C 429/93

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Универсален достъп до достойно, устойчиво и достъпно в дългосрочен план жилищно настаняване“

(становище по собствена инициатива)

(2020/C 429/13)

Докладчик: Raymond HENCKS Съдокладчик: András EDELÉNYI

Решение на пленарната асамблея 20.2.2020 г. Правно основание член 32, параграф 2 от Правилника за дейността Становище по собствена инициатива Компетентна секция „Транспорт, енергетика, инфраструктури, информационно общество“ Приемане от секцията 3.9.2020 г. Приемане на пленарна сесия 16.9.2020 г. Пленарна сесия № 554 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 216/1/3

1. Заключения и препоръки

1.1 Здравната, икономическа и социална криза, породена от COVID-19, постави на дневен ред сериозната криза с жилищното настаняване, пред която държавите членки са изправени от години ( 1 ) , по-специално за бездомните, за домакинствата, които живеят в пренаселени жилища, за обитателите на бедни квартали и за сезонните работници и имигрантите, които са жертви на жилищни условия, оказали пряко въздействие върху процента на заразяване на обществото. Макар политиката за жилищно настаняване да остава от компетентността на държавите членки, липсата на достойни и достъпни жилища в Европейския съюз (ЕС) изисква европейски план за действие за жилищно настаняване, който да включва съгласуван и разбираем за европейските граждани набор от мерки за подпомагането на държавите членки, европейските региони и градове да възстановят трайно предлагането на социални и достъпни жилища и да се борят ефективно с бездомничеството.

1.2 ЕС трябва на първо място да гарантира установяването на реално универсално право на жилище, по-специално, като действа чрез секторно законодателство в съответствие с обикновената законодателна процедура, установявайки принципите и определяйки условията за предоставяне, изпълнение и финансиране на достъпни и достойни жилища, в съответствие с член 14 от Договора за функционирането на ЕС (ДФЕС).

1.3 Във връзка с това Европейският икономически и социален комитет (ЕИСК) одобрява инициативата на Комисията, която има за цел да установи връзка между Европейския стълб на социалните права и европейския семестър, което в областта на политиката за жилищно настаняване следва да се изрази в по-добър контрол във връзка с реформата на социалното жилищно настаняване, географската и финансовата достъпност на жилищата, както и с ефективността на помощите за жилищно настаняване. ЕИСК настоява преди приемането на специфичните за всяка държава препоръки в рамките на европейския семестър да се провеждат консултации с представители на организираното гражданско общество по въпросите на жилищната политика. ЕИСК настоява за по-голяма свобода на действие в полза на дългосрочните инвестиции в социална инфраструктура и за изключването им от сметките на публичната администрация при изчисляването на бюджетния дефицит.

1.4 Създаването на „Европейски фонд за инвестиции в достъпно, достойно и подходящо жилищно настаняване“, предназначен за създаване и поддържане на жилища на умерена цена, би позволило на ЕС да направи действията и политиките си по-разбираеми и съгласувани за европейските граждани, по-специално в рамките на бъдещия план „Строителство“ на Европейския зелен пакт и на бъдещия план за действие на Европейския стълб на социалните права.

1.5 Въз основа на доклада, който държавите членки ще трябва да представят на Европейския съвет за системен риск (ЕССР) през 2020 г. във връзка с мерките за потенциалното завишаване на цените на недвижимите имоти и предприетите след препоръките на ЕССР действия или корекции в случай на бездействие по този въпрос, от решаващо значение е на много ранен етап да се установят уязвимостите, които може да доведат до финансови, икономически и социални кризи, и съответно да се реагира.

1.6 Европейската комисия следва в най-кратък срок да преразгледа решението относно услугите от общ икономически интерес (УОИИ) по отношение на целевата група за социално жилищно настаняване и да уточни, че политиката за жилищно настаняване не може да се ограничава единствено до целта да се помогне на лицата, които са застрашени от изпадане в бедност, а с нея трябва да се гарантира достойно, достъпно и изплатимо в дългосрочен план жилищно настаняване за всеки гражданин, най-вече за бездомните, младите семейства, самотните родители и многодетните семейства, работниците и по-общо средната класа, жертва на европейската жилищна криза. В този контекст Комисията следва да предложи общо определение на понятието за прекомерни разходи за жилищно настаняване и хармонизирана методология за оценка на прекомерните разходи за жилищно настаняване, нормативна уредба срещу спекулативното задържане на празни жилища и терени за строеж и регламентиране на практиките за пренасочването на достъпни жилища в обекти за краткосрочно туристическо настаняване.

