СЪДЪРЖАНИЕ

1. Въведение 3

2. Напредък в периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2010 г. 4

2.1. Изменения на законодателството 4

2.2. Публикуване на информация в Официален вестник 5

2.3. Заседания на комитета 5

2.4. Международен контекст 5

2.4.1. Ратификация на конвенциите на ЮНЕСКО и UNIDROIT 5

2.4.2. Образец на сертификат за износ на Световната митническа организация/ЮНЕСКО 5

2.5. Европейски контекст 6

3. Прилагане на Регламента в периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2010 г. 7

3.1. Статистически данни за прилагането от държавите-членки 7

3.1.1. Използване на стандартното разрешение за износ, предвидено в член 2, параграф 1 от Регламента за прилагане 7

3.1.2. Използване на специалното отворено разрешение, предвидено в член 2, параграф 2 от Регламента за прилагане 7

3.1.3. Използване на общото отворено разрешение, предвидено в член 2, параграф 3 от Регламента за прилагане 7

3.1.4. Отказ за издаване на стандартни разрешения 8

3.1.5. Пратки, при които е констатирано неспазване на нормите 8

3.2. Стратегия на митническите власти за контрол 8

3.3. Ограничение на компетентните митнически учреждения 9

3.4. Административно сътрудничество 9

3.5. Използване на електронни системи 9

3.6. Предложения от държавите-членки 10

3.6.1. Изменения на праговете за някои категории паметници на културата 10

3.6.2. Инструмент за гарантиране на бърз обмен на информация 10

4. Заключения 10

5. Приложения 12

5.1. Приложение 1: Стандартни разрешения за износ 13

5.2. Приложение 2: Стандартни разрешения за износ — развитие през периода 2003—2010 г. 16

5.3. Приложение 3: Специални отворени разрешения 17

5.4. Приложение 4: Лица/организации, притежаващи специални отворени разрешения 19

5.5. Приложение 5: Общи отворени разрешения 20

5.6. Приложение 6: Отказани разрешения за износ 22

5.7. Приложение 7: Пратки, при които е констатирано неспазване на нормите 24

Въведение

Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета[1] от 18 декември 2008 г. (кодифицирана версия), наричан по-долу „Основният регламент“, определя разпоредби с цел гарантиране, че износът на паметници на културата подлежи на единен контрол по външните граници на Съюза. Категориите паметници на културата, обхванати от Регламента, са изброени в приложение I към този регламент.За износа на паметници на културата извън митническата територия на Съюза е необходимо представяне на разрешение (лицензия) за износ. Такова разрешение се издава от компетентен орган на държавата-членка, на чиято територия този паметник на културата се намира правомерно. За някои категории паметници на културата разрешение за износ е необходимо само в случаите, когато стойността на паметника на културата надвишава съответния финансов праг, определен в приложение I към Регламента. Когато е необходимо, органът, компетентен за издаване на разрешението за износ, се консултира с компетентния орган на държавата-членка по произход на съответния обект. Чрез митническия контрол се гарантира, че единствено паметниците на културата, придружени от валидно разрешение за износ, могат да напускат митническата територия на Съюза.

Разпоредбите, необходими за прилагане на Основния регламент, са установени в Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията[2] от 30 март 1993 г. Регламентът за прилагане предвижда три типа разрешения за износ: стандартното разрешение, специалното отворено разрешение и общото отворено разрешение.

Съгласно член 10 от Основния регламент Комисията следва да представя редовно доклад за неговото прилагане на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет. Първият доклад на Комисията беше представен през 2000 година[3]. Настоящият доклад обхваща периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2010 г., като отразява ситуацията в Съюза като цяло преди и след двете поредни разширявания от 1 май 2004 г. и 1 януари 2007 година.

Констатациите в този доклад се основават на сведения, предоставени от администрациите на държавите-членки в отговор на въпросник, изпратен от Комисията за събиране на данни за използването на разрешенията през периода 2000—2010 година.

