Респондентите смятат, че точните цели, очертани в оценката на въздействието, са смислени в по-голямата си част, като уточняват, че много от тези цели са взаимосвързани и не могат да бъдат постигнати поотделно.

Заинтересованите страни определиха няколко допълнителни цели, като например: i) разработване и популяризиране на конкретни стандарти и насоки, които биха могли да насочат публичните администрации към оперативна съвместимост още при проектирането; ii) преминаване към проактивни и самостоятелни услуги; iii) повишаване на прозрачността чрез прилагане на принципа на еднократност; iv) рамка, която централизира информацията за ползвателите; и v) изтъкване на значението на оперативната съвместимост за гражданските права, цифровото участие на всички, разнообразието и демократизирането на обществените знания.

Повечето от заинтересованите страни изрично посочиха необходимостта от съгласувани и отворени стандарти и спецификации. Някои от тях допълнително подчертаха необходимостта от по-координирано участие на публичния сектор в организациите за стандартизация. Повечето заинтересовани страни изразиха сходни мнения по отношение на стимулирането на споделянето на разходите за проектиране на лесни за използване, надеждни и сигурни решения (включително между публични и частни заинтересовани страни) и относно насърчаването на споделянето и повторното използване в целия ЕС на зрели, повторно използваеми, оперативно съвместими решения с отворен код за публичните администрации. Те също така посочиха, че тези решения следва да бъдат придружени от ясни насоки за използването на отворени стандарти и отворен код (включително ясни определения) и че е необходимо да се осигури техническа помощ на всички равнища (включително подходящи ресурси за обучение).

Освен това заинтересованите страни призоваха политиката за оперативна съвместимост да стане по-практична и съгласувана с другите политики на ЕС, като се представи идеята за образци за приложения. Тези приложения придружават предложенията за политики с необвързващи „златни стандарти“ за това как може да функционира оперативно съвместимото изпълнение на административно ниво и показват как предложенията могат да бъдат изпълнени.

•Събиране и използване на експертни становища

Предложението беше разработено съвместно с експертната група по оперативна съвместимост на европейските обществени услуги. Като част от този процес експертната група издаде препоръки за следващата европейска политика за оперативна съвместимост през октомври 2021 г.

В подкрепа на работата по инициативата бяха проведени няколко проучвания. Те включваха:

•Проучване в подкрепа на оценката на изпълнението на ЕРОС;

•Проучване в подкрепа на окончателната оценка на програмата за решения за оперативна съвместимост за европейските публични администрации, предприятията и гражданите (ISA2);

•Технически доклад на JRC — Quantifying the Benefits of Location Interoperability in the European Union.

•Оценка на въздействието

Оценката на въздействието, придружаваща настоящото предложение, беше проучена от Комитета за регулаторен контрол на 19 януари 2022 г. Съветът даде положително становище с резерви. Коментарите бяха разгледани от Комисията в окончателния вариант на оценката на въздействието (подробности са представени в приложение 1 към нея).

В оценката на въздействието се сравняват три варианта, в допълнение към базовия вариант, при който не се предприемат действия.

С вариант 1 се цели постепенното непрекъснато развитие на ЕРОС.

С вариант 2 се запазва настоящата доброволна рамка. В него се предлага законодателно действие, което има за цел изграждането на механизъм за структурно сътрудничество с гъвкав мандат, за да се осигури непрекъснато развитие и поддържане на съгласувани общи решения за оперативна съвместимост, както и определянето на общи инициативи за експериментиране и за целенасочена подкрепа на политиката.

Подобно на вариант 2, вариант 3 предлага законодателно действие, но предложеното действие е по-широкообхватно. При него акцентът е върху утвърждаването на пряко приложими европейски минимални изисквания за оперативна съвместимост, които ще бъдат преразгледани чрез решения за изпълнение.

Според оценката на очакваните въздействия вариант 1 и базовия вариант няма да доведат до ефективно отстраняване на недостатъците, установени при оценката на ЕРОС. Поради недостатъчните стимули за сътрудничество и двата варианта няма да изпълнят политическите и оперативните очаквания на заинтересованите страни, особено на държавите членки. Вероятността вариант 3 да получи политическа подкрепа е също толкова малка поради широкия му обхват и високата степен на чувствителност към субсидиарността (напр. по отношение на унаследените системи в ЕС и държавите членки). Въпреки че въвеждането на пряко приложими минимални изисквания за оперативна съвместимост в правото на ЕС се очаква да бъде ефикасно, това ще бъде продължителна процедура и ще изисква значителни разходи и усилия за изпълнение. Поради това се предполага, че то ще окаже по-малко въздействие за гарантирането на гъвкава и бърза реакция по отношение на бързо променящите се технологични изисквания и изискванията на политиката.

Оценката на въздействието определи вариант 2 като предпочитан сценарий. Очаква се решението за създаване на структуриран механизъм за сътрудничество да осигури на държавите членки необходимата стабилност и (правна) предвидимост, като същевременно им дава необходимата гъвкавост, за да продължат да разработват споделени решения за оперативна съвместимост в отговор на променящите се нужди на политиката. Целта на вариант 2 също така е разработването на процеси на участие. Тези процеси имат по-голямо значение за ускоряването на технологичния напредък. Освен това те са по-малко натрапчиви по отношение на въздействието върху унаследените системи, тъй като те не посочват пряко (минимални) изисквания за съвместимост в правото (както би било при вариант 3). Към днешна дата вероятността вариант 3 да получи политическа подкрепа е по-малка поради широкия му обхват и високата степен на чувствителност към субсидиарността (особено по отношение на унаследените системи в ЕС и държавите членки). Поради това се предполага, че вариант 2 ще окаже по-малко въздействие, гарантирайки гъвкава и бърза реакция по отношение на бързо променящите се технологични изисквания и изискванията на политиката. С течение на времето вариант 2 може също така постепенно да доведе до вариант 3.

Предвижда се единно управление на трансграничната оперативна съвместимост в ЕС, което да насърчава сътрудничеството „отдолу—нагоре“ и ангажираността „отгоре—надолу“ на ключовите заинтересовани страни в държавите членки, което ще доведе до създаването на споделена екосистема за оперативна съвместимост. Това улеснява участието на ранен етап в разработването на политиката и в определянето на нуждите от (съвместни) инвестиции, и подобрява прилагането на политиката. Поради тези причини вариант 2 не представлява заплаха, а фактор за субсидиарност, за укрепване на устойчивостта на публичните администрации и за цифровия суверенитет.

И накрая, мерките, предложени във вариант 2, вероятно ще имат ограничено, но положително въздействие върху постигането на целите на ЕС в областта на климата и енергетиката. По-голямата трансгранична оперативна съвместимост би могла да намали тежестта, например чрез улесняване на докладването на въглеродните емисии, намаляване на използването на хартия и ограничаване на физическите пътувания, необходими на ползвателите на обществени услуги при изпълнение на административни процедури.