BG Официален вестник на Европейския съюз C 120/51

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Въздействие на териториалния характер на данъчните законодателства върху индустриалните промени“

(2008/C 120/14)

На 16 февруари 2007 г., Европейският икономически и социален комитет реши, в съответствие с член 29, параграф 2 от Правилника за дейността, да изготви становище относно:

„Въздействие на териториалния характер на данъчните законодателства върху индустриалните промени“.

Консултативната комисия по индустриални промени, на която беше възложено да подготви работата на Комитета по този въпрос, прие своето становище на 13 ноември 2007 г. (докладчик: г-н SCHADECK; съдокладчик: г-н GAY).

На 440-ата си пленарна сесия, проведена на 12 и 13 декември 2007 г. (заседание от 13 декември 2007 г.), Европейският икономически и социален комитет прие настоящото становище със 102 гласа „за“, 7 гласа „против“ и 6 гласа „въздържал се“.

Част I — Заключения и препоръки

А. Европейската икономика е добре интегрирана в световната икономика. В различните сектори това интегриране е по-силно или по-слабо; то е особено добре изразено по отношение на тези индустриални дейности, които в най-голяма степен са отворени за глобализацията. Следователно при определянето на икономическата и данъчната политики на Европейския съюз (ЕС) трябва да се взима предвид и световното развитие. Въпреки че темата на настоящето становище е въздействието на териториалния характер на данъчните законодателства върху индустриалните промени в ЕС, този териториален характер не бива да се разглежда изолирано от света.

Б. ЕС и всички негови държави-членки носят отговорност за провеждането на икономическа, финансова, социална и екологична политики, чиито изисквания излизат извън динамиката на пазара. Следователно е целесъобразно да се следи за това териториалният характер на данъчните законодателства да оказва положително въздействие върху индустриалните промени на европейско ниво. Тези промени без съмнение следва да отговарят на динамиката на пазара, но те печелят също и от включването им в гореспоменатите политики в по-широк контекст. Самата същност на Лисабонския процес се основава върху постигането на баланс между различните направления (конкурентоспособност, социално измерение, опазване на околната среда) и този баланс трябва да бъде съхраняван, като се отдава дължимото и на данъчната конкуренция между държавите-членки (1).

В. Комитетът отбелязва, че данъчната конкуренция е една от реалностите на вътрешния пазар, която може да доведе до изкривявания на конкуренцията. Тя предполага правила за прозрачност и определяне на евентуални злоупотреби и вредни практики (2). Същевременно изисква и наличието на индикатори, които да бъдат добър критерий за оценка на състоянието на данъчната конкуренция. ЕИСК обаче отбелязва, че данъчната конкуренция не е решаващ фактор за инвестиционните решения на МСП. Тя има по-голяма тежест при мултинационалните предприятия, които са по-мобилни.

Г. Данъчната конкуренция не засяга само данъчното облагане на предприятията. С увеличаването на мобилността на финансовите активи тази конкуренция засяга и доходите от инвестициите на лицата, както и данъците върху имуществото.

Д. Комитетът смята, че координирането на данъчните разпоредби на различните администрации може да се окаже важен инструмент за подобряване на функционирането на вътрешния пазар, като се отстранят смущенията във функционирането му и разходите, свързани със съгласуване на данъците, най-вече в граничните райони. ЕИСК повтаря препоръките, отправени в изготвеното неотдавна становище относно Fiscalis 2013 (3).

Е. Според ЕИСК липсата на съгласуваност между системите за пряко данъчно облагане на държавите членки води до необлагане с данъци (4), злоупотреби или нарушения във функционирането на единния пазар. Това положение може да доведе до дестабилизация, дори до намаляване на общите данъчни приходи в ЕС.

Ж. Неограничената данъчна конкуренция в Общността от една страна може да утежни факторите, които се взимат под внимание при определянето на данъчната основа на най-слабо мобилните задължени лица, като малките предприятия или услугите, които не могат да бъдат делокализирани, а от друга страна може да промени разпределението на данъчната тежест между данъкоплатците и потребителите с оглед на покриването на публичните разходи и социалните трансфери. Последното би се отразило отрицателно върху социалното сближаване.

З. МСП и предприятията, работещи в областта на услугите, разполагат с най-малко възможности да се възползват от данъчната конкуренция. Комитетът препоръчва да им бъде оказана подкрепа, да бъдат въведени програми за обучение на кадрите в тези предприятия и на служителите в обществените администрации, да бъдат съставени подходящи бази данни, в частност в граничните и най-отдалечените региони на ЕС, с цел оказване на помощ на предприятията по пътя им на развитие в международен план.

И. Комитетът смята, че борбата с данъчните измами трябва да бъде приоритет и припомня заключенията на своето неотдавнашно становище по този въпрос (5).

