P6_TA(2007)0050

Външното измерение на борбата срещу международния тероризъм

Резолюция на Европейския парламент за външното измерение на борбата срещу международния тероризъм (2006/2032(INI))

Европейският парламент,

- като взе предвид Договора за създаване на конституция за Европа,

- като взе предвид членове 6 и 7 и Дял V от Договора за ЕС,

- като взе предвид Всеобщата декларация за правата на човека от 10 декември 1948 г.,

- като взе предвид Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г.,

- като взе предвид Европейската конвенция на Съвета на Европа за борба с международния тероризъм, подписана в Страсбург на 27 януари 1977 г.,

- като взе предвид тринадесетте действащи инструмента на ООН и приетите през 2005 г четири инструмента, които все още не са в сила, относно предотвратяването и изкореняването на международния тероризъм; като взе предвид Резолюции 1368, 1373 (2001) и 1267 (1999) на Съвета за сигурност, както и Резолюция A/RES/60/288 на Общото събрание за Всеобхватната антитерористична стратегия на ООН и приложения План за действие от 8 септември 2006 г.,

- като взе предвид Резолюция 1267 (1999) на Съвета за сигурност на ООН, изпълнена на равнище ЕС с Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 г. за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните [1],

- като взе предвид Заключителния документ относно тероризма на Световната среща на високо равнище на ООН през 2005 г. (Резолюция A/RES/60/1 на Общото събрание),

- като взе предвид доклада на Групата на високо равнище, озаглавен "Алианс на цивилизациите", представен на Генералния секретар на ООН на 13 ноември 2006 г.,

- като взе предвид клаузата за взаимна защита, съдържаща се в член 5 от Вашингтонския договор и позована от членовете на НАТО на 12 септември 2001 г, с която терористичната атака над Световния търговски център от 11 септември 2001 г. се определя като външна атака срещу Съединените щати,

- като взе предвид Европейската стратегия за сигурност (ЕСС) — "Сигурна Европа в един по-добър свят", утвърдена от Европейския съвет на 12 декември 2003 г., и Стратегията на ЕС против разпространението на оръжия за масово унищожение от същата дата,

- като взе предвид доклада "Доктрина за човешка сигурност — Барселонски доклад на Групата за проучване на европейските възможности в областта на сигурността", представен на Върховния представител на ЕС за общата външна политика и политика на сигурност на 15 септември 2004 г.,

- като взе предвид заключенията на Европейския съвет в Брюксел от 25 и 26 март 2004 г. и по-специално декларацията на Европейския съвет от 25 март 2004 г. относно борбата срещу тероризма, която съдържа клауза за солидарност,

- като взе предвид Плана за действие в борбата срещу тероризма, приет от Европейския съвет на неговото заседание от 21 септември 2001 г., и ревизирания План за действие/Пътната карта от 15 юни 2004 г., приет от Европейския съвет на заседанието му от 17 и 18 юни 2004 г.,

- като взе предвид Стратегията на Европейския съюз за борба срещу тероризма, приета от Европейския съвет на неговата среща на 14 и 15 декември 2005 г., както и Стратегията на Европейския съюз за борба срещу радикализирането и вербуването, приета от ЕС на същата дата,

- като взе предвид заключенията от Международната среща на върха по въпросите на демокрацията, тероризма и сигурността, състояла се в Мадрид от 8 до 11 март 2005 г.,

- като взе предвид доклада на Генералния секретар на ООН от 27 април 2006 г., озаглавен "Обединени срещу тероризма: препоръки за всеобхватна антитерористична стратегия" (A/60/825),

- като взе предвид доклада на Работната групата на високо равнище на ООН по проблемите на заплахите, предизвикателствата и промяната, озаглавена "Един по-сигурен свят: наша обща отговорност" от 2 декември 2004 г., както и доклада на Генералния секретар на ООН от 21 март 2005 г., предназначен за срещата на върха, посветена на реформите от 2005 г., и озаглавен "При по-голяма свобода: към развитие, сигурност и човешки права за всички",

- като взе предвид Евро-средиземноморския кодекс на поведение за борба срещу тероризма, приет от Евро-средиземноморската среща на високо равнище, състояла се на 27 и 28 ноември 2005 г. в Барселона ,

- като взе предвид Декларациите на ЕС и САЩ относно борбата срещу тероризма от 26 юни 2004 г. и относно засилването на сътрудничеството в областта на неразпространението на оръжия и борбата срещу тероризма от 20 юни 2005 г, както и Декларацията на ЕС и САЩ, направена на Срещата на върха във Виена на 21 юни 2006 г., и като отбелязва с голямо безпокойство наличието на секретна програма на ЦРУ за задържане на лица, чието съществуване бе потвърдено от президента на САЩ на 6 септември 2006 г.,

- като взе предвид Пътната карта на Европейския съюз и Русия за Общо пространство на външна сигурност, подписана на 10 май 2005 г. по време на XV-та среща на върха ЕС-Русия,

- като взе предвид наскоро откритото присъствие на силно опасни терористични организации в Италия и Франция,

- като взе предвид Общата декларация на Европейския съюз и на Асоциацията на страните от Югоизточна Азия (АСЕАН) относно тероризма, подписана на 27 януари 2003 г. по повод на XIV-та среща ЕС-АСЕАН на ниво министри,

- като взе предвид Общата декларация на ЕС и Организацията за африканско единство (ОАЕ) относно тероризма от 11 октомври 2001 г.,

- като взе предвид Римския статут на Международния наказателен съд, приет на 17 юли 1998 г. от Дипломатическата конференция на пълномощните представители на ООН,

