BG Официален вестник на Европейския съюз C 311/38

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Защита на потребителите и подходящи мерки за справяне със свръхзадлъжняването с цел предотвратяване на социалното изключване“ (проучвателно становище)

2014/C 311/06

Главен докладчик: Reine-Claude Mader

С писмо от 6 декември 2013 г. и в съответствие с член 204 от Договора за функционирането на Европейския съюз, г-н Theodoros Sotiropoulos, постоянен представител на Гърция в Европейския съюз, отправи, от името на бъдещото гръцко председателство, искане към Европейския икономически и социален комитет да изготви проучвателно становище относно:

„Защита на потребителите и подходящи мерки за справяне със свръхзадлъжняването с цел предотвратяване на социалното изключване“.

Предвид неотложния характер на работата, Европейският икономически и социален комитет реши на своята 498-а пленарна сесия, проведена на 29 и 30 април 2014 г. (заседание на 29 април 2014 г.), да определи г-жа Reine-Claude Mader за главен докладчик и прие следното становище със 164 гласа „за“, 12 гласа „против“ и 4 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 ЕИСК отделя специално внимание на проблема със свръхзадлъжняването, който се разрасна вследствие на финансовата криза, увеличаването на издръжката на живота и прибягването до овърдрафти. В няколко свои становища Комитетът изрази мнението, че е необходимо да се предприемат мерки на европейско равнище.

1.2 ЕИСК констатира, че макар и причините да са известни, все още не съществува хармонизирано определение на понятието „свръхзадлъжнялост“, нито начин да се добие ясен поглед върху ситуацията в държавите членки. С оглед на това отправя искане да бъде прието общо определение.

1.3 То следва да включва следните елементи: i) домакинството като подходяща мерна единица за количествено измерване на свръхзадлъжнялостта; ii) поети финансови задължения; iii) поети неформални задължения в рамките на семейството или на дадена общност; iv) неспособност за плащане; v) структурна свръхзадлъжнялост; vi) достоен стандарт на живот и vii) неплатежоспособност.

1.4 ЕИСК настоява защитата на потребителите да бъде реална част от всички мерки, приети във връзка със завършване изграждането на вътрешния пазар.

1.5 Разглеждането на проблема със свръхзадлъжняването трябва да обхване образованието, превенцията, както и адаптирани процедури, насочени към повторното интегриране на свръхзадлъжнялото лице в нормалния икономически живот.

1.6 За целта е абсолютно необходима цялостна визия за проблематиката на свръхзадлъжнялостта на домакинствата и въвеждането на ефикасни мерки.

1.7 Комитетът счита, че финансовото обучение трябва да се въведе първо в училищата, но същевременно да бъде достъпно за всички и по всяко време. Във връзка с това ЕИСК подкрепя провеждането на информационни кампании с участието на всички заинтересовани страни, за да се гарантира взаимно допълване на натрупания опит. Комитетът подчертава изключително важната роля, която играят потребителските и семейните сдружения за разпространението на информация и оказването на подкрепа на лицата, които желаят такава.

1.8 В редица държави членки бяха въведени разпоредби за превенция и справяне със ситуациите на свръхзадлъжнялост, които обаче се различават помежду си. Комитетът счита, че във всички държави членки трябва да бъде въведена подходяща единна процедура, основаваща се на член 38 от Хартата за основните права, член 114 от ДФЕС и дори член 81 от ДФЕС, в съответствие с общите принципи, предложени от Комисията в предложение за директива, което на практика ще покаже интереса на Парламента да реши проблемите на европейските граждани.

1.9 Тези принципи трябва да гарантират бърза и безплатна процедура, преустановяване на съдебното преследване при започване на процедура за овладяване на свръхзадлъжнялостта, проверка на задълженията, запазване на основното жилище, равнопоставено третиране на обикновените кредитори, възможност за заличаване на дълговете при най-тежките случаи на задлъжняване и задължение за оставяне на свръхзадлъжнялото лице на достатъчна сума за живеене, с която да покрива по достоен начин ежедневните си потребности, като целта е потребителят бързо да бъде интегриран повторно в икономическия и социалния живот.

1.10 Комитетът припомня също така, че отдава голямо значение на банковото приобщаване, от което хората в положение на свръхзадлъжнялост не трябва да бъдат лишавани, за да се избегне рискът от социално изключване.