Й. Пренасянето на данъчната тежест върху най-слабо мобилните производствени фактори може да намали конкурентоспособността на засегнатите предприятия и на предлаганите от тях работни места спрямо чуждестранните им конкуренти. Това прехвърляне на данъчната тежест ще забави растежа на националния БВП, което при липса на нови бюджетни ресурси може да доведе до намаляване на капацитета за обществени инвестиции.

К. Данъчната конкуренция кара всяка държава да управлява по-добре своите обществени разходи. Комитетът настоява това да не става за сметка на предлагането и качеството на обществените услуги. Те са от първостепенно значение за поддържането и привличането на производствени дейности, които създават блага, разкриват работни места и в крайна сметка създават и данъчна основа. Данъчната конкуренция не бива да влияе отрицателно върху финансирането и обезпечаването на системите за колективната социална закрила.

Л. Комитетът подкрепя усилията на държавите-членки за премахването на вредната данъчна конкуренция и тяхната ангажираност най-късно до 2010 г. да отменят редица вредни данъчни режими като тези, които са отразени в приетия през 1997 г. Кодекс за поведение (6). От друга страна ЕИСК приканва Комисията да продължи своите усилия в тази насока, започнати по същото време.

М. Комитетът също така подкрепя политиката на Комисията, която цели обществените помощи, включително избирателно предоставените на предприятията данъчни преференции, да служат за постигането на дългосрочни цели, свързани с индустриалните промени и териториалното развитие, като в същото време остават съвместими с политиката на конкуренция вътре в ЕС.

Н. Комитетът призовава за въвеждане на Обща консолидирана корпоративна данъчна основа на данъка върху дружествата (ОККДО) (7) с оглед на опростяването, безпристрастността и прозрачността на данъчните практики в държавите-членки. Това би позволило да се използва максимално потенциалът на вътрешния пазар, като се запазят бюджетният и данъчният суверенитет на държавите-членки и се избегнат рисковете от конфликт с разпоредбите на Договора. Тъй като по всяка вероятност ОККДО ще бъде въведена на основата на засилено сътрудничество, Комитетът би желал тя да бъде приета от възможно най-голям брой държави-членки.

О. Комитетът призовава за повече информация относно съдържанието, формите и развитието на проекта ОККДО преди да формулира отново становището си по този сложен стратегически въпрос, като за момента се задоволява да припомни своето проучвателно становище от 2006 г., изготвено по молба на комисар Ковач (8).

П. Въпреки това Комитетът предлага някои виждания и въпроси относно ОККДО. Той смята, че е желателно този незадължителен проект да бъде приет от възможно най-голям брой държави-членки, дори ако за тази цел трябва да се предвидят преходни мерки. Смята също така, че е желателно след като приключи периодът на съществуването на двете системи държавите-членки да започнат да прилагат единна основа за данъчното облагане. Освен това следва да се прецени дали общата основа, която се прилага по отношение на предприятията, работещи на външните пазари, да не бъде поверена на транснационална организация. В крайна сметка е целесъобразно да се постави въпросът за въздействието, което една такава основа може да окаже върху ставките, при които е възможно да се появи още по-голяма дисперсия. При тази хипотеза може да се определи долна граница на данъчните ставки, която да бъде малко под настоящата средна ставка в новите държави-членки.

Р. Комитетът препоръчва на Комисията да засили мониторинга на данъчните практики в определени пространства — „убежища“, които се стремят да привлекат облагаемите ресурси на данъчните системи на държавите-членки.

Част II — Мотиви

1. Предмет на становището

1.1 Данъчното облагане (нивото на данъчната тежест и размерът на данъците) често се посочва като един от критериите за оценяване на степента на привлекателност на дадена територия като седалище на индустриални, финансови и търговски дейности. Не е постигнато обаче съгласие за относителното тегло на този критерий по отношение на други критерии, като близост до търговския потенциал, себестойност на продукцията, наличие на квалифициран персонал, инфраструктура и обществени производствени мощности, обществени помощи и др.

1.2 Данъчните системи са сложни и не е лесно да бъдат сравнявани помежду им. Все пак, много важно е да може да се прецени дали данъчните стимули на различните власти действително постигат поставените цели, да се оцени потенциалното въздействие на всяко решение, насочено към положителни индустриални промени на тяхна територия, и да се свържат тези промени с очакваната себестойност.

1.3 Становището има за цел да представи насоки за предвиждането и управлението на индустриалните промени, за повишаване на конкурентоспособността на европейската икономика — в рамките на целите от Лисабон — и за изграждането на истински вътрешен пазар, който се характеризира с лоялна, неизкривена или поне „приемлива“ (съвместима с правилата на вътрешния пазар) конкуренция.