- като взе предвид Съобщението на Комисията до Съвета, Европейския парламент и Европейския икономически и социален комитет от 29 ноември 2005 г., озаглавено "Предотвратяване и борба срещу финансирането на тероризма чрез подобрена координация на национално равнище и по-голяма прозрачност в нестопанския сектор" (COM"(2005)0620), както и Меморандума на Комисията от 1 декември 2005 г. относно финансирането на тероризма: нови насоки за държавите-членки и инструкции за координация на национално ниво във връзка с уязвимостта на сектора с нестопанска цел (MEMO/05/460),

- като взе предвид своята препоръка от 7 юни 2005 г. към Европейския съвет и Съвета относно действията на ЕС против тероризма [2],

- като взе предвид член 45 от своя правилник,

- като взе предвид доклада на Комисията по външни работи и становищата на Комисията по развитие и Комисията по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи (A6-0441/2006),

A. като има предвид, че в настоящия момент международният тероризъм (в това число и неговата идеология) се явява една от най-големите заплахи за сигурността, мира, стабилността и демократичните ценности на международната общност и съставлява по-специално пряка заплаха за европейските граждани, държавите-членки на ЕС, демокрацията и правовата държава, които са основополагащи за Европейския съюз ценности;

Б. като има предвид разнородния характер на тероризма, на организациите, които се занимават с него, както и на държавите и елементите с недържавен характер, които го спонсорират, финансират и използват за свои цели, като има предвид също така оформящия се и непредсказуем характер на едно явление, което предполага очевидно опортюнистични цели (по-специално, при тероризма, извършван от радикални групировки, претендиращи, че защитават исляма), и необходимостта от това Европейският съюз да води изпреварваща, а не само ответна политика по отношение на борбата срещу това явление;

В. като има предвид, че Европа се превърна от платформа за логистична подкрепа в основен прицел на планираните нападения;

Г. като има предвид, че според Европейската стратегия за сигурност (ЕСС), борбата срещу тероризма се явява приоритет за Европейския съюз и ключов елемент в действието извън неговите граници;

Д. като има предвид, че стремежът към постигането на сигурност извън границите на ЕС следва да се ръководи от принципите на доктрината за човешка сигурност, така както те са установени в Барселонския доклад на Групата за проучване на възможностите на Европа в областта на сигурността, и по- специално първенството на правата на човека; безусловните изисквания на многостранните отношения; задълбочения подход, основан на познаването на местния контекст, регионалната перспектива и установяването на ясна и законна политическа власт;

Е. като има предвид, че Европейският съюз разполага със собствена стратегия за борба срещу тероризма, която следва да се включи в многостранна стратегия и да се основава на безусловното спазване направата на човека и на принципите на правовата държава; като има предвид, че тероризмът е насочен пряко и срещу двата принципа и че всяко действие извън тази рамка съставлява поражение за демокрацията;

Ж. като има предвид, че терористичните действия са престъпни и никога и при никакви обстоятелства не могат да бъдат оправдани, независимо от това в кой момент и от кого са извършени, и че в никакъв случай не могат да бъдат използвани за постигането на политически цели;

З. като има предвид, че жертвите на тероризма се явяват морална отправна точка за нашите общества и за демокрацията и че обществените власти би следвало да се вслушват в техния глас и да гарантират, че те се вземат предвид при намирането на решения с оглед борбата срещу лицата, направили ги неволни участници;

И. като признава, че терористичните групировки, за целите на своите стратегии за вербуване и инфилтриране, използват в свой интерес крайната бедност, неспособността да се гарантира спазването на принципите на правата на човека и правовата държава, колективната безпомощност, липсата на достъп до обучение и социалното изключване;

Й. като се има предвид, че обществата, които са белязани от висока степен на политическа, социална, икономическа, етническа, религиозна и друга дискриминация и които не се придържат към принципите на демокрацията и правата на човека, предоставят идеална среда за развитие на тероризма;

К. като има предвид, че с оглед на ефикасната борба срещу тероризма се изисква щателно познаване на дадената терористична групировка, на нейната идеология, както и на социалния, политически, икономически и религиозен контекст, в който тя е възникнала и от който се вдъхновяват нейните активни членове и поддръжници;

Л. като има предвид, че следва да се предприемат специфични мерки за противопоставяне на всяка терористична организация с оглед на това, че всяка една от тях има собствени цели, организация и начин на действие, и като има предвид, че по-специално следва да се приемат специфични мерки срещу организацията Ал Каида;

М. като има предвид, че заплахата от тероризъм не се ограничава до определени географски зони и терористичните организации присъстват както отвъд, така и вътре в границите ни, като достатъчно добре доказаха способността си да извършват нападения и актове на насилие на който и да е било континент и едновременно срещу няколко държави;

Н. като има предвид, че както държавите-членки, взети по отделно, така и самият Европейският съюз и неговите институции вече са или могат да се превърнат в преки мишени на международния тероризъм;

О. като има предвид, че досегашният печален опит показва, че нито една държава-членка не може самостоятелно да се противопостави с успех на явлението "тероризъм" и че следователно е от съществено значение наличието, от една страна, на обща политика на Съюза за борба с тероризма и използването на всички инструменти и средства на разположение на правовата държава и на самия Съюз, а от друга — на ефикасно международно сътрудничество под демократичен надзор с оглед борбата срещу тероризма;