Напредък в периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2010 г.

Изменения на законодателството

През разглеждания период първоначалният Основен регламент (Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета) е изменен два пъти, както следва:

- Регламент (ЕО) № 974/2001 на Съвета[4] предвижда необходимите адаптации за отчитане въвеждането на еврото от 1 януари 2002 г., както и за изясняване значението на прилагания преди това финансов праг „нула“, който с този регламент е заменен с формулировката „каквато и да е стойността“.

- Регламент (ЕО) № 806/2003[5] адаптира съществуващата формулировка на член 8 към разпоредбите на Решение 1999/468/ЕО на Съвета[6] относно „комитологията“.

Първоначалният Основен регламент е отменен и заменен с Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета в резултат на кодифициране. Кодифицирането обединява в нов единен правен акт всички разпоредби на основния акт и неговите последващи изменения, заличавайки остарелите разпоредби и хармонизирайки използваната терминология, като това прави законодателството по-достъпно и прозрачно.

През разглеждания период Регламентът за прилагане (Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията) е изменен еднократно. Регламент (ЕО) № 656/2004 на Комисията[7] заменя образеца на формуляр на стандартно разрешение за износ в приложение I с оглед да го направи съвместим с Формуляра-образец на Организацията на Обединените нации за търговски документи[8], като добавя обяснителни бележки, за да подпомогне еднаквото и правилно попълване на формуляра. Той също въвежда възможността държавите-членки да изготвят формуляра с електронни средства.

Регламентът за прилагане също следва да бъде кодифициран. Понастоящем е в ход съответната процедура.

Публикуване на информация в Официален вестник

Най-новият списък на органите, оправомощени да издават разрешения за износ на паметници на културата, е публикуван през месец юли 2009 година[9], в съответствие с член 3, параграф 2 от Основния регламент.

Най-новият списък на митническите учреждения, оправомощени да извършват формалностите по износа на паметниците на културата, е публикуван през месец юни 2009 година[10], в съответствие с член 5, параграф 2 от Основния регламент.

Заседания на комитета

През разглеждания период консултативният Комитет по износа и връщането на паметници на културата е заседавал осем пъти. Този комитет също разглежда и въпроси, възникващи при прилагането на Директива 93/7/ЕИО на Съвета относно връщането на паметници на културата, които са незаконно изнесени от територията на държава-членка[11].

Международен контекст

Ратификация на конвенциите на ЮНЕСКО и UNIDROIT

Въпреки че през разглеждания период броят на ратификациите се е увеличил, досега само 22 държави-членки са ратифицирали конвенцията на ЮНЕСКО от 1970 година[12], а 12 държави-членки са ратифицирали конвенцията на Международния институт за унификация на частното право (UNIDROIT) от 1995 година[13].

Образец на сертификат за износ на Световната митническа организация/ЮНЕСКО

През 2005 г. Световната митническа организация и ЮНЕСКО разработват съвместно Образец на сертификат на Световната митническа организация/ЮНЕСКО за износ на културни ценности с оглед хармонизиране на съществуващите по целия свят разнообразни сертификати за износ, с цел улесняване на митническия контрол и предоставяне на възможност за откриване на фалшиви документи. Предлаганият сертификат е изготвен на основата на образеца на Европейския съюз на формуляр за стандартно разрешение за износ.

Европейски контекст

Въведената на равнище ЕС система за износ на паметници на културата, която е предмет на настоящия доклад, допълва други инструменти и инициативи, целящи защитата на културните ценности.

Комисията е издала три доклада за прилагането на Директива 93/7/ЕИО на Съвета[14], съответно през 2000 г., 2005 г. и 2009 година[15]. Последният доклад съдържа заключение, че следва да се предвиди преразглеждане на директивата. В съответствие с това Комисията е създала специална работна група в рамките на Комитета по износа и връщането на паметници на културата с цел определяне на проблемите при прилагането на директивата и предлагане на решения. Работната група вече е приключила своя мандат и заключенията ѝ ще бъдат представени пред Комитета през 2011 година. Като се има предвид, че приложението към тази директива е идентично с приложение I към Основния регламент, съответно решение за изменение на директивата би могло да окаже пряко въздействие върху регламента.