2. Данъчна конкуренция и мобилност на икономическите фактори

2.1 Тази мобилност се ускорява в рамките на ЕС поради следните причини: — големите предприятия възприемат вътрешния европейски пазар като единен пазар, като техен вътрешен пазар; — електронната търговия не признава националните граници; — факторите, свързани с производството и доставката, сегментират все повече веригите за създаване на стойност, чиито отделни звена стават все по-мобилни (9); — подобряването на транспортните инфраструктури и намаляването на цените в резултат от преструктурирането на товарния транспорт насърчават такова пространствено разпределение, при което между предприятията и техните дъщерни дружества има по-големи разстояния; — увеличават се мултинационалните придобивания и сливания на предприятия; — разширяването на ЕС също допринася за мобилността на икономическите инвестиции, на хората и на капиталите; — повишаването на нивото на знанията и обучението по езици спомагат за повишаване на мобилността на лицата.

2.2 Всяка държава-членка използва всички елементи на данъчната си система, специфични или структурни, за да привлече на своята територия инвестиции и дейности и така да разшири потенциала си, както по отношение на заетостта, така и по отношение на данъчните основи. От своя страна, данъкоплатците (предприятия и физически лица) търсят възможности да оптимизират своето икономическо състояние извън страната си. Техните данъчни задължения зависят от разликите в националните данъчни режими и представляват неизменна част от променливите стратегически фактори.

2.3 Тази данъчна конкуренция с цел привличане на инвестиции е реалност, която съществува и във всяка държава.

2.4 Измерването на нейната интензивност и на реалното й въздействие върху мобилността на производствените фактори и на капиталите е трудно осъществимо. Съществуват многобройни проучвания по този въпрос, които не са единни в заключенията си, освен по въпроса, че данъчният критерий е само един от критериите, определящи локализирането на мобилните инвестиции. Този въпрос ще бъде подробно разгледан по-долу.

2.5 С разширяването си от 15 на 27 държави-членки Европейският съюз без съмнение стана по-многообразен. Всяка от новите държави-членки се характеризира със свои географски, исторически, културни, социални, политически и икономически особености. Тя влиза в ЕС със своята специфичната индустриална структура, както и със своето специфично данъчно законодателство.

3. Влияние на данъчното облагане върху индустриалните промени

а) Данъчно облагане на труда и данъчно облагане на инвестирания капитал

3.1 За Европейския съюз като цяло общата стойност на данъчните приходи и на социалните удръжки възлиза средно на около 39 % от европейския БВП. Общата стойност на удръжките може да бъде разпределена както следва (10): Данък върху печалбата на дружествата 10 % Данък върху доходите на физическите лица 25 % Социалноосигурителни вноски 26 % Непреки данъци 30 % Други данъци 9 % Общо данъци и социални удръжки 100 %

3.2 Непреките данъци включват главно общите данъци върху потреблението и по-специално данък добавена стойност (ДДС), който е хармонизиран на нивото на ЕС, както и някои данъци и такси, с които се облагат определени стоки и услуги, като акцизите, които в ЕС са частично хармонизирани. Тъй като непреките данъци играят второстепенна роля по отношение на локализирането на предприятията, настоящото становище се спира предимно върху данъчното облагане на труда (§ 3.2.1) и на данъчното облагане на инвестирания от предприятията капитал (§ 3.2.2).

3.2.1 Данъкът върху доходите на наемните работници и всички социалноосигурителни вноски представляват около половината от общата стойност на данъците и другите удръжки. Тъй като тези удръжки се основават директно на труда, те естествено увеличават разходите за наемна работна сила. Доколкото разходите за работна сила са финансов фактор от първостепенно значение за промишлеността, можем да констатираме, че данъчното облагане и другите задължения, включително социалното осигуряване, намаляват доходите на наемните работници и с това могат да повлияят пряко или косвено върху конкурентоспособността на промишлените предприятия на ЕС. Това влияние е пряко, когато обществените власти събират за сметка на предприятията данъци или социалноосигурителни вноски, плащани от работодателя. Когато тези данъци и социални удръжки се събират за сметка на наемните работници, те в началото намаляват нетния им доход. Впоследствие могат да окажат непряко влияние върху договарянето на брутния им доход и дори да доведат до миграция към други региони и да възпрепятстват развитието на други дейности освен манифактурните, при които разходите за заплати са малки.

3.2.1.1 Поскъпването на работната сила по естествен начин кара предприятията да повишават производителността на труда, като увеличават интензивността на инвестирания капитал. Този стимул е особено важен в държавите-членки, където цената на фактора труд е най-висока. И обратно, относителната стойност на фактора труд е една от многото променливи величини, които карат предприятията да предпочитат да локализират своите трудоемки инвестиции в тези държави-членки, където цената на работната сила е най-ниска. Тъй като съществува тенденцията данъците и социалните осигуровки да са по-високи в държавите-членки, където нивото на заплащане на наемните работници (при което се отчитат социалните осигуровки, плащани от работодателя, и данъците) е над средното за Европа, данъчното облагане на труда увеличава разликите в цената на работната сила и следователно насърчава създаването на работни места предимно в държавите-членки с по-конкурентоспособна структура на себестойността.