П. като има предвид, че с оглед на ефикасната борба срещу тероризма е необходимо да се засили трансатлантическото сътрудничество и координация, както и пълното прилагане на Декларацията на ЕС и САЩ от 2004 г. относно борбата срещу тероризма, на Съвместната декларация на ЕС и САЩ относно засилването на взаимното сътрудничество с оглед неразпространението на оръжия и противопоставянето на тероризма, както и на Декларацията на ЕС и САЩ, в нейната цялост, приета на срещата на върха, състояла се на 21 юни 2006 г. във Виена;

Р. като има предвид, че борбата срещу международния тероризъм изисква тясно обвързване на вътрешните и външни аспекти на сигурността, и че с оглед на това ЕС трябва да осигури цялостен, последователен и обхващаш всички стълбове подход;

С. като осъзнава, че глобалното измерение на тероризма изисква и глобален отговор, който да взема предвид всички аспекти на явлението, включително тези, свързани със сигурността, както и политическите, икономическите, социални и културни аспекти;

Т. като има предвид, че Европейският съюз се основава на съвкупност от ценности, които се съдържат например в критериите от Копенхаген, и че тези ценности следва да се утвърждават в целия свят като единствено средство за предотвратяване на тероризма в дългосрочен план;

У. като осъзнава, че вътрешните и външните измерения на борбата срещу тероризма са неразривно обвързани;

Ф. като има предвид, че мерките по предотвратяване, а следователно и необходимостта да се отдели на специално внимание на докладите на разузнавателните служби са ключови елементи от борбата срещу тероризма, както това бе доказано във връзка с някои от извършените нападения;

Х. като има предвид, че с оглед на ефикасността на действията на Съюза в борбата срещу тероризма тясното сътрудничество и засиленият обмен на информация между институциите на Съюза, държавите-членки и разузнавателните им служби, както и между специализираните агенции на Съюза (като Европол и Eвроюст) са от съществено значение;

Ц. като има предвид, че ролята на координатора на антитерористичната дейност на ЕС, е особена важна, и че той следва да разполага с повече средства и правомощия;

Ч. като има предвид, че Съюзът следва да развива по-скоро изпреварваща събитията, отколкото ответна, политика на предотвратяване, защита и преследване с оглед на ефикасната борба срещу тероризма;

Ш. като има предвид, че с оглед на нейната ефикасност борбата срещу международния тероризъм и него- вата идеология трябва да се ръководи от истинска убеденост и решителност в рамките на Съюза и неговите държави-членки, както и да се ползва с подкрепата на едно добре информирано и осъзнаващо залозите общество;

Щ. като има предвид, че държавите-членки не трябва да отлагат изпълнението на всички поети задължения във връзка с борбата срещу тероризма и да отделят специално внимание на сътрудничеството в областта на борбата срещу тероризма, както в рамките на Съюза, така и в международен мащаб;

Ъ. като изразява убедеността си, че възприемането на дадена култура, цивилизация или религия като превъплъщение на злото в името на борбата срещу тероризма е погрешно и може да доведе до обратни последици;

Ь. като има предвид, че самите мюсюлмани са сред жертвите на ислямския тероризъм, който от своя страна е резултат от съществуващите конфликти в мюсюлманския свят, както и от борбата за власт и природни ресурси, в това число и за нефт;

Основни принципи на външното измерение на борбата срещу международния тероризъм

1. Подкрепя необходимостта от установяването на стратегически цели за глобално противопоставяне на тероризма, съблюдаване на правата на човека с цел постигането на повече сигурност в Европейския съюз и осигуряването на възможността за европейските граждани да живеят в истинско пространство на свобода, сигурност и правосъдие; споделя виждането на Съвета, че независимо от всички други форми на тероризъм най-сериозна заплаха за Европа в момента представляват белязаните с насилие радикални групировки, претендиращи, че защитават исляма, като например мрежата Ал Каида и други свързани с нея или вдъхновени от нейната идеология групировки;

2. Подчертава необходимостта за Европейския съюз, неговите държави-членки и партньори от глобална стратегия за противодействие на тероризма, която да се основава на главните принципи, които ръководят ООН в неговите действия, на градивен и сериозен диалог между хората и нациите, културите, религиите и цивилизациите, който отчита различните схващания и тревоги, както и на съблюдаване на международното право;

3. Призовава Комисията и държавите-членки да следят определени групи хора, произхождащи от различни диаспори и живеещи на европейска територия, да не бъдат заклеймявани, по-специално чрез провеждане на политики за борба срещу ксенофобията и срещу всякакъв вид нарушаване на правата на човека по отношение на общества от имигранти и бежанци, както и на проекти за подпомагане на развитието, осъществявани от мигранти или мигрантски сдружения;

4. Изразява съжалението относно неуспеха на Световната среща на високо равнище на ООН през 2005 г. да постигне споразумение относно съставянето на изчерпателно определение на тероризма и подчертава нуждата да се достигне до общоприето определение на понятието "международен туризъм"; ето защо призовава Съвета да приеме обща позиция, установяваща определение на тероризма въз основа на Рамково решение 2002/475/JHA на Съвета от 13 юни 2002 г. относно борбата срещу тероризма [3], като се вземе предвид определението, предложено бившия генералнен секретар на ООН Кофи Анан [4];

5. Подчертава острата нужда от пълно и надлежно изпълнение на всички политически мерки, приети на най-високо политическо ниво в рамките на Стратегията на Европейския съюз за борба срещу тероризма, Плана за действие и Стратегията за борба с радикализирането и вербуването за терористични цели, с оглед на това амбициозните механизми и решения, залегнали в тези документи, да се превърнат на практика възможно най-скоро в специфични и ефективни мерки за борба с тероризма;

