумение, да бъдат увеличени. Новите прагове ще бъдат изчислени по нов, единен метод, осигуряващ равноправно третиране на трите държави. Първоначалните парични споразумения де факто ощетяват Монако спрямо далеч по-благоприятното третиране на Сан Марино и Ватикана. Вследствие на това към настоящия момент Монако емитира около една десета от количеството монети, емитирани от Сан Марино, и около една пета от монетите, емитирани от Ватикана, въпреки че населението на Монако е най-голямо измежду тези три страни и неговото парично споразумение включва най-голям брой задължения.

Новият годишен праг ще включва фиксирана и променлива част:

1. фиксираната част следва да служи за покриване на търсенето на колекционерски монети . Според оценката общата сума в размер на около 2 100 000 EUR следва да бъде достатъчна, за да покрие търсенето на нумизматичния пазар[9];

2. променлива част ще бъде базирана върху средния размер на емисията на глава от населението в еврозоната. Средният брой монети на глава от населението, емитирани през година (n-1) в еврозоната, ще бъде умножен по броя на жителите на страната, подписала парично споразумение.

Симулационните изчисления на праговете за 2009 г. на базата на този метод са представени в таблица 1.

Таблица 1: Емисионни прагове, изчислени на базата на единен метод (пример 2009 г.)

Сан Марино | 30 324 | 109 470 | 2 100 000 | 2 209 470 | 2 183 112 |

Ватикана | 826 | 2 952 | 2 100 000 | 2 102 952 | 1 074 000 |

Новият метод би увеличил значително прага за емитираните от Монако монети: от около 220 000 EUR на почти 2 220 000 EUR. Прагът на Ватикана почти би се удвоил — от 1 074 000 EUR на повече от 2 100 000 EUR.

Увеличаването на емисионните прагове обаче следва да бъде обвързано със спазването на новата „препоръка на Комисията относно общите насоки по отношение на националните страни и емитиране на разменни евромонети“[11], одобрена от Съвета на 10 февруари 2009 г. Според нея всички разменни евромонети следва да бъдат пускани в обращение по номинална стойност, с изключение на малка част емитирани монети, които може да бъдат продавани на по-висока цена, ако това е в резултат например на по-специално качество или опаковка. Както Монако, така и Сан Марино спазват това правило: Монако пласира чрез местните банки по-голямата част от своите монети в смесени ролки, включващи евромонети на други страни от еврозоната. Сан Марино доставя близо 70 % от своите монети на банките на негова територия без да ги смесва с евромонети на други страни. За да се избегне масовото изкупуване от страна на нумизматици на монети на Сан Марино в местните банки, един от възможните варианти би бил смесването им с евромонети на други страни преди доставянето им в банките. По отношение на съществуващите практики най-големи промени ще бъдат необходими от страна на града-държава Ватикана, която на практика емитира всичките си разменни монети в нумизматични комплекти (по-малко от 1 % от монетите в еврозоната се продават над номинална стойност в нумизматични комплекти).

Новият общ метод би бил приложим и в бъдеще спрямо всяко евентуално парично споразумение[12].

Комисията предлага въвеждането на нов метод за изчисляване на емисионните тавани, който ще създаде равнопоставеност между всички държави, подписали парично споразумение с Общността. Общият метод би осигурил справедливо третиране и би отчел търсенето от страна на нумизматиците, за да се гарантира ефективното обращение на разменните евромонети, емитирани от тези страни. |

3.5. Правила за изсичане на евромонети

Паричното споразумение с Монако гарантира правото на националния монетен двор на Франция да произвежда евромонетите на Монако, докато монетите на Ватикана и Сан Марино могат да бъдат изсечени единствено от монетния двор на Италия. Това правило е продиктувано от исторически причини, датиращи от времето, когато наличните парични средства в евро все още не бяха в обращение и почти всички страни в еврозоната изсичаха евромонети единствено за собствените си нужди, а по отношение на производството и управлението на запасите почти липсваше сътрудничество. Междувременно ситуацията се промени, като днес редица страни от еврозоната изсичат своите монети в други страни от еврозоната, а някои закупуват монети от чужди резерви. Де факто, редица монетни дворове от еврозоната вече провеждат широкообхватна и динамична търговска дейност и произвеждат монети за други страни в рамките на и извън Европа[13].

Въпреки че съществуващите споразумения на Монако, Сан Марино и Ватикана с националните монетни дворове на Франция и Италия изглежда функционират добре, от гледна точка на законодателството на ЕС към момента не съществува причина да се запази монополът на определени национални монетни дворове за производството на монети, свързан с прилагането на споразумение между Общността и трети страни. Този монопол противоречи изцяло на духа на Договора и де факто създава дискриминация между държавите-членки, тъй като на останалите монетни дворове от еврозоната е отказано легитимното право да отправят оферти за изсичане на необходимите от Монако, Ватикана и Сан Марино монети.

На монетните дворове от еврозоната следва да се предостави възможността да отправят оферти към споменатите три страни за производството на техните евромонети, а Монако, Ватикана и Сан Марино следва да могат свободно и по свое усмотрение да избират изпълнител измежду тях[14]. |

4. Заключения

Съветът призова Комисията да прегледа функционирането на съществуващите парични споразумения. След подробен преглед на споразуменията Комисията предлага тяхното изменение с цел включване на следните елементи:

3. Осигуряване на условия на равнопоставеност във връзка със задълженията на страните, подписали парични споразумения с Общността;

4. Създаване на надежден механизъм за последващ контрол и на трите споразумения;

5. Въвеждане на възможност за отнемане на правото на емитиране на евромонети в случай на трайно и сериозно нарушение на задълженията, посочени в споразумението;

6. Въвеждане на общ метод за изчисляване на праговете за емитиране на евромонети и тяхното адаптиране;

7. Разрешаване на монетните дворове от еврозоната да отправят оферти за производство на монетите на Монако, Ватикана и Сан Марино, като на последните се дава възможност свободно да избират изпълнител измежду тях.