3.2.1.2 От гледна точка на потребителя е очевидно, че крайната цена на индустриалните продукти е повлияна от всеки елемент на стойността, включително от данъчното облагане. Продуктът се облага с непреки данъци при продажбата му на потребителя напълно неутрално. Процентът на ДДС, събиран в страната на потребителя, е същият, независимо дали продуктът е произведен в предприятие, намиращо се в тази страна, в друга държава-членка или извън ЕС. За сметка на това данъците, плащани в ЕС на различните етапи на производството, и по-специално данъците и другите удръжки, които увеличават себестойността на труда, са чисто национални тежести, които се отразяват на продукта там, където той е произведен. Следователно потребителят може да избира между продукти с по-големи или по-малки данъчни разходи в зависимост от държавата-членка, в която се осъществява производството. Нещо повече — дори социалните осигуровки и данъците върху труда да бяха хармонизирани на територията на ЕС, потребителят винаги би могъл да избира между продукти, произведени в ЕС и обременени с относително високи данъци и социални осигуровки, и продукти от страни извън ЕС, облагани с други, много по-ниски данъци. От значение е не само да се координира структурата на данъците и социалните удръжки върху труда на територията на ЕС, но и да се включат в анализа аспектите, свързани с търговията между ЕС и останалата част на света.

3.2.1.3 Комитетът препоръчва на Комисията да засили наблюдението върху данъчните практики в определени райони „убежища“, които се стремят да привлекат подлежащите на данъчно облагане ресурси от данъчните системи на държавите-членки.

3.2.2 Данъчното облагане на инвестирания капитал най-напред се анализира на ниво предприятие и след това вторично на ниво инвеститор или акционер.

3.2.2.1 Данъкът върху печалбата на предприятията се събира въз основа на номинални данъчни ставки (11), които в отделните държави-членки се различават съществено (вж. таблицата в приложение 2). Белгия, Германия, Испания и Малта се характеризират с данъчни ставки между 34 и 38 %, докато Кипър, Ирландия, Литва и Латвия имат данъчни ставки между 10 и 15 %. Като цяло, в новите държави-членки ставката на корпоративния данък е значително по-ниска от тази в старите държави-членки: средната й стойност в 15-те по-стари държави-членки е 29,5 %, а в 10-те по-нови държави-членки — 20,3 % (12).

3.2.2.2 Въпреки това номиналните данъчни ставки представляват само частичен индикатор за данъчната тежест. На практика при определянето на реалната данъчна тежест следва да се отчита и начинът, по който е определен облагаемият доход и различните технически операции, извършвани при определяне на размера на данъка. Поради тази причина изглежда целесъобразно да се отчита и имплицитната данъчна ставка върху капитала, която сравнява данъка, плащан от предприятията, с брутния им оперативен излишък (13) (вж. таблицата в Приложение 3).

3.2.2.3 Разминаванията между двата инструмента за измерване са поразителни: — някои държави-членки обявяват изключително високи данъчни ставки, но изглежда, че на практика налагат на своите предприятия относително ниска данъчна тежест; — други държави-членки имат „атрактивни“ (много ниски) номинални данъчни ставки, но въпреки това изглежда налагат сравнително висока данъчна тежест върху приходите на предприятията; — става ясно, че на практика някои държави-членки прилагат висока данъчна ставка върху ниска данъчна основа, а други са приели ниска данъчна ставка върху висока данъчна основа. Реалната данъчна тежест е резултат от тези две променливи величини и анализът не може да се задоволи само с разглеждането на формалните данъчни ставки. Тази теза се потвърждава и от данните примерно за Ирландия и Германия (14).

3.2.2.4 Тези статистически данни сами по себе си илюстрират сложността на данъчната проблематика (15). Вместо да правим прибързани заключения, ще отбележим само съществуващата разлика между държавите-членки, разлика, която в определени ситуации може да изправи дадено предприятие, развиващо промишлена дейност на европейския пазар, пред проблема на твърде големите разлики между данъчните тежести и социалноосигурителните вноски в отделните държави-членки.