1.7 И накрая ЕИСК настоява Комисията да организира ежегодно европейска среща на върха относно достъпното жилищно настаняване, на която да се събират всички заинтересовани страни, за да разглеждат прилагането и проследяването на този европейски план за действие за достъпно жилищно настаняване, с помощта на годишен доклад за състоянието на жилищното настаняване в ЕС.

2. Общи бележки

2.1 Въпреки че достъпът до помощ за жилищно настаняване е записан в Хартата на основните права на ЕС и че достъпът до социално жилищно настаняване и до помощ за качествено жилищно настаняване е посочен в Европейския стълб на социалните права, признаването на „правото на достойно жилищно настаняване“ не е реално застъпено в текстовете на ЕС, доколкото няма реално практическо въздействие. За това свидетелства силното увеличаване на броя на бездомните и на живеещите в лоши условия лица или на домакинствата, изправени пред прекомерни разходи за жилище. На практика европейските граждани нямат реално право на достойно и достъпно жилищно настаняване. Това право се ограничава до достъп до жилищно подпомагане, до социално жилищно настаняване или до спешен временен подслон, когато се счита, че дадено лице е нуждаещо се в съответствие със законодателството и практиките на държавите членки и при положение че има свободно подходящо жилище.

2.2 Пазарните сили в жилищното строителство не са в състояние да отговорят на всички изисквания. Продължаващото поскъпване на жилищния фонд доведе до нарастване на неравенството в цяла Европа. Това означава, че все повече домакинства изразходват над 40 % от своя бюджет за жилищно настаняване, което представлява допълнително оскъпяване на жилищата; 11 % от европейските граждани се намират в положение, при което над 40 % от личните им доходи (без помощи за жилищно настаняване) се харчат за жилище, докато един от двадесет живее в пренаселено жилище, в което липсват услуги от първа необходимост ( 2 )

2.3 В отделните държави членки има значителни разлики в икономическите и демографските структури и равнищата на цените. Освен това има значителна разлика в цените между столичните градове, второстепенните градове и останалата част от териториите.

2.4 Пазарът на жилища в много европейски метрополиси, големи градове и крайградски райони в ЕС се характеризира със силно нараснало търсене, свързано с мобилността на домакинствата в търсене на работни места, срещу предлагане на жилища, което е ограничено от недостига на поземлени терени, нарастващите цени за строителство и гъстота на застрояване, както и от спекулативните практики на инвеститорите. Земята е рядък ресурс, чието използване е свързано с все по-голяма конкуренция между различните предназначения: жилища, обществена инфраструктура, селско стопанство, горско стопанство, за търговски или промишлени цели, транспорт, биологично разнообразие, поливни площи, свободно време и т.н., до такава степен, че цената на земята често съставлява най-непреодолимият фактор за жилищата. Поскъпването на жилищата в градските и извънградските зони се изразява в нарастване на изключването от жилищно настаняване, на бездомничеството, на лошите жилищни условия, които вече обхващат младите хора, самотните родители или многодетните семейства, работещите и по-общо средната класа, които са прогонени от европейските големи градове от прекомерната цена на жилищата и са принудени да се преместят в селските зони. Това преместване води на свой ред до увеличаване, в различна степен, на разходите за жилищно настаняване в селските райони, което причинява, наред с другото, социална сегрегация, води до появата на изключително жилищни райони (жилищни комплекси), повишена мобилност, промени в ландшафта, усвояване на земя и увеличаване на инфраструктурата и разходите за общността.

2.5 Държавите членки разполагат с голяма свобода на действие при определянето, организирането и финансирането на социалните си услуги от общ интерес, включително жилищното настаняване. Тази компетентност обаче не ги освобождава от спазване на ценностите на Съюза (човешко достойнство, равенство, недискриминация, права на човека и т.н.) и на правилата на ЕС относно жилищното настаняване, по-специално в Протокол № 26 относно услугите от общ интерес, приложен към ДФЕС, който призовава държавите членки да гарантират високо ниво по отношение на качество, безопасност и достъпност, равно третиране и насърчаване на универсалния достъп и на правата на ползвателите . Следователно Комисията, в качеството си на пазител на Договорите, има важна роля и е призована да се намеси, когато държавите членки не изпълняват своите задължения. В рамките на нормативната уредба за държавната помощ обаче Комисията намалява сериозно компетенциите на държавите членки, като постановява, че социалните жилища следва да бъдат запазени само за най-бедните домакинства, въпреки че жилищната криза засяга много по-широк кръг от населението. Освен това публичен орган може да продава земя за застрояване по програма за изграждане на жилища на достъпни цени единствено на пазарни цени и то едва след като тази цена е била определена по сложна процедура.