1.11 Борбата срещу свръхзадлъжняването предполага освен това и уреждане на европейско равнище на въпроса с високите лихви.

1.12 При все това само въвеждането на механизъм за справяне със свръхзадлъжняването не може да доведе до намаляване на броя на тези случаи. В допълнение трябва да бъдат приети мерки за развитие на домашното и финансовото обучение, което изисква да бъдат отпуснати необходимите средства.

1.13 И накрая, ЕИСК обръща внимание на факта, че свръхзадлъжняването не може да бъде овладяно без да се спазват текстовете. Във връзка с това припомня, че подкрепя идеята за „отговорен кредит“, което означава прилагане на лоялни и етични практики от кредитодателите и кредитополучателите.

2. Въведение

2.1 През 2013 г. Комисията констатира в своя „Пакет за инвестициите в социалния сектор“ (1) силно нарастване на броя на случаите на принудително напускане на жилища и на бездомните от началото на кризата насам и посочи, че свръхзадлъжняването е една от причините за това положение.

2.2 Явлението свръхзадлъжняване се разрасна в началото на 80-те години, засягайки все повече хора, без да подмине нито една социално-професионална категория.

2.3 Ситуациите на свръхзадлъжняване вече не могат да се считат за проблем на отделния човек, подвластен на своите „пориви и страсти“. Днес те отразяват последиците от една социална и обществена криза.

2.4 През 2013 г. Европейската централна банка констатира, че повече от половината от населението на еврозоната има дългове към финансови институции (2).

2.5 Според това проучване до свръхзадлъжнялост се стига предимно вследствие на непредвиден спад на доходите, свързан най-вече със загуба на работа, заболяване, раздяла или дори свръхпотребление (3).

2.6 След Дания, която през 1984 г. въведе цялостен механизъм за справяне със свръхзадлъжняването при частните лица, Франция беше втората европейска държава, която прие подобни мерки — закона от 31 декември 1989 г. за предотвратяване и преодоляване на трудностите, свързани със свръхзадлъжняването при частните лица и семействата (4).

2.7 Проблемът със свръхзадлъжняването засяга в различна степен всички държави членки. Той се задълбочи вследствие на финансовата криза, която дестабилизира икономиките на редица държави. Тъй като всички икономически участници търпят финансовите последици, е важно да бъде намерено решение на проблема. Предприятията, и по-конкретно МСП, губят стабилност заради неплатените суми от техните клиенти, изпаднали в неплатежоспособност.

2.8 Днес проблемът буди още по-голямо безпокойство, тъй като засяга бедни работещи и безработни, които са натрупали неплатени сметки за абсолютно необходими услуги, като енергия, вода, застраховки и телефон, закъснели плащания на наеми, както и хора от средната класа, често заради претърпяна житейска несполука, но също и пенсионери, чиито пенсии бяха намалени в резултат на политики на бюджетни ограничения или които оказват финансова подкрепа на своите близки (5). Причините за свръхзадлъжняването са установени. То е следствие от безработица, несигурна заетост или определени обстоятелства в семейството. Известно е, че най-засегнати са семействата с един родител. В някои случаи свръхзадлъжняването е резултат от житейска несполука, развод, раздяла, смърт, заболяване или недъг, чието лечение изисква високи разходи. Непосилните такси в университетите в някои държави членки също имат значителна роля за задлъжнялостта сред младите хора.

2.9 Неотдавнашното нарастване на свръхзадлъжнялостта вече обхваща и друга социална категория: хора от средната класа, които са загубили работата си, и трябва да изплащат сериозни ипотечни задължения върху жилището си, без перспективата да намерят нова работа в краткосрочен план.

2.10 Накратко, налице е подчертана разнородност на причините и последиците от свръхзадлъжняването между и в рамките на различните категории засегнати лица.

2.11 Рискът от свръхзадлъжняване се увеличава от несъответствието между нарастването на доходите и поскъпването на живота, което е свързано с промяната в начина на живот и повишаването на ежедневните разходи като разноските за енергия, жилище, електронни комуникации, телефон, транспорт и финансовите разноски.