б) Веригата за създаване на стойност на предприятията

3.3 Малките и средни предприятия (МСП), най-вече тези, които са разположени в граничните и периферни територии на ЕС, са все по-отворени за глобализацията на пазарите, било защото участват в нея, било защото понасят нейните последици. Учредени в много от случаите с лични или семейни капитали, тези МСП не се възползват от данъчната конкуренция в същата степен като големите мултинационални предприятия. На практика те не разполагат нито с организация, нито с мениджмънт, нито със средства, нито със знания, които биха им позволили да извлекат най-доброто от тази конкуренция. Точно обратното, за тези МСП привеждането в съответствие на данъчните декларации в различните страни, разликата в данъчните основи, в ставките, освобождаванията от плащане, правилата за погасяване и другите правила между отделните страни представляват допълнителни разходи, които затрудняват достъпа им до външните пазари. Въпреки това тази част от интернационализираните МСП или МСП, на които предстои интернационализация, представлява една от най-добрите предпоставки за растеж, по отношение на създаване на блага, добавена стойност, иновации и, разбира се, разкриване на работни места в съответствие с Лисабонския процес. Необходимо е тези предприятия да бъдат подпомогнати във връзка с тези процедури. За тази цел кадрите на тези предприятия и персонала на обществените администрации трябва да бъдат обучени, за да допринасят за промяната.

3.4 Много предприятия със значително влияние върху търговията в Общността, най-вече предприятията, които участват активно в международната търговия извън ЕС, като цяло следват друг модел, а именно: — тези предприятия са организирани като акционерни дружества и не е задължително акционерите да живеят в региона или в държавата-членка, където се намира седалището на предприятието; — най-често са организирани като дружества-учредители и дъщерни дружества, които по този начин образуват група от повече или по-малко интегрирани дружества; — отделните подразделения на групата оперират в няколко държави-членки и — всяка отделна единица на групата има свои специфични функции, всяка единица участва в създаването на стойност и веригата за създаване на стойност е ясно сегментирана между отделните дружества, като всяко дружество изпълнява своя собствена функция в цялостната схема.

3.5 Съвременните индустриални групи изпълняват разнообразни, взаимосвързани функции (управление на веригите за създаване на стойност и доставка, организация на отделните етапи на производствения процес, извличане на печалба от нематериални активи като ноу-хау, патенти, търговски марки и др.) с цел маркетинг на своята продукция на базата на стратегия, основана на системен анализ на пазара. Локализирането на тези различни икономически функции е подчинено на една обща стратегия, а данъчното облагане е един от факторите, които се вземат предвид при определянето на тази стратегия.

3.6 При една такава групова структура следва да се анализират отделните юридически лица и групата като цяло. Групата определя икономическите функции на всяко свое подразделение, в зависимост от икономическите данни за пазара, като оптимизира цялостната ефективност и рентабилност на групата. Държавите-членки имат право да усъвършенстват своите данъчни системи с оглед на стимулирането на икономическа дейност. Също и предприятията имат право да третират данъчните тежести по същия начин, по който третират и останалите си разходи.

3.7 Всяко юридическо лице е подвластно на данъчното право, което е в сила в страната, където лицето е установено, и информацията за данъчната система участва в общата управленска стратегия на групата наред с другите фактори, които се отчитат при взимането на решения.

3.8 Поради това положението на индустриалните групи, които оперират на пазарите на ЕС, е изключително сложно. Вместо да се говори за локализация, делокализация и релокализация на групата, би било по-уместно да се пристъпи към функционален анализ на индустриалната структура и да се определят факторите за локализация, свързани с различните икономически функции в дадена държава-членка, на нивото на ЕС или извън него. Някои икономически функции са по-мобилни от други и за някои мобилни функции данъчното облагане е по-точен критерий за локализация, отколкото за други. И въпреки че данъчното облагане очевидно е един от променливите фактори, които оказват влияние при взимането на решението, би било погрешно да се надценява значението му при избора на локализация.

4 Обща рамка за конкуренцията между държавите-членки по отношение на данъчното облагане на предприятията

4.1 Понастоящем за рамка на данъчната конкуренция служат три вида мерки: — Кодексът за поведение и системата за съобщаване на промените в данъчните законодателства, въведени през 1997 г., поставиха начало на активен диалог на нивото на министрите на финансите, с който се цели да се гарантира, че данъчните мерки няма да насърчават вредната данъчна конкуренция (§§ 4.2 до 4.4); — европейското право в областта на конкуренцията, особено в частта му, отнасяща се до държавните помощи, цели да се не се допуска предоставянето на държавни помощи на предприятията чрез въвеждането на определени данъчни режими или практическото прилагане на данъчното законодателство и произтичащото от това нарушаване на правилното функциониране на вътрешния пазар (§§ 4.5 до 4.7); — повечето държави-членки са взели законодателни мерки, за да не допуснат създаването на изкуствени и водещи до злоупотреба структури, които да облагодетелстват предприятията чрез преференциални данъчни режими.