Работна група по въпросите на мобилността на колекциите е създадена от Съвета съгласно неговия Работен план за културата за периода 2008—2010 г., в контекста на изпълнението на Европейската програма за култура[16]. Окончателният доклад на работната група беше представен през м. юни 2010 година[17]. Нова работна група, доразвивайки дейността на тази работна група като част от Работния план за културата за периода 2011—2014 година[18], ще проучи начините и средствата за опростяване на процеса по предоставяне и получаване назаем, като се съсредоточи върху схемите за обезщетение от страна на държавата.

В заключенията на Съвета от ноември 2008 е подчертана необходимостта от предотвратяване и борба с незаконния трафик с паметници на културата. В този контекст Комисията възложи договор за проучване относно предотвратяването и борбата с незаконния трафик с паметници на културата, което следва да бъде завършено до края на 2011 г.

Прилагане на Регламента в периода от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2010 г.

Статистически данни за прилагането от държавите-членки

Използване на стандартното разрешение за износ, предвидено в член 2, параграф 1 от Регламента за прилагане

Стандартното разрешение за износ се използва обикновено за всеки износ, за който важат разпоредбите на Основния регламент. Преглед на броя стандартни разрешения за износ, издадени от държавите-членки, е включен в приложение 1.

Приложение 2 показва как се е променила ситуацията през разглеждания период по отношение на броя издадени разрешения, от ЕС 15 (2003 г.) до ЕС 27 (2010 г.). То показва и дела на всяка държава-членка в общия брой издадени разрешения. Данните показват, че износът на паметници на културата от Европейския съюз е съсредоточен в три държави-членки, на първо място Обединеното кралство с 45 % средно за периода 2000—2010 г., следвано от Италия (около 26 %) и Франция (около 15 %).

След разширяването от 1 май 2004 г. само 1 % от общия брой разрешения за износ е издаден от новите държави-членки. От тях 46 % се отнасят за Чешката република, единствената държава-членка, която е съобщила за значителен брой издадени разрешения.

Общият брой на издадените стандартни разрешения за износ се е увеличил от 16 117 през 2000 г. до максимален брой от 21 557 през 2007 г. (+ 34 %), като след това е намалял до 18 176 през 2010 година. Регистрираното увеличение не може да бъде свързано с разширението предвид много малкото на брой стандартни разрешения за износ, издадени от новите държави-членки.

Използване на специалното отворено разрешение, предвидено в член 2, параграф 2 от Регламента за прилагане

Специалното отворено разрешение се използва при повтарящ се временен износ на определен паметник на културата от конкретно лице или организация. Преглед на броя специални отворени разрешения за износ в обращение в държавите-членки е включен в приложение 3 .

Данните показват, че само седем държави-членки (Гърция, Франция, Кипър, Нидерландия, Полша, Словения и Обединеното кралство) са използвали този вид разрешение, като Полша видимо го е използвала в най-голяма степен.

В приложение 4 е посочен броят на лицата или организациите, притежавали специално отворено разрешение.

Използване на общото отворено разрешение, предвидено в член 2, параграф 3 от Регламента за прилагане

Общото отворено разрешение се използва при временен износ на паметници на културата, представляващи част от постоянната колекция на музей или на друга институция. Преглед на броя общи отворени разрешения в обращение в държавите-членки е включен в приложение 5 .

Данните показват, че само осем държави-членки (България, Германия, Гърция, Франция, Кипър, Полша, Португалия и Словения) са използвали този вид разрешение.