2.12 В много случаи причина за свръхзадлъжняването е прибягването до кредити в едно общество на изобилието, което се поощрява от агресивни и подвеждащи рекламни кампании с цел да се компенсира липсата на приходи или да се закупят имоти и услуги. Във връзка с това следва да се отбележи, че уязвимите групи от населението са изложени на риск от свръхзадлъжняване, тъй като вследствие на неплатежоспособността си нямат достъп до всички форми на кредитиране. Те се насочват към най-скъпоструващите варианти от типа „овърдрафт“, които често са придружени от карти с много висок лихвен процент, предоставяни от различни оператори.

2.13 Често се случва този вид кредитни карти да бъдат предлагани у дома по пощата и да включват формулировка като „поздравления, вие спечелихте безплатен кредит, погасяване без разходи“ въпреки правилата относно информирането и защитата на потребителя. ЕИСК призовава за строго регулиране на срока и тавана за използване на тези карти (6).

2.14 Особено внимание следва да се обърне и на въпроса за лихвения процент по жилищните или потребителските кредити. Някои заеми се отпускат с плаващи лихвени проценти без горен лимит, които могат да нарастват значително в зависимост от пазара.

2.15 Понякога, под претекст да се повиши платежоспособността на домакинствата, се отпускат заеми с нарастващ лихвен процент в очакване приходите да се увеличат, което не се случва заради кризата и практиката в някои държави да се определя таван на възнагражденията или дори заради тяхната загуба.

2.16 Освен това, тъй като липсва хармонизация на европейско равнище, в някои държави членки няма нормативна уредба относно лихварството.

2.17 Някои свръхзадлъжнели домакинства с просрочени лихвени плащания или плащания по главницата са застрашени в по-голяма степен от социално изключване, тъй като рискуват да бъдат лишени от комунални услуги или да бъдат принудени да напуснат жилището си, без да забравяме и произтичащия от тази несигурност затруднен достъп до лечение. Например през 2012 г. 75 000 испанци са били принудени да напуснат жилищата, което представлява увеличение с 16,7 % спрямо 2011 г. (7)

2.18 Макар че главните причини за свръхзадлъжняването не са едни и същи във всички държави членки, около тях вече се оформя консенсус. Както беше изтъкнато в предходни становища на Комитета (8), не разполагаме с необходимите средства, за да направим достатъчно точна оценка на ситуацията на европейско равнище. На практика не е правено преброяване на европейско равнище. Прилагането на подобен инструмент изисква най-напред да бъде постигнато съгласие за това какво се разбира под „свръхзадлъжняване“ и по какви критерии ще бъде оценявано.

2.19 Комитетът вече отбеляза този факт и поиска да бъдe инициирана Зелена книга с предложения за оперативни решения и електронно обсъждане.

2.20 Във връзка с това ЕИСК отправя искане да бъде утвърдено общо оперативно определение за „свръхзадлъжнялост“, което да се основава на невъзможността на потребителя да се справя с всички свои дългове, независимо от тяхното естество или от вида на задълженията. Без такова определение, което да може да даде точна оценка на това непрекъснато променящо се явление, всички предприети публични мерки рискуват да останат без резултат.

2.21 Комитетът подкрепя идеята за създаването на европейска обсерватория по проблемите на свръхзадлъжняването без допълнителни бюджетни разходи, която да включва вече съществуващи ефикасни национални практики.

2.22 И накрая, ЕИСК счита, че решение на проблема със свръхзадлъжняването трябва да се търси „отдолу нагоре“ посредством финансово обучение, което е ключов инструмент за развитието на отговорно и контролирано потребление.

3. За общо европейско оперативно определение за „свръхзадлъжнялост“

3.1 Според проучване, публикувано през февруари 2008 г. (9), в което се представя обща картина на приетите определения и мерки за справяне със свръхзадлъжняването в 18 държави членки и една страна от Европейската асоциация за свободна търговия (10), все още няма общоприето определение за „свръхзадлъжнялост“, тъй като различните държави го тълкуват по различен начин.

3.2 Свръхзадлъжняването е сложно, постоянно променящо се и динамично явление, както се отбелязва в статистически анализ от 2013 г., изготвен по поръчка на ГД „Здравеопазване и политика за потребителите“ на Европейската комисия (11).

3.3 Както отбеляза и Съветът на Европа (12), то може да включва проблемите, свързани със срока за погасяване на кредит, както и ежедневните затруднения при плащането на сметките.