6. Приветства приемането от Генералната асамблея на ООН на Глобална антитерористична стратегия и приложения План за действие на 8 септември 2006 г.; набляга на необходимостта от борба с тероризма във всички негови форми и прояви с всички възможни средства в съответствие с Хартата на ООН, така както това е залегнало в Резолюция 1624(2005) на Съвета за сигурност; изразява тревога във връзка със забавянето на приемането на Всеобхватната конвенция за борба срещу международния тероризъм; поощрява институциите на Европейския съюз и на различните държави-членки да продължат да работят неуморно за постига- нето на международен консенсус, позволяващ, от една страна, приемането на всеобхватната конвенция, а от друга — ефективно изпълнение на установените мерки във въпросната стратегия и план за действие;

7. Изразява съжаление относно факта, че въпреки доказателствата за наличието на терористична заплаха, някои държави-членки все още не са подписали и/или ратифицирали някои от 17-те универсални инструмента на ООН за борба с тероризма; отбелязва, че до този момент само две страни са ратифицирали 13 конвенции, а 78 други са ратифицирали или са се присъединили към 12 от тях; счита, при все това, че е особено тревожен факта, че други 33 страни са ратифицирали или са се присъединили към 6 или по-малко от 6 от тези международни конвенции;

8. Призовава държавите-членки от Европейския съюз и техните партньори, които все още не са направили това, да приемат незабавно необходимото национално законодателство за ефективно изпълнение на въпросните конвенции и да уведомят своевременно за това съответните органи на ООН;

9. Препоръчва Европейският съюз в неговите външни действия да използва съответните средства, за да поощри други държави да се присъединят към универсални инструменти срещу тероризма и да въведат, при необходимост, нужното национално законодателство с оглед изпълнението на разпоредбите на въпросните конвенции и протоколи, като се възползват от техническия опит в това отношение на ООН;

10. Подчертава, че външните действия на Европейския съюз в борбата срещу тероризма следва да бъдат насочени на първо място към предотвратяване, за да се попречи на радикални или екстремистки групировки, както и на държави, да прибягват до тероризма или да го подкрепят като средство за постигане на своите цели; настоятелно призовава държавите-членки да се сдобият с по-големи институционални възможности за борба с тероризма; счита, че набелязаните цели по отношение на предотвратяването в Стратегията на Европейския съюз за борба срещу тероризма съответстват напълно на тази идея;

11. Призовава ЕС да гарантира, че предприетите мерки в областта на борбата срещу тероризма не водят до ограничаване на възможността на медиите от южните страни да се отнасят безпристрастно към въпросите, свързани с правата на бедните и уязвими народи, информацията за които представлява основен елемент за определянето на конкретната помощ, която да бъде предоставена на тези страни;

12. Призовава страните, с които ЕС е започнал преговори за присъединяване или които са изразили своето желание да се присъединят към ЕС, да предприемат незабавни мерки, за да разформироват националистичните и екстремистки фанатични организации, които пряко се противопоставят на демократичните принципи на Съюза и раздухват враждебност и расова омраза;

13. Отново посочва необходимостта от постоянно отправяне на посланието, че нито един представител на държавата или извън нея не може да приема или оправдава тероризма, при каквито и да било обстоятелства и в която и да е култура, каквито и съображения от политически, философски, идеологически, расов, етнически, религиозен или друг характер да се изтъкват, както и от отстраняване на всички фактори, които биха могли да се използват от терористите, като дехуманизация на жертвите, избухване и продължаване на конфликти, белязани с насилие, недобро управление, липса на граждански права и нарушаване на правата на човека, религиозна и етническа дискриминация, политическа изолация и социално-икономическа маргинализация;

14. Счита, че е от съществено значение външните действия на Европейския съюз в областта на борбата с международния тероризъм, в рамките на зачитане на съдебната практика на Съда на Европейските общности и Европейския съд по правата на човека в съответната област, да бъдат насочени към предотвратяване на достъпа на терористите до средствата за изпълнение на техните нападения, например като ги лишава от възможността да пътуват, да получават достъп до средствата за комуникация и за проповядване на своите идеи, да използват интернет за свои цели, да получават финансова подкрепа, да участват в пране на пари, да получават достъп до оръжия, независимо от това дали те са конвенционални, ядрени, биологически, химически или радиологични, и лесно да изпълняват своите намерения и постигат своите цели;

15. Счита, че защитните мерки, включени в Стратегията на Европейския съюз за борба с тероризма, съответстват на тази цел, но че тяхната ефективност варира значително и че съществуват няколко други възможности във връзка с външните действия на Съюза;

16. Отново изтъква необходимостта от борба срещу нелегалните потоци на капитали и прането на пари в Съюза (чрез прилагане, най-късно до декември 2007 г., на Директива 2005/60/ЕО Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. относно предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризма [5]) и извън него, и от упражняване на ефективен контрол върху различните ислямски благотворителни организации;

17. Отбелязва, че държавите носят отговорността да проявяват бдителност и отправя препоръка инструментите, с които разполага Съюзът за своите външни действия, да бъдат използвани по решителен начин, с цел да се попречи на държавите, които подкрепят терористични групировки и които организират, финансират, насърчават или подкрепят терористични дейности по какъвто и да е друг начин, да продължават да правят това, при необходимост чрез налагане на санкции или чрез принудителни мерки;