4.2 Кодексът за поведение, който не е правно обвързващ, задължава държавите-членки да спазват принципите на лоялната данъчна конкуренция. В резултат от този процес бяха определени редица данъчни мерки със законодателен, нормативен и административен характер, които оказват или биха могли да окажат значително влияние върху локализацията на икономическите дейности на предприятията в ЕС. Засегнатите държави-членки изразиха съгласието си и поеха конкретни ангажименти за промяна на тези режими, така че елементите на вредна данъчна конкуренция да бъдат премахнати най-късно до 2010 г., освен в случаите, представляващи изключение (16).

4.3 Комитетът приветства резултатите, постигнати с този Кодекс за поведение, тъй като с премахването на вредните данъчни практики (17) държавите-членки укрепват лоялната данъчна конкуренция в ЕС и допринасят за окончателното изграждане на вътрешния пазар. Комитетът насърчава Комисията да продължи тази инициатива като разшири обсега на правилника за поведение и даде оценка на някои по-особени данъчни режими, които бяха въведени през последните години.

4.4 Същевременно беше въведена система за комуникация между държавите-членки и Комисията, чрез която се проверява дали промените в данъчното законодателство съответстват на политиката на Европейския съюз. Държавите-членки се ангажираха да не въвеждат нови данъчни мерки, за които се смята, че накърняват интересите на ЕС.

4.5 Още Римският договор съдържа разпоредби, забраняващи на държавите-членки да отпускат помощи на предприятията, включително под формата на данъчни облекчения, които изкривяват или които биха могли да изкривят конкуренцията на общия пазар. С тези разпоредби на Комисията се възлагаше отговорността да осигури контрола и наблюдението в тази област. През 1997 г. при започването на работата по Кодекса за поведение, министрите на финансите на заседание на ECOFIN упълномощиха изрично Комисията да продължи дейността си по отношение на държавните помощи и борбата с данъчните законодателства на държавите-членки, които влизат в противоречие с горепосочените разпоредби на Договора.

4.6 През последните десет години Комисията постепенно засили дейността си в тази област. Тя не само започна процес на изясняване в консултация с държавите-членки и в резултат на този процес уточни критериите, от които се ръководи дейността й в редица области, но пристъпи също и към конкретни действия срещу отделни данъчни мерки, приети от някои държави-членки.

4.7 За разлика от Кодекса за поведение, който е политически необвързващ, законодателството в областта на държавните помощи е с юридически обвързващ характер. Комисията разполага с голяма власт и е в състояние да забрани влизането в сила на дадена мярка за отпускане на неправомерни помощи, да наложи промяната й или дори да принуди съответната държава-членка да си върне несъвместимите с общия пазар помощи, в случай че Комисията не е била официално уведомена за прилагането на тази мярка. В този случай предприятията бенефициенти са длъжни да възстановят отпуснатите им данъчни облекчения.

4.8 По-голяма част от държавите-членки са приели разпоредби за борба с укриването на данъци и с прехвърлянето на дейности към територии с привилегировано данъчно облагане. На практика всички държави-членки желаят да привлекат на своя територия икономически дейности, да получават данъчни приходи във връзка с тези дейности и да предотвратят прехвърлянето на данъчните основи в чужбина.

4.8.1 Въпреки че отделните държави-членки са приели различни данъчни мерки, понякога възниква въпросът дали такива разпоредби са съвместими с вътрешния пазар и свободното движение в Европейския съюз, при положение че данъчното законодателство, прилагано от всички държави-членки, е в съответствие със законодателството на Общността. Съдът на Европейските общности уточни позицията си по въпроса, а тя накратко е следната: разпоредбите, насочени срещу укриването на данъци и прехвърлянето на дейности към територии с привилегировано данъчно облагане, по принцип са несъвместими с принципа за свободно движение в ЕС. Такива разпоредби могат да бъдат оправдани, само ако действието им се свежда до борба със съразмерни средства срещу установяването на изкуствени и водещи до злоупотреба структури.

4.9 Комитетът счита, че борбата срещу данъчните измами трябва да бъде приоритет и припомня заключенията на своето неотдавнашно становище по този въпрос (18).

4.10 В член 93 от Римския договор е предвидено, че Съветът с единодушие приема „разпоредби за хармонизиране на законодателството относно данъците върху оборота (…), акцизите и другите форми на косвено данъчно облагане, в степента, в която такава хармонизация е необходима за осигуряване създаването и функционирането на вътрешния пазар“.