3.4 Тези различни източници показват, че в повечето случаи като мерна единица се използва домакинството. Повече от половината национални определения включват продължителността на задлъжняването или неговия структурен характер. В болшинството от тях се споменава способността за изплащане на поетите задължения.

3.5 Като обща основа могат да послужат няколко общи основни елемента.

3.6 Според ЕИСК при утвърждаването на общо оперативно определение за „свръхзадлъжнялост“ трябва да се вземат предвид следните елементи: — домакинството като подходяща мерна единица за количествено определяне на свръхзадлъжнялостта (13); — поети финансови задължения. Те включват жилищен кредит, потребителски кредит, сметки за телефон, цифрови комуникационни услуги, комунални услуги (вода, отопление, електричество, здравни грижи и т.н.), наеми, текущи разходи (храна, транспорт, образование и т.н.); — поети неформални задължения в рамките на семейството или на дадена общност. ЕИСК настоява този критерий да бъде взет под внимание, тъй като се превръща във все по-важен аспект на явлението свръхзадлъжняване; — неспособност за плащане. Свръхзадлъжнялото домакинство не може да посреща текущите си разходи, както и разходите, свързани с поетите формални и неформални задължения; — структурна свръхзадлъжнялост. Това е времеви критерий, предназначен да обхване продължителни, дълготрайни финансови проблеми; — достоен стандарт на живот. Домакинството трябва да е в състояние да посреща своите формални и неформални финансови задължения, без да намалява минималните си разноски за поддържане на нормален стандарт на живот; — неплатежоспособност. Домакинството не е в състояние да оправи финансовото си положение, като мобилизира своите финансови и нефинансови активи.

4. Предотвратяване на свръхзадлъжняването

4.1 Финансово обучение и отговорно потребление

4.1.1 Само въвеждането на законодателен механизъм не може да доведе до намаляване на броя на случаите на свръхзадлъжняване. Необходим е цялостен подход. Трябва да се предприемат превантивни мерки, за да се избегне свръхзадлъжняване, доколкото това е възможно.

4.1.2 Необходимостта от финансово обучение присъства неизменно в дебатите относно финансовите услуги, но средствата за това не се отпускат. Достатъчно потвърждение за това е съпоставянето на сумите, отделяни за реклама, и на тези, отпускани за финансово обучение.

4.1.3 Сред мерките, които препоръчва, ЕИСК вече подчерта необходимостта от развитие на възпитанието в духа на устойчиво потребление (14). Комитетът счита, че финансовото обучение е жизнено важно, тъй като спомага за доброто управление на личния бюджет и за предотвратяване на свръхзадлъжняването.

4.1.4 ЕИСК посочва, че в нито една от горепосочените 18 държави членки превантивното обучение не се осигурява от един-единствен доставчик. Той изявява желание Европейският съюз да въведе образователна система, която да е на висотата на заявената амбиция.

4.1.5 Комитетът отправя искане финансовото обучение да бъде включено в учебните програми на училищата. Във връзка с това обръща внимание на необходимостта това обучение да бъде съобразено с възрастта и познанията на обучаваните, така че да отговаря на техните нужди.

4.1.6 Комисията следва също така да насърчи държавите членки да изготвят национална програма за финансово обучение, което да се предоставя или от учители, или в рамките на публично-частни партньорства, и да популяризира в по-голяма степен съществуващите инструменти на европейско равнище.

4.1.7 ЕИСК счита, че трябва да бъдат засилени информационните и разяснителни кампании по въпросите на финансите, а обученията трябва да са достъпни за всички групи от населението. Комитетът смята, че такива кампании могат да бъдат организирани от различните социално-икономически действащи лица, публичните власти, неправителствените организации, професионалните федерации и потребителските организации. Въпросът е да се осигури допълняемост между различните източници на информация в служба на обществения интерес. Необходимостта от подобна информация е призната в някои държави, в които се прилагат достъпни за гражданите програми.

4.1.8 Според Комитета е важно хората, които желаят това, да имат лесен достъп през целия си живот до информация, консултации и съдействие при управлението на бюджета си или за справяне с проблемите, които биха могли да имат както с кредитна институция, така и с доставчик на услуги или с администрацията. Във връзка с това ЕИСК счита, че трябва да се подкрепи и оползотвори работата, свършена до този момент от близките до гражданите потребителски сдружения, които оказват съдействие, като организират информационни срещи или съветват и помагат безплатно на засегнатите лица.