2.6 От друга страна, силното свиване на публичните инвестиции на държавите членки в социални и достъпни жилища, което е следствие от оттеглянето на търговските банки от финансирането на тези инвестиции, от икономическата и бюджетната криза и от Пакта за стабилност и растеж, не позволи на нарастващото търсене да се отговори с предлагане на жилища в допълнение към предлаганите от пазара, особено поради повсеместна приватизация на социалния жилищен фонд в някои държави членки.

2.7 Интернет платформите допринесоха за това напрежение на местните пазари на жилища чрез съсредоточаване на търсенето във връзка с международната миграция и развитието на глобални платформи за туристическо настаняване, поради което в най-привлекателните градове достъпни жилища бяха оттеглени от пазара, за да бъдат предлагани за краткосрочно настаняване. Съществуват и стратегии за международни капиталови дружества (пенсионни фондове, застрахователни дружества, фондове за дялово участие и др.), които, с оглед на много ниското равнище на финансова възвращаемост (лихвени проценти, дивиденти и др.), инвестират сериозно в недвижимо имущество, което отново води до увеличаване на цените.

2.8 В препоръките си от 31 октомври 2016 г. ( 3 ) Европейският съвет за системен риск (ЕССР) посочва, че финансовите кризи от миналото са показали, че неустойчивите промени на пазарите на недвижими имоти могат да имат тежки последици за стабилността на финансовата система и на икономиката като цяло. През 2019 г. ЕССР отправи към 9 държави членки „предупреждение относно уязвимостите в краткосрочен план на жилищните недвижими имоти“.

2.9 Пандемията от COVID-19 парализира пазара на недвижими имоти. Има риск след здравната криза да се усетят тежки последици в сектора на жилищните имоти. По отношение на предлагането съществува риск помощта за домакинствата и инвестициите в социални жилища от публични органи и организации да претърпи значително намаляване вследствие на ангажираните в борбата с последиците от пандемията икономически и социални разходи, с което се натоварват силно бъдещите публични бюджети. Що се отнася до търсенето, броят на домакинствата, които вече няма да разполагат с необходимите доходи, за да си осигурят жилище от пазара на недвижими имоти, ще се увеличи пропорционално на увеличаването на безработицата и несигурността.

2.10 Планът „Строителство“ на Европейския зелен пакт и Европейският стълб на социалните права трябва да бъдат повод, при спазване на политиките и практиките на държавите членки, политиките на ЕС в областта на жилищното настаняване да станат конкретни и разбираеми, по-специално като се приканят всички негови финансови институции (ЕЦБ, ЕИБ, ЕИФ) и инициативата InvestEU за възстановяване на публичните инвестиции и за значително увеличаване на изгодните дългосрочни заеми и гаранциите за инвеститорите и за сектора на строителството в полза на крайния потребител.

3. Прекомерни разходи за жилищно настаняване

3.1 Несъмнено много домакинства са изправени пред прекомерни разходи за жилището си, които представляват основният им разход за потребление и прекомерна тежест в ущърб на други основни нужди, като това излага много европейски граждани на голям риск от свръхзадлъжнялост, социално декласиране или изключване ( 4 )

3.2 На равнището на ЕС няма единодушие относно определението за прекомерни разходи за жилищно настаняване и за неговите компоненти. Евростат счита, че разходи за жилище, които превишават 40 % от разполагаемия доход, представляват прекомерни разходи, докато в различни документи на Комисията този дял се определя на една трета от разполагаемия доход. Освен това здравната криза принуждава домакинствата с ниски доходи да черпят от резервите си, за да плащат наема за жилището си, и така ги поставя в още по-голяма опасност от свръхзадлъжнялост.

3.3 Впрочем в самия ЕС определението за прекомерни разходи редовно е предмет на дискусии от методологичен характер; не всички национални статистически институти използват едни и същи методи за оценка. При разработването на общи насоки трябва да се вземат под внимание социално-икономическите реалности.