4.11 В загрижеността си да завърши изграждането на вътрешния пазар чрез мерки, свързани с данъчното облагане на предприятията, Европейската комисия стартира няколко интересни инициативи. В частност на 3 май 2007 г. Комисията потвърди, че продължава работата си с цел въвеждането на обща консолидирана корпоративна данъчна основа (ОККДО). Комисарят по данъчното облагане възнамерява през първото шестмесечие на 2008 г. да представи предложение за директива с оглед на прилагането на ОККДО до 2010 г. Комитетът споделя убеждението на Комисията, че ОККДО може да се окаже много важен принос за успеха на вътрешния пазар, независимо от факта, че ОККДО означава повече прозрачност и следователно по-активна данъчна конкуренция. Комитетът приканва Комисията да постоянства в работата си, въпреки сложността на проблемите. Независимо от това изглежда, че на настоящия етап би било прибързано този проект да се коментира по-подробно, още повече, че Комисията все още не е представила подробен модел за определянето на тази обща консолидирана основа и за въвеждането на консолидирана система за данъчно облагане в 27-те държави-членки на ЕС. Въпреки това Комитетът формулира някои съждения и повдига свързани с бъдещето въпроси относно проекта ОККДО за данъчното облагане на предприятията.

5. Съждения и въпроси на Комитета относно проекта за обща и консолидирана данъчна основа

5.1 Предвид факта, че държавите-членки биха могли сами да решават дали да приемат ОККДО (вероятно на базата на засилено сътрудничество), Комитетът би желал възможно най-голям брой държави да направят това, дори ако за целта трябва да се предвидят преходни мерки.

5.2 Ако системата ОККДО няма задължителен характер за предприятията, поради предоставената им възможност за избор, администрациите в държавите-членки, приели ОККДО по собствена инициатива, ще трябва да работят с две различни системи за декларации и данъчно облагане. Допустимо ли е това в момент, когато повечето държави-членки се стремят да подобрят производителността на своите обществени услуги?

5.3 Ако мултинационалните предприятия възприемат системата ОККДО, не възниква ли риск от неравно третиране (формалности, счетоводен и данъчен режим) на предприятията в една и съща държава-членка, която подкрепя прилагането на ОККДО?

5.4 С оглед на двата предходни параграфа, не следва ли да се стремим към прилагане на една система по отношение на всички данъкоплатци от дадена държава-членка?

5.5 Ако се очаква системата ОККДО да доведе до по-голяма прозрачност, трябва ли обявяваната обща основа да бъде поверена на транснационална организация?

5.6 С възприемането на системата ОККДО скритите разлики в облагането, възникващи при изчисляването на данъчните основи, ще се отразят на данъчните ставки в държавите-членки, избрали ОККДО. Ще доведе ли общата система за изчисляване на данъчната основа до по-големи разлики между данъчните ставки (най-малкото между номиналните данъчни ставки)? Данъчната конкуренция може да се изостри на ниво данъчни ставки. Едно проучване на Комисията от 2001 г. показа, че разликите в номиналните данъчни ставки са основната причина за възникването на икономически деформации в резултат от данъчната конкуренция!

5.7 Ако между държавите-членки, избрали ОККДО, разликите в данъчните ставки се запазят (в разрез с възникналата неотдавна тенденция към уеднаквяване) или се увеличат, не може ли в тези държави да се предвиди въвеждането на минимална данъчна ставка? Тази ставка би могла да бъде например малко по-ниска от ставката, възприета в новите държави-членки. При навлизането на чужди капитали положението на тези държави с нищо няма да се промени. Що се отнася до другите държави-членки, те биха могли да приемат по-високи данъчни ставки, без да се страхуват от твърде агресивна външна данъчна политика по отношение на техните капитали.

Брюксел, 13 декември 2007 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Dimitris DIMITRIADIS

(1) „Данъчна конкуренция съществува там, където решенията на един орган на управление (национален, регионален или местен) пряко влияят върху възможностите на други органи и където не може да се постигне контрол върху това взаимодействие само с пазарни механизми“ (Източник: ОИСР); за повече подробности вж. Приложение 1.

(2) Съгласно широкото определение, дадено в „Кодекса за поведение при данъчното облагане на юридическите лица“, вредни данъчни мерки са тези, които „оказват или могат да окажат съществено влияние върху местоположението на дейността на предприятията в Общността“. По-нататък кодексът определя като „потенциално вредни“ мерките, които „гарантират значително по-ниско реално ниво на данъчното облагане от нивата, които обикновено се прилагат в съответните държави-членки, включително и нулево данъчно облагане“

(вж. също http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_it.htm).

(3) OB C 93, 27.4.2007 г.