18. Подкрепя безрезервно развитието на способността на държавите за предотвратяване на тероризма чрез поощряване на принципа на правовата държава, зачитане на правата на човека и установяване на ефективни наказателно правни системи, както и чрез насърчаване на висококачествено образование, религиозна и културна толерантност; за тази цел приканва всички държави от международната общност да гарантират, че подстрекаването към извършване на терористично действие е забранено от закона, и да предотвратяват подобно поведение съгласно призива на Всеобхватната антитерористична стратегия на ООН, която бе приета от Генералната асамблея на ООН на 8 септември 2006 г.;

19. Счита, че развитието на способност за предотвратяване изисква държавите да се противопоставят пряко на финансирането от терористични организации чрез практически средства, да се стремят да гарантират безопасността на транспорта (както предвижда Европейската програма за защита на критичната инфраструктура (ЕПЗКИ) (COM"(2004)0702)), да се възползват от възможностите, предоставени от интернет за борба с тероризма, да подобряват защитата на потенциалните терористични мишени и способността си да реагират при нападения, както и да подобряват своята способност за предотвратяване на придобиването от терористи на конвенционални оръжия или ядрени, биологически, химически или радиологични материали;

20. Подчертава необходимостта от продължаване на защитата на правата на човека и основните свободи в рамките на борбата с тероризма чрез наличните международни инструменти, като се взема предвид фактът, че правата на човека са всеобща ценност и неделима част от европейските външни действия, както и фактът, че тяхното нарушаване безсъмнено излага на опасност борбата срещу тероризма и представлява провал на демокрацията; счита, следователно, че единствените ефективни инструменти, използвани в борбата срещу международния тероризъм, са законовите средства и че всички дейности, които убягват от независимия международен контрол като извънредни предавания на лица или затвори, които съществуват извън международната правна рамка, следва да бъдат забранени от международното право;

21. Счита, че наличието на достатъчни човешки ресурси и бюджетни средства за борбата с тероризма е от съществено значение, подкрепя различните предложения на Комисията в тази област; предлага при операция в рамките на Европейската политика за сигурност и отбрана (ЕПСО) във връзка с борбата с тероризма общите разходи да бъдат за сметка на бюджета на Европейския съюз; подкрепя създаването на международен фонд за оказване на икономическа помощ на държавите с по-ограничени ресурси, за да могат те успешно да поемат своите отговорности в рамките на борбата с тероризма;

22. Счита, че включването в ОПР на финансовата подкрепа по отношение на редица дейности, свързани с превенция и борба срещу тероризма, може само да компрометира още повече понятието официална помощ за развитие и нейната крайна цел — премахването на бедността;

23. Настоява, че всяка програма на ЕС, насочена към развиване на сътрудничеството в областта на борбата срещу тероризма, технологиите за наблюдение и обмяната на информация, следва да включва финансова клауза, чрез която да се отделя част от бюджета за въпроси, свързани с основните права, както и за независима последваща оценка на въздействието;

24. Настоява твърдо пред държавите-членки, че нищо не би могло да оправдае отклоняването на помощ, определена за страни, които са се посветили на намаляване на бедността и осъществяване на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР), в полза на страни, пряко ангажирани във войната срещу тероризма;

25. Припомня, че допълнителните финансови средства, отпуснати чрез прилагането на новаторски финансови инструменти, не могат да заместят вече поети задължения по отношение на ОПР, и счита, че когато тези нови средства са предоставени, те не биха могли да послужат за финансиране на мерките за превенция или борба срещу тероризма за сметка на мерките за борба срещу бедността, за които тези нови средства задължително трябва да се предназначени;

26. Насочва вниманието към факта, че развитието на общ подход към управлението на външните граници на Европейския съюз може да представлява един от елементите на борбата срещу тероризма и затова изразява загриженост във връзка с недостатъчно уеднаквеното качество на техническото оборудване, с което разполагат органите, отговорни за контролиране на границите;

27. Подчертава решаващата роля на гражданското общество, както и на неправителствените организации, за насърчаване на разбирателството между отделните култури и религии чрез градивен диалог;

28. Счита, че развитието на диалог между културите и на други мерки за изграждане на доверие в и извън ЕС е от съществено значение, като първото изискване е да се постигне общо тълкуване на идеята за "диалог между културите" в рамките на ЕС; освен това счита, че е също така важно да се разгледат факторите, допринасящи за радикализирането и вербуването на мюсюлмани в и извън Европа;

Средствата, с които Европейския съюз разполага в областта на външните си действия за борба с тероризма

29. Подчертава многообразието на ответните реакции, с които Европейският съюз разполага в областта на външните действия за борба с тероризма, и необходимостта от това държавите-членки да обединят и използват по последователен начин своите инструменти в областта на политиката, превантивните и ограничителни действия, полицейското и съдебно сътрудничество, разузнаването и съобщенията, както и от това всички други видове ответни реакции, за които ООН призовава и на които дава своята подкрепа, да бъдат включени в многостранна стратегия;

30. Припомня препоръките си, които се съдържат се в негов ата резолюция от 28 септември 2006 г. [6] и подчертава в частност, че ако се включат, с оглед на целите на сътрудничеството за развитие, множество цели, които не са пряко или изобщо свързани със стратегията, определена от Европейския консенсус за развитие и осъществяването на ЦХР, за които ООН отбелязва, че е необходима допълнителна годишна помощ от 50 милиарда щатски долара, се увеличават значително пречките пред ефикасните действия срещу бедността;