3.4 Прекомерните разходи за жилищно настаняване вече не засягат само най-уязвимото население, което се намира в положение близо до риск от изпадане в бедност, но също и лица, които имат, от една страна, твърде висок доход, за да могат да ползват социално жилище, а от друга страна, твърде нисък, за да могат да имат жилище при условията на частния пазар. Често за тях намирането на достойно жилище в град или периферен район близо до работното им място е непосилно. Тези лица са изтласкани в отдалечени от работното им място територии. Поради това, въпреки че имат по-ниски разходи за жилище извън големите агломерации, те трябва да се справят с други разходи, проблеми с мобилността, екологични изисквания и други допълнителни ограничения. Изтласкването на средната класа от централната част на градовете води до функционални дисбаланси, с които се увеличава търсенето на жилища и се предизвиква нарастване на цените им и повече замърсяване на въздуха, свързано с движението между дома и работното място.

3.5 Поради това жилищните политики на държавите членки не могат да се ограничават единствено до това да се помага на уязвимите хора да намерят „ покрив над главата си “, а трябва да гарантират, че жилищата се адаптират към положението на семейството, да насърчават качеството на жилищната среда, по-специално чрез подобряване на съществуващата жилищна среда, т.е. да гарантират достойно и достъпно жилищно настаняване за всички граждани, когато са изразени както количествени, така и качествени нужди.

4. Социално жилищно настаняване

4.1 Няма европейски модел на социално жилищно настаняване, предвид разнообразието на приетите от държавите членки подходи и концепции. В повечето от тях се забелязват все пак общи тенденции: децентрализация в полза на регионалните и местните власти, съсредоточаване върху най-уязвимото население, намаляване на публичните инвестиции в предлагането на социални жилища и оползотворяване на съществуващия фонд чрез продажба на отдавани под наем социални жилища, което понякога се прави защото наемодателите на социални жилища не могат повече да осигурят нито съответствието на жилищата със стандартите, нито реновирането им.

4.2 В ЕС социалното жилищно настаняване или жилищата на умерена цена представляват материализиране на правото на жилищно настаняване, което има за цел да гарантира на нуждаещите се достъп до достойно жилище при достъпен наем/на достъпна цена и така да се изпълнят задълженията на държавите членки и ЕС, произтичащи от множество конвенции, декларации, харти и договори, подписани на европейско и международно равнище.

4.3 В концепцията си за социално жилищно настаняване Комисията, вземайки решение в качеството си на европейски орган за конкуренцията, е много рестриктивна ( 5 ) : заявява, че социалното жилищно настаняване, което се ползва от изключение от задължението за уведомяване за държавна помощ, трябва да бъде запазено само за „граждани или групи от граждани в неравностойно социално положение, които поради ограничена платежоспособност нямат възможност да намерят жилище по пазарни условия“. Това ограничително определение за социално жилищно настаняване вече не съответства на мащаба на европейската жилищна криза и на задълженията за обществена услуга, наложени на социалните наемодатели от страна на държавите членки, като се започне от „първо жилища“ за хората без подслон до жилища на достъпни цени за средните класи в европейските големи градове.

4.4 В съобщение от 2006 г. ( 6 ) Комисията е класифицирала социалното жилищно настаняване сред социалните услуги от общ интерес, за които се прилага принципът на субсидиарност и с които на държавите членки (по принцип) се оставят широки дискреционни правомощия да ги определят, организират и финансират.

4.5 При упражняването на тази свобода обаче държавите членки следва да държат сметка за практиката на Съда на ЕС, според която почти всички услуги, предлагани в социалната област (с изключение на схемите за социално осигуряване, основани на солидарността), се разглеждат като икономически дейности.

4.6 Следователно при липсата на специална правна рамка за социалното жилищно настаняване за него се прилагат общностните разпоредби по отношение на услугите от общ икономически интерес, по-специално член 14 от ДФЕС и Протокол № 26 към Договора от Лисабон.

4.7 От това следва, че Съюзът и държавите членки, всеки в границите на своите съответни компетенции и на приложното поле на Договорите, трябва да следят прилагането на разпоредбите за социално жилищно настаняване да се осъществява въз основа на принципи и при условия, по-специално икономически и финансови, които им дават възможност да изпълняват задачите си.