Независимо че специалните и общите отворени разрешения се използват в ограничен брой държави-членки, тези държави-членки съобщават, че те представляват важен инструмент за управление и контрол на износа на паметници на културата.

Отказ за издаване на стандартни разрешения

Преглед на броя заявления за издаване на разрешения за износ, по които е получен отказ от компетентните органи на държавите-членки, е включен в приложение 6 .

Посочените основни причини за отказа за издаване на разрешения са: i) представяне на непълни заявления; ii) констатирано е, че паметникът на културата, предназначен за износ, е национално богатство на съответната държава-членка.

Делът на отказаните разрешения в рамките на целия Съюз е много нисък и представлява 0,3 % от общия брой издадени разрешения.

Пратки, при които е констатирано неспазване на нормите

В приложение 7 е посочен броят на пратките, при които е констатирано неспазване на приложимите норми. Държавите-членки съобщават за общо 473 случая за 10-годишния период, което е много ниска стойност в сравнение с общия брой издадени разрешения.

Малко на брой държави-членки са посочили, че несъответстващите на нормите пратки обикновено са били откривани от техните митнически органи. Извършвано е проследяване от компетентните органи или от прокуратурата, в зависимост от случая и от приложимото национално законодателство. В някои случаи е било възможно разрешаване на ситуацията чрез издаване на разрешения за износ с обратно действие.

Стратегия на митническите власти за контрол

Голям брой държави-членки посочват, че опазването на паметниците на културата представлява важен аспект от тяхната политика и по тази причина митническите органи са обучени да откриват възможен незаконен износ на паметници на културата.

Държави-членки съобщават, че техните митнически учреждения прилагат управление на риска при избора на пратки за контрол при износ. Те посочват, че прилагат увеличен процент на проверки при пратки с „висок риск“.

Някои държави-членки са посочили, че отделят особено внимание на пътниците.

Ограничение на компетентните митнически учреждения

Член 5, параграф 1 от Основния регламент предоставя на държавите-членки възможност да ограничават броя на митническите учреждения, оправомощени да извършват формалностите по износа на паметници на културата.

Девет държави-членки (България, Гърция, Испания, Кипър, Люксембург, Унгария, Малта, Португалия и Обединеното кралство) са се възползвали от тази възможност. Като цяло се счита, че това осигурява по-ефективен контрол, както и по-добро сътрудничество с музеи и други научни институции, разположени в близост до определените митнически учреждения.

Административно сътрудничество

Повечето държави-членки съобщават, че на национално равнище съществува добро сътрудничество между различните участващи органи (органи, издаващи разрешенията, митници, полиция). Това сътрудничество се основава на редовни срещи, както и на съвместни дейности по обучение. В някои държави-членки сътрудничеството е организирано въз основа на меморандуми за разбирателство или подобни договорености, установени между съответните органи.

Италия съобщава, че органите, издаващи разрешения, са пряко свързани с Comando Carabinieri Tutela Patrimonio Culturale, специализирано полицейско звено за паметниците на културата.

Някои държави-членки съобщават за недостатъчно сътрудничество на равнище ЕС. През 2003 г. бяха съгласувани Насоки за административно сътрудничество, в резултат на работата, извършена в рамките на Комитета по износа и връщането на паметници на културата. Актуализирането на този работен инструмент обаче се оказа трудно.

На международно ниво съществува сътрудничество, включващо органи като Европол и Интерпол.

Използване на електронни системи

Подаването на заявление за издаване на разрешение за износ чрез използване на електронни формуляри все още не е възможно в значително мнозинство от държавите-членки. Дори в случаите, когато са налични електронни формуляри, самото заявление следва да бъде подадено на хартиен носител.

Някои държави-членки са посочили, че разработват електронни системи, които да позволяват както подаване на заявленията, така и издаване на разрешения за износ за паметници на културата.

Предложения от държавите-членки

Изменения на праговете за някои категории паметници на културата

Член 10 от Основния регламент предвижда възможността да се актуализират финансовите прагове, посочени в приложение I, на основата на икономически и парични показатели.