31. Призовава Комисията и държавите-членки да продължават да водят политика на антитероризъм, която е загрижена да не компрометира приноса на Европейското сътрудничество за развитие при разработването и прилагането на стратегии, насочени към ефикасна борба срещу бедността и предотвратяване на все по-продължителни ожесточени конфликти, по-специално в Африка ;

32. Настоява, че приетите от ЕС ответни действия срещу тероризма трябва да са съразмерни и добре насочени към борбата срещу тероризма, като по-специално се обръща внимание на факта, че до доказване на противното най-продуктивните мерки в борбата срещу новите форми на тероризъм са ефикасните разузнавателни и полицейски служби, тоест законовите дейности, но които не спадат нито към политиката на сътрудничество за развитие, нито към борбата срещу бедността;

33. Още веднъж отправя предложението си за повишаване на последователността и ефективността на антитерористичната политика на ЕС в отношенията с трети страни, а именно:

а) подобряване на политическия диалог в това отношение, по-специално със страните, с които Европейският съюз и/или неговите държави-членки са сключили или са в процес на преговори за споразумения за асоцииране или сътрудничество;

б) политическа и търговска подкрепа и помощ за развитие за умерени ислямски страни във връзка както с борбата с тероризма, така и със социалните, политически и икономически реформи, осъществявани в тези страни;

в) задълбочаване на диалога и сътрудничеството в областта на борбата срещу тероризма с големите партньори на Съюза (Израел, Япония, Австралия, Канада, Русия и др.) и в частност със Съединените щати, които са на предна линия в борбата срещу тероризма, без да се засяга при каквито и да е обстоятелства нивото на защита на правата на човека;

г) насърчаване на международен консенсус за приемане на Глобалната конвенция за борба срещу между-народния тероризъм и развитието на Глобалната антитерористичната стратегия на Обединените нации от 8 септември 2006 г., включително общо определение на тероризма,

д) изискване всички трети страни, с които Съюзът поддържа отношения, да подпишат и ратифицират 17-те универсални инструмента на ООН за борба с тероризма, както и факултативния протокол към Конвенцията на ООН против изтезанията и други форми на жестоко, нечовешко или унизително третиране или наказание,

е) строго прилагане на антитерористичната клауза, както и прилагане на клаузата за правата на човека, включена в споразуменията с трети страни, без каквито и да е ad hoc изменения, които отнемат от тяхното съдържание;

ж) преустановяване на политически и търговски отношения с държави, които многократно не изпълняват своите задължения спрямо Комитета на ООН срещу тероризма;

з) установяване на между институционален Кодекс на поведение в областта на външните отношения на Съюза, предложен от Европейския парламент в резолюцията му от 25 април 2002 г. относно Съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент — Ролята на Европейския съюз за утвърждаване на правата на човека и демократизацията в трети страни [7];

и) укрепване на сътрудничеството с международни и регионални организации, изпълняващи ключови роли по отношение на опазване на мира и световната сигурност, преди всичко Организацията на Обединените нации (по-специално Съветът за сигурност и неговият Комитет срещу тероризма, както и Службата на ООН по наркотиците и престъпността), ОССЕ, Съветът на Европа и НАТО;

й) насърчаване и строго прилагане на Резолюция 1540 (2004) на Съвета за сигурност на ООН с цел да се предотврати придобиването от страна на недържавни действащи лица и държави, които не са страна по Договора за неразпространение на ядреното оръжие, на ядрени, химически или биологически оръжия, в съответствие със стратегията на ЕС срещу разпространението на оръжия за масово унищожение, за развитие и оказване на подкрепа на нови инициативи за ядрено разоръжаване и възобновяване на Конференцията на ООН по разоръжаването;

к) задълбочаване на сътрудничеството по отношение на обмена на информация и сътрудничеството между службите за сигурност и разузнавателните служби, включително военното разузнаване, и полицейските, съдебни и митнически органи в държавите-членки, включително със Ситуационния център на ЕС (Sit-Cen), Европейската агенция за управление на оперативното сътрудничество по външните граници (Frontex), Европейската полицейска служба (Европол), Интерпол и Евроюст, както и с различните компетентни органи на европейско ниво, с координатора на антитерористичната дейност на ЕС Gijs De Vries и члена на Комисията Franco Frattini, отговарящ за правосъдието, свободата и сигурността; подобряването на протоколите в областта на сигурността и оперативната съвместимост чрез продължаване на стриктното обособяване на дейностите на разузнавателните и правозащитните органи, както се пред- вижда в многобройни национални конституции и при условие, че е налице парламентарен и съдебен контрол;

л) организиране на редовни срещи (провеждани най-малко един път годишно), в които да участват съответните министри от държавите-членки, членът на Комисията, отговарящ за правосъдието, свободата и сигурността, координаторът на антитерористичната дейност на ЕС и ръководителите на Европол, Евроюст, SitCen и Frontex, и които да бъдат изцяло посветени на темата за борбата с международния тероризъм;

м) насърчаване на световен консенсус относно необходимостта от премахване на офшорните банкови дейности и други видове непрозрачни данъчни оазиси, използвани от терористи за прикриване на финансови операции;

н) прилагане на Протокола срещу незаконното производство и трафик с огнестрелни оръжия, техните части и компоненти, и боеприпаси към Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност и Програмата за действие на ООН за предотвратяване, премахване и борба с незаконния трафик с малки оръжия и леко въоръжение във всички аспекти;

о) укрепване на военните части за борба с тероризма чрез обучение и други мерки;

п) увеличаване на правомощията на Европол с цел да се гарантира ефективността на ролята, която изпълнява в борбата срещу тероризма;