4.8 Операторите в областта на социалните жилища имат достъп до значителни европейски средства за финансиране, за да се съфинансира строителството или санирането на социални жилища и на жилища, пригодени за маргинализираните общности, по-специално чрез европейски фондове ( 7 ) , ЕИБ, Банката за развитие към Съвета на Европа, както и по плана Юнкер 2 за стратегически инвестиции и от инвестиционния фонд, който ще се създаде в рамките на Европейския зелен пакт и плана за възстановяване Next Generation EU, по-специално Фонда за справедлив преход, ReactEU и InvestEU. Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) и Европейският инвестиционен фонд (ЕИФ) отпускат дългосрочни заеми, с които се цели да се подкрепят операторите в областта на социалните жилища, публично-частните партньорства, структурите за консолидиране, банките посредници и дружествата — изпълнители на проекти. В някои случаи поемането на по-висок риск изисква помощ от Европейския фонд за стратегически инвестиции (ЕФСИ). Следователно тези дългосрочни инвестиции в социална инфраструктура следва да станат видими за европейските граждани.

4.9 Проектът на плана „Строителство“ на Европейския зелен пакт и неговата цел за „вълна от саниране“ на сградите, и по-специално на социалните и частните жилища, трябва да намери израз и в специален инвестиционен фонд и в подкрепа за структуриране на местните сектори за саниране, които създават местни работни места и източници за икономия от мащаба, по примера на съфинансирания от ЕС проект EnergieSprong.

4.10 На равнището на държавите членки има цял набор от мерки за насърчаване на устойчиво жилище, наред с другото, чрез построяване на жилища на умерена цена, индивидуална помощ, която допринася за формиране на необходимия начален капитал за отпускането на ипотечен заем с цел намаляване на месечната тежест при изплащането на такъв ипотечен заем, с които се помага на домакинствата в най-неблагоприятно положение да наемат подходящо достойно жилище или се насърчава устойчивото саниране на жилищните сгради и използването на енергия от възобновяеми източници. На равнището на държавите членки обаче политиките за стимулиране или данъчните политики не са съгласувани и невинаги са в полза на социалното многообразие на средата. Освен това всяка държава членка следва да предоставя независима услуга, предоставяща максимална информация и съвети за всеки вид информация относно помощта за жилищно настаняване, предназначена за физически лица, и държавната помощ за публични и частни предприемачи във връзка с изграждането на субсидирани жилища.

4.11 Всички тези инициативи и помощи не успяват обаче да преодолеят недостига на достойно и достъпно жилищно настаняване. Поради това ЕИСК счита, че Комисията следва да предложи европейски план за действие за достъпно и достойно жилищно настаняване в рамките на прилагането на принцип № 19 от Европейския стълб на социалните права и на бъдещия план „Строителство“ на Европейския зелен пакт.

5. Европейски план за действие за достъпно и достойно жилищно настаняване: дългосрочна инвестиция за една Европа, която е по-близо до своите граждани и до своите територии

5.1 Макар политиката за жилищно настаняване да остава от компетентността на държавите членки, липсата на подходящи жилища в ЕС изисква европейски план за действие за достойно и достъпно жилищно настаняване, който да включва съгласуван и разбираем набор от мерки за подпомагането на държавите членки, европейските региони и градове да възстановят трайно предлагането на социални и достъпни жилища на съответните местни пазари на жилища, като същевременно подобрят енергийните им характеристики.

5.2 На европейско равнище няма общо определение за истинско право на финансово достъпно жилищно настаняване, доколкото всяко лице или семейство, изпитващо особени затруднения, има право само на помощ от властите, за да получи достъп до достойно жилище или да остане в него. Освен това без адекватно предлагане на жилища правото на жилищно настаняване, дори приложимо, остава само теоретично. Поради това ЕИСК призовава за установяването на реално право на жилищно настаняване в правото на Общността.

5.3 Комисията трябва да следи правото на жилищно настаняване да бъде придружено от проактивна политика за подкрепа на дългосрочните инвестиции, необходими за публичното планиране на такова предлагане на социални и финансово достъпни жилища, при което социалното многообразие и минималните стандарти за качество следва да бъдат общо правило. ЕИСК настоява Европейският парламент и Съветът на Европейския съюз чрез секторно законодателство в съответствие с обикновената законодателна процедура да установят принципите и да определят условията за предоставяне, изпълнение и финансиране на достъпни жилища, в съответствие с член 14 от ДФЕС.