4.1.9 И накрая, не може да се установи контрол над задлъжняването, без да се спазват духът и буквата на текстовете относно потребителските кредити, жилищните кредити и нелоялните търговски практики (некоректни договорни клаузи, подвеждаща реклама, агресивна продажба по домовете) (15).

4.2 Свръхзадлъжняването може да се предотврати, като се насърчават отговорният заем и разубеждаващи санкции в случай на нарушаване от страна на професионалистите на задълженията за информиране

4.2.1 Отговорното поведение от страна на професионалистите трябва да обхваща офертите, които предлагат, рекламите, които разпространяват, както и съветите и обясненията, които дават на потребителите при сключването на заемите. За целта е необходим индивидуален подход, който за съжаление — въпреки законодателството и етичните кодекси, които съществуват в повечето страни — понастоящем не е обичайна практика. Прозрачността по отношение на продуктите, по-конкретно когато се отнася за заеми, сключвани в чужда валута, рисковете за лицата, които стават гаранти, или за съпрузите, които са непряко задължени, и ясната информация трябва да бъдат правило, независимо от използвания материал.

4.2.2 ЕИСК подкрепя идеята за „отговорно кредитиране“, доколкото тя предвижда отчетност на страните по договора (16). Контролът върху отпускането на кредити с помощта на регистри върви в същата посока.

4.2.3 В този деликатен контекст ЕИСК счита, че трябва да се обърне специално внимание на обработването на личните данни.

4.3 Предотвратяване на свръхзадлъжняването чрез регламентиране на кредитирането и в частност на професионалния сектор в областта на кредирането

4.3.1 Директива 2008/48/ЕО относно договорите за потребителски кредити (17) възлага на държавите членки да задължат заемодателите или кредитните посредници да предоставят ясна информация на потребителите в своите рекламни материали, като им предоставят база за сравнение и упоменат основните финансови данни, които трябва да фигурират в договора.

4.3.2 Тази директива, която се основава на информирането на потребителите, не е достатъчна за предотвратяване на свръхзадлъжняването.

4.3.3 За да бъде ефективно, законодателството в тази област трябва да е придружено от образователни мерки за специалистите и за потребителите.

4.3.4 Някои държави членки отиват отвъд предвиденото в директивата и изискват договорът за потребителски кредит да включва предупреждение към потребителя за някои злоупотреби или припомняне на правото му да получи подробна погасителна таблица.

4.3.5 ЕИСК призовава за по-всеобхватно и амбициозно законодателство от Директива 2006/114/ЕО относно заблуждаващата и сравнителната реклама (18), с цел да бъдат забранени определени подвеждащи или недобросъвестни форми на реклама, по-конкретно насочените към уязвимите потребители или потребителите, които вече нямат възможност да изплащат дълговете си (19).

4.4 Борба срещу лихварството

4.4.1 Европейският потребител щеше да бъде по-добре защитен, ако съществуваше европейска рамка за лихварството. Основният механизъм за борба с лихварството е определяне на максимален размер на общата стойност на кредита, включващ всички лихви и разходи, свързани с договора за кредит, в процентно изражение, в съответствие с познатия метод на годишния процент на разходите (TAEG); той може да варира в зависимост от вида на кредита или отпуснатата сума.

4.4.2 Ситуацията в тази сфера варира значително в различните европейски държави (20).

4.4.3 Като цяло съществуват предпазни механизми за кредитите за частни лица, но някои държави либерализираха напълно режимите си по отношение на лихварството при кредитите за предприятия. Изключение правят единствено Франция и Италия.

4.4.4 В повечето страни контролът на лихвения процент не се основава на закона, а на съдебната практика. Такъв е случаят във Великобритания и Испания.

4.4.5 В Германия съдилищата оценяват лихварството въз основа на осреднените показатели на пазара, публикувани ежемесечно от Deutsche Bundesbank за различните видове кредити. Маржът се счита за прекомерно голям тогава, когато пазарният лихвен процент е надвишен повече от два пъти.

4.4.6 Както във Франция, в Италия също съществува закон, който урежда лихвените проценти. Таванът, над който заемът се счита за лихварство, също се преизчислява на всяко тримесечие. За лихварство се смята заем, при който лихвеният процент надвишава с над 50 % прилагания от банките среден лихвен процент.