р) подобряване на сътрудничеството със Съединените щати по отношение на обмена на информация и сътрудничеството между службите за сигурност и разузнавателните служби, както и полицейските, съдебните и митническите органи;

с) подобряване на сътрудничеството между специалните сили на държавите-членки и тези на трети страни;

34. Приветства различните инициативи за поощряване на диалога, толерантността и разбирателството между различните култури, цивилизации и религии; счита, че идеята за създаване на "евро-средиземноморско гражданство" е пример за конкретна инициатива с широк обхват, която може да спомогне за изразяване на различни възгледи относно общото бъдеще на региона;

35. Подчертава необходимостта от по-задълбочено сътрудничество и координация със Съединените щати в борбата срещу международния тероризъм, като същевременно подчертава необходимостта от защита на принципа на основните права на човека;

36. Подчертава необходимостта от увеличаване на правомощията и ресурсите на разположение на координатора на антитерористичната дейност на ЕС (с особен акцент върху недостатъчните средства, които са му предоставени), за да може неговата дейност да оказва по-силно въздействие и привлича повече внимание;

37. Призовава Комисията и Съвета във външните си отношения да настояват за подписването и ратифицирането на Римския статут и, следователно, за всеобщото признаване от всички трети страни на задължаващия характер на юрисдикцията на Международния наказателен съд (МНС);

38. Призовава Съвета, Комисията и правителствата на държавите-членки да предприемат ефективни практически действия за обявяване на терористичните организации извън закона;

39. Счита, че е от съществено значение да се поощрява по-голяма стабилност извън Съюза чрез използване на наличните инструменти, програми и средства в областта на външните действия, включително:

а) новия инструмент за стабилност, установен с Регламент (ЕО) № 1717/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 ноември 2006 г. [8], който предоставя ново правно основание за дългосрочните помощи в областта на борбата срещу тероризма, неразпространението на оръжия за масово унищожение, борбата срещу организираната престъпност, разоръжаването по отношение на конвенционалните оръжия и човешката сигурност; припомня декларацията на Комисията относно мерките за борба с тероризма, приложена към инструмента за стабилност, в която Комисията се ангажира, че всички антитерористични мерки, финансирани от този инструмент, ще спазват задълженията в областта на правата на човека и съответните разпоредби на хуманитарното право, както и че Комисията ще следи за изпълнението на тези задължения от страните бенефициери;

б) подкрепа, след влизане в сила на този инструмент, на стратегията в областта на помощите, предназначена от Комисията да помогне на трети страни да се противопоставят на терористичната заплаха както чрез програмите на Европейската политика за добро съседство, предвидени от Регламент (ЕО) № 1638/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 2006 г. [9] и инструмента за стабилност, така и чрез включване на помощ за антитерористични мерки във всички нейни програми за оказване на помощ, както бе изискано от Европейския съвет;

в) разширяване на тази стратегия към всички области на външните действия на Съюза и всички мащабни програми за помощ за развитие, с изключение на програмите за хуманитарна помощ, които поради своето естество са с безусловен характер;

г) засилено използване на Механизма за гражданско и военно бързо реагиране;

д) гарантиране от страна на Съвета и Комисията, че вниманието към жертвите на тероризма ще се превърне в крайъгълен камък на политиката на Съюза в тази област, като по този начин се гарантира тяхното пълно зачитане, за да може те да бъдат изслушвани, информирани и да им се предоставя всякаква помощ;

е) учредяване на подобна служба в контекста на новата антитерористична стратегия на ООН от 8 септември 2006 г., предназначена да предостави помощ на всички жертви на тероризма, независимо от тяхното гражданство;

40. Призовава Комисията да представи колкото се може по-скоро съобщение, в което се посочват съществуващите програми за оказване на помощ и механизми за намаляване и противопоставяне на заплахите за сигурността на Съюза и неговите граждани, включително конкретни предложения и препоръки за подобряване на ефективността и последователността на програмите на Съюза за оказване на помощ;

41. Призовава държавите-членки да допринасят повече за интегрираната оценка на заплахата за целия Европейски съюз, като увеличат предоставянето на информация на Ситуационния център към секретариата на Съвета на Европейския съюз; призовава държавите-членки да увеличат персонала и ресурсите на разположение на Ситуационния център и да използват все повече неговите уникални комбинирани оценки в областта на тероризма, които включват информация относно външните заплахи и информация от вътрешните служби за сигурност и Европол;

42. Отправя препоръка за приемане на мерки, водещи до учредяване на ново сформирование на Съвета, обединяващо министри на външните и вътрешните работи при разглеждане на въпроси, свързани с борбата срещу тероризма;

43. Препоръчва изпълнение на разпоредбите на Договора за ЕС относно ЕПСО, прилагани в борбата срещу тероризма, както и разпоредбите на Декларацията относно борбата срещу тероризма, приета от Европейския съвет на 25 март 2004 г., на Плана за действие, приет от Европейския съвет на 21 септември 2001 г., и Стратегията за борба срещу тероризма, приета от Европейския съвет на неговото заседание на 14 и 15 декември 2005 г., чрез приемане на мерки като:

а) съвместно изготвяне на планове за извънредни ситуации за придаване на ефективност на клаузата за солидарност при оказване взаимната помощ, предвидена в Декларацията относно борбата срещу тероризма;

б) използване при необходимост на специфични военни или полицейски операции в рамките на ЕПСО като част от ответната реакция на Съюза срещу тероризма;