5.4 Комисията следва да преразгледа решението относно услугите от общ икономически интерес по отношение на целевата група бенефициери на социалното жилищно настаняване и да се уточни, че политиката за жилищно настаняване не може да се ограничава единствено до целта да се помогне на лицата, които са застрашени от бедност, а с нея трябва да се гарантира достойно, достъпно и изплатимо в дългосрочен план жилищно настаняване за всеки гражданин, включително за бездомните и потърпевшите от европейския недостиг на подходящи жилища. Освен това може да се предвидят норми, уреждащи спекулативното задържане на празни жилища и на терени за застрояване, и регламентиране на практиките за незаети жилища за отдаване под наем, като се раздели собствеността на жилището от неговото ползване, което е общо достояние, общ интерес, и което трябва да може да подлежи на специално регулиране, за да стане достъпно.

5.5 Комисията трябва също така да предложи общо определение за достъпно жилище и за прекомерните разходи за жилищно настаняване, както и хармонизирана методология за оценка на прекомерните разходи за жилищно настаняване.

5.6 Въз основа на доклада, който държавите членки ще трябва да представят на Европейския съвет за системен риск през 2020 г. във връзка с мерките за потенциалното завишаване на цените на недвижимите имоти, и на предприетите след препоръките на ЕССР действия или на корекциите, които да се направят в случай на бездействие по този въпрос, от решаващо значение е много рано да се установят уязвимостите, които може да предизвикат финансови кризи. ЕИСК счита, че този доклад трябва да се измени през 2021 г. с друг, който да го допълни, като се посочат евентуалните последици, заради кризата, породена от COVID-19.

5.7 Във връзка с това ЕИСК одобрява инициативата на Комисията, която има за цел да установи връзка между Европейския стълб на социалните права и европейския семестър, което в областта на политиката за жилищно настаняване следва да се изрази в по-добър контрол на реформата на социалното жилищно настаняване, достъпността и финансовата достъпност на жилищата, както и на ефективността на помощите за жилищно настаняване, но Комитетът настоява да се проведат консултации с представителите на организираното гражданско общество преди приемане на препоръките по държави в рамките на европейския семестър във връзка с политиката за жилищно настаняване.

5.8 Предложението за преразглеждане на европейската политика на сближаване за периода 2021—2027 г. по време на обсъждането в Съвета на Европейския съюз и в Европейския парламент има за цел бюджетът за социално жилищно настаняване да се промени от 2,2 на 4 милиарда евро. ЕИСК настоява за по-голяма свобода на действие в полза на дългосрочните инвестиции в социална инфраструктура и за изключването им от сметките на публичната администрация при изчисляването на бюджетния дефицит. Не може ЕС от една страна да насърчава държавите членки да гарантират необходимото равнище на реинвестиране в социалната инфраструктура, а от друга да поставя таван за тези инвестиции в рамките на Пакта за стабилност и растеж.

5.9 Създаването на „Европейски фонд за инвестиции в достъпно жилищно настаняване“, предназначен за създаване и поддържане на жилища, би позволило на ЕС да направи действията и политиките си по-разбираеми и съгласувани за европейските граждани, по-специално в рамките на бъдещия план „Строителство“ на Европейския зелен пакт и на бъдещия план за действие на Европейския стълб на социалните права.

5.10 ЕИСК настоява Комисията да организира ежегодно европейска среща на върха относно достъпното жилищно настаняване, на която да се събират всички заинтересовани страни, за да разглеждат прилагането или проследяването на този европейски план за действие за достъпно жилищно настаняване, с помощта на годишен доклад за състоянието на жилищното настаняване в ЕС.

5.11 И накрая ЕИСК счита, че „социално жилищно настаняване“ често е обект на предразсъдъци, ако не се вписва в задача от общ интерес за социално многообразие, разнообразие и приобщаване; Комитетът държи да напомни за приноса, който инвестициите в социално жилищно настаняване имат за развитието на заетостта и за екологичния преход.

Брюксел, 16 септември 2020 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Luca JAHIER

(1) Вж. доклада на Housing Europe „State of Housing in the EU 2019“ („Жилищно настаняване в ЕС през 2019 г.“).

(2) Евростат жилищни разходи/март 2017 г..

(3) CERS/2016/14.

(4) Евростат (жилищни разходи/март 2017 г.).

(5) Решение на Комисията от 20 декември 2011 г. относно прилагането на член 106, параграф 2 от ДФЕС за държавната помощ под формата на компенсация за обществена услуга, предоставена на определени предприятия, натоварени с извършването на услуги от общ икономически интерес.

(6) COM(2006) 177 final „Изпълнение на Лисабонската програма на Общността: Социални услуги от общ интерес в Европейския съюз“.

(7) ЕФРР, ЕСФ, Interreg.