5. Справяне със свръхзадлъжняването

5.1 Много държави членки въведоха правни процедури за овладяване на свръхзадлъжняването. Въпреки липсата на съпоставителни или статистически проучвания на законодателствата за всички 28 държави членки, наличните данни сочат, че крайната цел на мерките за справяне със свръхзадлъжняването е да се предложи някакво решение на домакинствата, така че да се избегне тяхното социално изключване, и да им се позволи, доколкото е възможно, да изплатят дълговете си в зависимост от финансовите си възможности. Някои разпоредби предвиждат, че е възможно частично или пълно заличаване на дълговете тогава, когато ситуацията на свръхзадлъжнелите лица е критична, за да може да им се даде втори шанс.

5.2 Корпоративното право в областта на неплатежоспособността, по което ЕИСК представи становище, предлага интересен пример в това отношение (21).

5.3 Повечето европейски страни въведоха правни процедури за справяне със свръхзадлъжняването, които се различават по своя характер, по условията за достъп и по вида на дълговете.

5.3.1 Всички те предвиждат възможността съдия да наложи разплащателен план на свръхзадлъжнелите лица и техните кредитори. Като цяло такова решение се предшества от фаза на „доброволно уреждане“, по време на която се търси споразумение между различните страни по проект на разплащателен план, който при успех може да бъде одобрен от съдията, който е натоварен с решаването на такива казуси (22).

5.3.2 Наред с намесата на съдията, тези процедури могат да предвиждат назначаването на сътрудник на правосъдието (посредник по дълговете в Белгия, попечител в Нидерландия), който има задължението да получава и проверява заявленията за предявяване на вземания, да проверява условията на живот и да прави отчет за активите и пасивите на свръхзадлъжнелите лица, при целесъобразност да определя какъв приход би позволил на тези лица да поемат текущите си разходи, да запазва излишъка от приходите, предназначен за плащане на кредиторите, да урежда продажбата на част от имуществото, да изготвя проект на разплащателен план и да контролира неговото изпълнение, както и да следи дали свръхзадлъжнелите лица изпълняват добросъвестно задълженията си (23).

5.3.3 Във връзка с това ЕИСК настоява за необходимостта да се предвиди на европейско равнище възможността някои вещи от жизнено важно значение да не могат да бъдат сезирани, нито продавани на безценица при никакви обстоятелства.

5.3.4 В повечето случаи задействането на тези процедури означава, че вече не е възможно кредиторите да предявят отделни съдебни искове за имуществото или приходите на съответните лица. Естествено, длъжниците не могат да утежняват допълнително задлъжняването си, тъй като в противен случай ще загубят предимствата на процедурата по уреждане на дълговете.

5.3.5 Комитетът счита, че уеднаквяването на тези процедури би било в интерес на защитата на потребителите и на вътрешния пазар, стига те да бъдат бързи, опростени и безплатни за длъжниците, които и без това се намират в деликатна ситуация.

5.3.6 Освен това от самото начало на процедурата трябва да бъде преустановено наказателното преследване, за да се избегне упражняването на натиск от страна на кредиторите.

5.3.7 ЕИСК обръща внимание на необходимостта да се предвиди етап на установяване на задълженията, така че да бъдат спазени правата на различните страни.

5.3.8 Комитетът отбелязва, че в някои държави въпросът за основното жилище се разглежда отделно, за да се избегне изгонването на семейства от жилищата им. ЕИСК приветства тази практика и счита, че тя трябва да се прилага повсеместно, за да се избегне социалното изключване на тези семейства, което трябва да бъде първостепенна цел в интерес на обществото.

5.3.9 Комитетът препоръчва да се предвиди частично или пълно заличаване на дълговете при най-тежките случаи на задлъжняване, за да се предотврати рискът от социално изключване.

5.3.10 ЕИСК счита, че прибягването до процедура за справяне със свръхзадлъжняването не трябва да води до изключване от банкови услуги, тъй като те са от първостепенно значение за икономическия и социалния живот.

5.3.11 Комитетът подчертава факта, че предоставените средства за функционирането на тези механизми позволяват персонализирано разглеждане на отделните ситуации. Във връзка с това счита за уместно да бъдат предвидени системи за оказване на помощ на хората, които имат нужда от такава.