От обсъждания в Комитета по износа и връщането на паметници на културата става ясно, че мнозинството държави-членки не подкрепят промени в съществуващите прагове и следователно Комисията не възнамерява да представи предложение за актуализация.

Инструмент за гарантиране на бърз обмен на информация

Редица държави-членки са изразили мнение, че обменът на информация между държавите-членки и Комисията би могъл да бъде засилен и че актуализирани данни за контакт трябва да бъдат достъпни чрез интернет приложение.

В отговор на тези предложения Комисията реши да създаде в рамките на CIRCA (Комуникационния и информационен ресурсен център на Комисията) специална група по интереси в областта на износа на паметници на културата. Това представлява инструмент в екстранет, настроен с оглед на потребностите на публичните администрации, който предоставя интернет пространство с ограничен достъп за обмен на информация и документи, както и други функционални възможности.

В рамките на това пространство е създаден раздел, съдържащ данните за контакт на националните органи. Актуализирането на тези данни обаче се оказа трудно.

Заключения

Държавите-членки не съобщават за значителни проблеми при ежедневното прилагане на разпоредбите на Основния регламент и на Регламента за неговото прилагане. Изглежда, че въведената през 1993 г. система за контрол на износа на паметници на културата по външните граници на Съюза понастоящем се използва от преобладаващото мнозинство от държавите-членки, макар и в много различна степен.

Функционирането на системата може да бъде подобрено чрез разработване на механизми за по-тясно сътрудничество на държавите-членки както между самите тях, така и с Комисията.

Комисията ще следи напредъка в рамките на други инициативи на равнище ЕС и на международно равнище, които могат да имат отношение към предмета на настоящия доклад. Тя ще обърне специално внимание на заключенията от проучването на незаконния трафик, посочено в точка 2.5. Когато в резултат на тези инициативи бъде установена необходимост от по-нататъшно усъвършенстване на системата, Комисията ще има готовност да разгледа въпроса.

* * *

Комисията приканва Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет да се запознаят с настоящия доклад.

Приложения

Приложение 1: Стандартни разрешения за износ[19]

Година |

| 2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 |2007 |2008 |2009 |2010 | |BE | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |няма информация |няма информация | | BG | | | | | | | |21 |5 |0 |0 | | CZ | | | | |0 |0 |0 |0 |61 |2 |53 | | DK | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |1 |няма информация |няма информация | | DЕ |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | EE | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | IE | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | EL | 0 |0 |0 |1 |2 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | ES | 0 |0 |0 |1 |1 |0 |0 |0 |0 |няма информация |няма информация | | FR | 17 |18 |17 |18 |6 |12 |12 |7 |22 |28 |18 | | IT | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | CY | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | LV | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | LT | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | LU | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |няма информация |няма информация | | HU | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |няма информация |няма информация | | MT | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | NL | 0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |3 | | AT | 0 |0 |0 |0 |0 |1 |1 |0 |0 |1 |1 | | PL | | | | |79 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | PT | 0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | RO | | | | | | | |0 |0 |0 |0 | | SI | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |няма информация |няма информация | | SK | | | | |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | | FI | 0 |0 |0 |0 |7 |6 |2 |0 |1 |0 |1 | | SE | 0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |2 |1 |0 |3 | | UK | 9 |9 |3 |1 |2 |3 |0 |6 |0 |2 |3 | | | | | | | | | | | | | | | Общо | 26 |28 |20 |21 |97 |23 |15 |37 |91 |33 |82 | |

[pic]

[1] Регламент (ЕО) № 116/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно износа на паметници на културата (кодифицирана версия), (ОВ L 39, 10.2.2009 г., стр. 1). Този регламент заменя Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета от 9 декември 1992 г. относно износа на паметници на културата (ОВ L 395, 31.12.1992 г., стр. 1), прилаган от 30 март 1993 г.