(4) Липсата на съгласуваност между националните системи за данъчно облагане може да доведе до двойно необлагане. „например във връзка с начина, по който държавите-членки определят нетния капитал и заетия капитал, една държава-членка може да разглежда дадена транзакция по-скоро като капиталова вноска, отколкото като заем и следователно да не смята за облагаем дохода от вложения капитал, докато друга държава-членка може да разглежда заема като дълг и да приспадне лихвите от данъците на дружеството, което ги изплаща. Това може да доведе до намаляване на данъците в една държава-членка без съответно данъчно облагане в друга държава-членка. Друга област засяга използването на хибридни единици — т.е. такива, които в една държава-членка се разглеждат като корпорации и са непрозрачни, а в друга не се считат за корпорации и са прозрачни. Тази разлика в определенията на държавите-членки може да доведе до двойно освобождаване или до двойно приспадане на данъците“ (Източник: съобщение на Комисията, озаглавено „Координиране на разпоредбите на държавите-членки в сферата на прякото данъчно облагане в рамките на вътрешния пазар“ (COM(2006) 823 окончателен, параграф 3).

(5) Становище относно „Съобщение на Комисията до Съвета, Европейския парламент и Европейския икономическия и социален комитет относно необходимостта от разработване на координирана стратегия за засилване на борбата с данъчните измами“ (ОB C 161, 13.7.2007 г., стр. 8).

(6) Кодексът е достъпен на адрес: http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm#code_conduct. Вж. също Приложение 4.

(7) Вж. неотдавнашното Съобщение на Комисията, озаглавено „Прилагане на Програмата на Общността за подобряване на икономическия растеж и заетостта и насърчаване на конкурентоспособността на бизнеса в ЕС: Постигнат напредък през 2006 г. и следващи стъпки към предложение за Обща консолидирана корпоративна данъчна основа (ОККДО)“ (COM(2007) 223 окончателен от 2.5.2007 г.).

(8) ECO/165 — CESE 241/2006, ОВ C 88, 11.4.2006 г.

(9) Вж. становището на Комитета „Развитие на веригите за създаване на стойност и доставка в европейски и глобален контекст“ (CCMI/037 — OB C 168, 20.7.2007 г., стр. 1).

(10) Източник: ОИСР „Статистика за държавните приходи за периода 1965-2005 г.: издание 2006 г.“. Данните се отнасят за ЕС-15.

(11) Законоустановена данъчна ставка е ставката, която е определена от закона.

Ефективна данъчна ставка е сумата, която индивидът или предприятието плащат като данъци, с отчитането на всички данъчни компенсации и плащания, разделена на общия или облагаемия доход на индивида или предприятието.

Имплицитните данъчни ставки се определят за всяка икономическа функция. Те се изчисляват като отношение на общите данъчни приходи в категорията (потребление, труд и капитал) към оценката на потенциалната данъчна основа, определна с помощта на сметките за производство и доход в националните сметки.

Общата имплицитна данъчна ставка върху капитала се изчислява като отношение на дохода от всички данъци върху капитала и целия (по принцип) потенциално облагаем капитал и приходите от бизнес в икономиката. С нея се цели да бъде представена средната данъчна тежест върху доходите от капитала.

(Източник на цитираните по-горе дефиниции: Европейска комисия, Генерална дирекция „Данъчно облагане и митнически съюз“ — вж. също „Structures of the taxation systems in the European Union: 1995-2004“ („Структури на системите за данъчно облагане в ЕС, 1995-2004 г.“ ), Европейска комисия).

В сравнителните таблици на Приложение 2 и Приложение 3 са представени номиналните и имплицитните ставки върху капитала в държавите-членки на ЕС. Поради разликите в методите на изчисление на ефективните ставки, не е възможно те да бъдат представени в подобна таблица.

(12) Източник: Европейска комисия, Structures of the taxation systems in the European Union: 1995- 2004 („Структури на системите за данъчно облагане в ЕС“: 1995-2004 г.), стр. 83 (doc. TAXUD E4/2006/DOC/3201). Данните за България и Румъния все още не са достъпни.

(13) За по-точен методологичен анализ, както и за по-подробно представяне на данните, вж. цитирания по-горе източник, стр. 84-87.

(14) Що се отнася до Германия и Ирландия, още един индикатор потвърждава отбелязания по-горе парадокс. В действителност данъкът върху капитала е 15 % от общото данъчно бреме в Германия, докато в Ирландия той е 28 % (източник : „Structures of the taxation systems in the EU, 1995-2004“ („Структури на системите за данъчно облагане в ЕС“: 1995-2004 г.), Европейска комисия, таблица C.3_T).

(15) В рамките на настоящото становище няма да бъде възможно да се анализират тези данни за всяка държава-членка, да се търсят точните обяснения за всяка държава-членка и да се съпоставят статистическите индикатори с други бази данни.

(16) За някои режими е договорен срок до 2016 г.

(17) Вж. също дефиницията в бележка 2.

(18) Становище относно „Съобщение на Комисията до Съвета, Европейския парламент и Европейския икономическия и социален комитет относно необходимостта от разработване на координирана стратегия за засилване на борбата с данъчните измами“ (ECO/187 — OB C 161, 13.7.2008 г., стр. 8).