в) приспособяване към новите задачи на постоянното структурирано сътрудничество и бойните части, пред- видени в Протокол 23 от Договора за създаване на Конституция за Европа;

г) отменяне на правилото за единодушие относно някои области на полицейското и съдебно сътрудничество при наказателно-правни въпроси;

Парламентарен контрол върху борбата срещу международния тероризъм от страна на институциите на Съюза

44. Изтъква жизненото значение на превантивните действия в борбата срещу международния тероризъм и необходимостта от споделяне в реално време с другите държави-членки и институциите на Съюза на всичката информация, получена чрез надеждни и ефективни информационни системи, и за взискателна и професионална оценка на докладите, изготвяни от различните полицейски и разузнавателни служби;

45. Отправя искане към Съвета Между институционалното споразумение от 20 ноември 2002 г. между Европейския парламент и Съвета във връзка с достъпа на Парламента до чувствителната информация на Съвета в областта на ЕПСО [10] да бъде преразгледано и осъвременено с цел да се подобри настоящата система за предаване на класифицирана информация и да се обезпечи предаването на Европейския парламент на цялата информация, свързана с борбата срещу международния тероризъм, като се гарантира, че при никакви обстоятелства няма да му бъде отказвана информация, която във вътрешната сфера е или следва да бъде предавана на националните парламенти от съответните правителства на държавите-членки или международните организации, в които участват;

46. Призовава Съвета да не се ограничава в годишния си доклад относно ОВППС с описание на дейността на Съюза в областта на борбата срещу тероризма, а по-скоро, въз основа на член 21 от Договора за ЕС, наистина да се консултира с Европейския парламент по отношение на главните аспекти и основните възможности в тази борба, която представлява приоритет в рамките на ЕСС, външните действия на Съюза и ОВППС като цяло; счита, че е крайно належащо да бъде уведомяван и с него да се консултират в случай на мащабно терористично нападение, при необходимост чрез Специалния комитет, предвиден в гореспоменатото Между институционално споразумение от 20 ноември 2002 г.;

47. Счита, че Политическият диалог на високо равнище относно борбата с тероризма, в който участват Европейският парламент, Комисията и Съветът на всеки шест месеца, е добър пример за възможностите за крайно необходимото между институционално сътрудничество в борбата срещу тероризма; предлага подобни срещи да се провеждат най-малко на тримесечна основа и делегацията на Европейския парламент да включва и председатели на постоянните комисии, отговарящи за трите основни области на външните действия (външни работи, международна търговия и сътрудничество за развитие);

48. Отправя искане докладите, изготвяни от Ситуационния център (SitCen) за Съвета на Европейския съюз, да се предават редовно на Европейския парламент, при необходимост съгласно условията, предвидени в гореспоменатото между институционално споразумение;

49. Счита, че е от съществено значение Европейският парламент да участва отблизо в механизма за прилагане на клаузата за солидарност, утвърдена с Декларацията относно борбата срещу тероризма, главно в случаи, в които приетите решения имат последствия за ЕПСО;

50. Призовава Комисията и координатора на европейската антитерористична дейност да представят на Европейския парламент годишен доклад относно своите дейности в областта на борбата срещу тероризма и надлежно да отчитат бележките и препоръките на Парламента в това отношение;

51. Призовава отново Съвета да държи в течение Парламента относно редовното осъвременяване на Общата позиция на Съвета 2001/931/ОВППС от 27 декември 2001 г. относно прилагането на специфични мерки за борба с тероризма [11] (списък с терористични организации и групировки) и развитието в тази насока от 2001 г. насам;

52. Ангажира се да установи подобрен диалог с националните парламенти относно борбата срещу тероризма с оглед на гарантиране на съвместния парламентарен контрол върху дейностите на различните разузнавателни служби и служби за сигурност, предвид това, че в качеството си на представител на народите в Европейския съюз, Европейският парламент има задължение да упражнява обществен и прозрачен контрол върху мерките, приети от Съюза във връзка с борбата срещу тероризма, включително дейностите на координатора на европейската антитерористична дейност и различните органи, посветени на тази задача;

*

* *

53. Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Европейския Съвет, Съвета, Комисията, правителствата и парламентите на държавите-членки, Съвета на Европа, Организацията на обединените нации и нейните специализирани агенции.

[1] OВ L 139, 29.5.2002 г., стp. 9. Регламент, последно изменен с Регламент (EO) № 14/2007 (OВ L 6, 11.1.2007 г., стp. 6).

[2] ОВ С 124, 25.5.2006 г., стр. 241.

[3] ОВ L 164, 22.6.2002 г., стр. 3.

[4] "Наред с вече предписаните от конвенциите действия, тероризъм е и всяко действие, насочено към причиняване на смърт или тежка телесна повреда на цивилни и некомбатанти с цел всяване на страх у населението или принуждаване на правителство или международна организация да извърши или да се въздържи от извършването на даден акт"(първоначалният текст на определението, предложено от Групата на високо равнище по проблемите на заплахите, предизвикателствата и промяната в доклада ѝ от 2 декември 2004 г.).

[5] ОВ L 309, 25.11.2005 г., стр. 15.

[6] Приети текстове, P6_TA(2006)0382.

[7] ОВ C 131 E, 5.6.2003 г., стр. 147.

[8] ОВ L 327, 24.11.2006 г., стр. 1.

[9] ОВ L 310, 9.11.2006 г., стр. 1.

[10] ОВ С 298, 30.11.2002 г., стр. 1.

[11] ОВ L 344, 28.12.2001 г., стр. 93.

--------------------------------------------------