[2] Регламент (ЕИО) № 752/93 на Комисията от 30 март 1993 г. за установяване на разпоредби за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (ОВ L 77, 31.3.1993 г., стр. 24).

[3] Доклад на Комисията до Съвета, Европейския парламент и Икономическия и социален комитет за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно изнасянето на паметници на културата, както и за прилагането на Директива 93/7/ЕИО на Съвета относно връщането на паметници на културата, които са незаконно изнесени от територията на държава-членка, COM (2000)325 от 25.5.2000 г.

[4] Регламент (ЕО) № 974/2001 на Съвета от 14 май 2001 г. за изменение на Регламент (ЕИО) № 3911/92 относно износа на паметници на културата (ОВ L 137, 19.5.2001 г., стр. 10).

[5] Регламент (ЕО) № 806/2003 на Съвета от 14 април 2003 г. за привеждане в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на разпоредбите относно комитетите, които подпомагат Комисията при упражняването на нейните изпълнителни правомощия, установени в документите на Съвета, приети в съответствие с консултативната процедура (квалифицирано мнозинство) (ОВ L 122, 16.5.2003 г., стр. 1).

[6] Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23).

[7] Регламент (ЕО) № 656/2004 на Комисията от 7 април 2004 година за изменение на Регламент (ЕИО) № 752/93 относно разпоредбите за прилагане на Регламент (ЕИО) № 3911/92 на Съвета относно износа на паметници на културата (ОВ L 104, 8.4.2004 г., стр. 50).

[8] Формуляр-образец на Организацията на Обединените нации за търговски документи, Ню Йорк и Женева, 2002 (ECE/TRADE/270).

[9] ОВ С 164, 16.7.2009 г., стр. 6.

[10] ОВ С 134, 13.6.2009 г., стр. 9.

[11] Директива 93/7/ЕИО на Съвета от 15 март 1993 година относно връщането на паметници на културата, които са незаконно изнесени от територията на държава-членка (ОВ L 74, 27.3.1993 г., стр. 74).

[12] Конвенция на ЮНЕСКО относно мерките за забрана и предотвратяване на незаконен внос, износ и прехвърляне на правото на собственост на културни ценности, Париж, 14 ноември 1970 г.; ратифицирана от следните държави-членки: Белгия, България, Чешка република, Дания, Германия, Естония, Гърция, Испания, Франция, Италия, Кипър, Литва, Унгария, Нидерландия, Полша, Португалия, Румъния, Словения, Словакия, Финландия, Швеция, Обединеното кралство.

[13] Конвенция UNIDROIT относно връщане на откраднатите или незаконно изнесени културни ценности, Рим, 24 юни 1995 година; ратифицирана от следните държави-членки: Дания, Гърция, Испания, Италия, Кипър, Литва, Унгария, Португалия, Румъния, Словения, Словакия, Финландия.

[14] Вж. бележка 11 по-горе.

[15] COM(2000)325 от 25 май 2000 г. (виж бележка 3 по-горе), COM(2005)675 от 21 декември 2005 г. и COM(2009)408 от 30 юли 2009 година.

[16] Резолюция на Съвета от 16 ноември 2007 година относно Европейска програма за култура (ОВ C 287, 29.11.2007 г., стр. 1).

[17] Окончателен доклад и препоръки към Комитета по културни въпроси относно усъвършенстването на средствата за увеличаване на мобилността на колекциите, Експертна работна група по мобилността на колекциите, в рамките на Отворения метод на координация, юни 2010 г.

[18] Заключения на Съвета и на представителите на правителствата на държавите-членки, заседаващи в рамките на Съвета, относно Работния план за културата за периода 2011—2014 г. (ОВ C 325, 2.12.2010, стр. 1).

[19] Малки разлики в тези цифри могат да възникнат при държавите-членки, които са съобщили статистическите си данни по категории, тъй като едно разрешение може да включва повече от една категория.