Във връзка с предоговарянето на паричното споразумение с Монако би могло да се предостави мандат на Комисията и на Франция със съдействието на ЕЦБ, докато паричните споразумения със Сан Марино и Ватикана биха могли да се предоговорят от Комисията и Италия със съдействието на ЕЦБ.

ПРИЛОЖЕНИЕ I — Кумулативна данни за емитираните монети към края на 2008 г.[15]

Сан Марино | 30 324 | 24 074 | 794 | 12 808 | 422,38 |

Ватикана | 826 | 5 461 | 6 611 | 5 806 | 7 028,77 |

Еврозона | 323 186 285 | 82 033 879 | 254 | 20 399 071 | 63,12 |

BE | 10 741 048 | 3 227 578 | 300 | 1 168 911 | 108,83 |

DE | 82 062 249 | 23 406 690 | 285 | 5 689 889 | 69,34 |

IE | 4 517 758 | 4 096 719 | 907 | 697 268 | 154,34 |

EL | 11 262 539 | 2 190 838 | 195 | 661 998 | 58,78 |

ES | 45 853 045 | 14 198 243 | 310 | 3 419 593 | 74,58 |

FR | 64 105 125 | 12 485 491 | 195 | 2 439 620 | 38,06 |

IT | 60 090 430 | 11 526 576 | 192 | 3 635 354 | 60,50 |

CY | 801 622 | 217 011 | 271 | 73 282 | 91,42 |

LU | 491 702 | 513 019 | 1043 | 181 312 | 368,74 |

MT | 412 614 | 110 173 | 267 | 31 244 | 75,72 |

NL | 16 481 139 | 2 829 555 | 172 | 539 189 | 32,72 |

AT | 8 356 707 | 3 918 946 | 469 | 959 720 | 114,84 |

PT | 10 631 800 | 2 012 771 | 189 | 416 684 | 39,19 |

SI | 2 053 393 | 159 550 | 78 | 39 906 | 19,43 |

FI | 5 325 115 | 1 140 716 | 214 | 445 100 | 83,59 |

[1] Декларация № 6 във връзка с паричните взаимоотношения със Сан Марино, Ватикана и Монако.

[2] Заключения на Съвета относно „общите насоки по отношение на националните страни и емитирането на разменни евромонети“, 2922-ро заседание на Съвета по икономически и финансови въпроси на 10 февруари 2009 г.

[3] От 1925 г. френският франк има статут на законно платежно средство в Монако. Княжеството използваше френски франкове (банкноти и монети) и имаше право да емитира собствени монети френски франкове в рамките на определен лимит (те бяха законно платежно средство единствено на територията на Монако). Паричните отношения между Италия и Сан Марино бяха уредени чрез подписаната през 1939 г. Конвенция за приятелство и добросъседство, а подписаната през 1929 г. Парична конвенция уреждаше паричните отношения между Италия и града-държава Ватикана. И двете конвенции подлежаха на подновяване на всеки десет години и даваха право Сан Марино и Ватикана да емитират монети италиански лири, които имаха статут на законно платежно средство в Италия.

[4] Парично споразумение между правителството на Френската република, от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (ОВ L 142 от 31 май 2002 г.).

[5] Парично споразумение между правителството на Италианската република, от името на Европейската общност, и Република Сан Марино (ОВ C 209 от 27.7.2001 г.). Парично споразумение между правителството на Италианската република, от името на Европейската общност, и града-държава Ватикана (ОВ C 299 от 25.10.2001 г.).

[6] Парична единица, използвана на Апенинския полуостров през 19-ти век.

[7] Рамково решение на Съвета от 29 май 2000 година за повишаване на защитата чрез наказателни и други санкции срещу подправянето във връзка с въвеждането на еврото (2000/383/JHA, ОВ L 140, 14.6.2000 г.) и Регламент на Съвета за определяне на необходимите мерки за защита на еврото срещу фалшифициране (1338/2001, ОВ L 181, 4.7.2001 г.).

[8] Паричните споразумения обхващаха методологията, използвана при фиксирането на емисионния праг в паричните конвенции, съществували преди въвеждането на еврото.

[9] Сан Марино например се ориентира с известен успех към изсичането на избрани монети в евро. В момента тези монети се използват по номинална стойност при разплащанията.

[10] През 2008 г. средният нетен размер на емисията в еврозоната бе 3,61 EUR на глава от населението.

[11] Вж. бележка под линия 2.

[12] В момента се обсъжда споразумение с Княжество Андора.

[13] Десет монетни двора от еврозоната изнасят монети.

[14] Страната, чийто монетен двор ще произвежда евромонети за страна, подписала парично споразумение, ще прибави тези монети към количеството монети, което тя възнамерява да емитира за собствени нужди, с цел одобрение на емитирания общ обем от ЕЦБ в съответствие със съществуващата практика. Правото на емитиране на въпросната държава-членка на еврозоната няма да бъде ограничено, тъй като по отношение на емитирания обем a priori няма ограничение.

[15] Източници: ЕЦБ (кумулативен размер на емисията) за държави от ЕС; съответните органи във Франция и Италия за трите държави.

[16] Източници: Евростат за държави от ЕС; справочник на ЦРУ (оценка от юли 2009 г.) за трите държави.