6. Осигуряване на висока степен на защита на потребителите и принос за укрепването на единния пазар

6.1 ЕИСК счита, че за да се постигне тази цел, във всички държави членки трябва да се въведе единна процедура, основаваща се на Хартата за основните права, на член 114 от ДФЕС и дори на член 81 от ДФЕС, в съответствие с общи принципи, които Комисията би могла да предложи в директива, които да следват изложените по-долу насоки за размисъл в посока постигане на все по-единен вътрешен пазар.

6.2 ЕИСК подчертава, че някои от предложените насоки вече са реалност в някои държави членки и че би било от полза те да бъдат приложени повсеместно.

6.3 Инструменти за подпомагане на свръхзадлъжнелите лица

6.3.1 Съветите в областта на финансовите условия и потреблението, задължението за консултации, вменено на банковите и кредитните институции, както и помощта за управлението на бюджета често са недостатъчни или непригодени към задлъжнелите лица. Националните публични власти трябва да предоставят на хората в затруднено положение услуги за социално подпомагане, с които да могат да им окажат незабавна помощ, ако те поискат такава. Във връзка с това държавите членки биха могли да подкрепят и официализират ролята за правна помощ, които имат сдруженията за защита на потребителите.

6.3.2 Могат да бъдат предвидени социални помощи за най-критичните случаи на задлъжняване, които да покрият потреблението на електроенергия и газ, жилищните разходи, храната, здравните грижи, изплащането на кредиторите на всички или на част от дълговете.

6.3.3 Освен това трябва да се въведе механизъм, чрез който да се анализира in concreto положението на хората, да се проверява законността на сумите, които трябва да платят, да се договоря разплащателен план с кредиторите или да се подготвят други решения, като например съдебно производство, както и да ги информира за техните права и задължения.

7. Европейска обсерватория по проблемите на свръхзадлъжняването

7.1 ЕИСК препоръчва създаването на европейска обсерватория по проблемите на свръхзадлъжняването, без да се ангажират допълнителни бюджетни разходи. Този инструмент би могъл да се основава на съществуващи национални системи и би трябвало да разреши проблема с настоящата липса на надеждна статистическа информация, да даде възможност за задълбочен анализ на основите на свръхзадлъжняването, на типологията на засегнатите лица, за сравняване на ситуациите в държавите членки, на предложените мерки за справяне с проблема и за измерване на развитието на това явление.

7.2 Обсерваторията би могла да бъде допълнена с мрежа за обмен, отворена за всички заинтересовани лица, в рамките на която да бъде провеждан диалог за добрите практики.

7.3 Борбата със свръхзадлъжняването на потребителите и предотвратяването на социалното изключване предполагат прилагане на цялостен подход. Ефективната борба с това явление не може да се основава на изолирани и некоординирани на европейско равнище действия. От първостепенно значение е потребителите, публичните администрации и предприятията да си сътрудничат по-активно за въвеждане на по-креативни и ефективни методи.

7.4 Обсерваторията може да бъде организирана в подразделения около следните теми: събиране на данните, съществуващи правни рамки и действия за информиране и образование.

7.5 Членовете на обсерваторията би могли да бъдат от публичния и частния сектор. Частният сектор би могъл да бъде представляван от членове на национални и европейски професионални и потребителски сдружения от различни икономически сектори и географски зони, ангажирани в борбата срещу свръхзадлъжняването. Те участват активно в работата на подразделенията на обсерваторията, евентуално в рамките на специализирани работни групи.

7.6 Публичният сектор ще бъде представляван от назначавани от държавите членки национални експерти, които са установили връзки с частния сектор и разполагат с опит в областта на свръхзадлъжнялостта и защитата на потребителите. Националните представители би следвало да имат опит и в областта на информирането на широката публика.

Брюксел, 29 април 2014 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Henri MALOSSE

(1) COM(2013) 83 final; Становище на ЕИСК, OВ C 271, 19.9.2013 г., стр. 91.

(2) Европейска централна банка, 2013 г. Проучване на Евросистемата за имуществото и потреблението на домакинствата: резултати от първата вълна, Поредица статистически документи, април 2013 г., стр. 57-71.

(3) Eurofound 2013 г., Свръхзадлъжняването на домакинствата в ЕС: ролята на неформалните заеми, Служба за публикации на Европейския съюз, Люксембург.

(4) Обобщение на Сената: „Справяне със свръхзадлъжняването“ Служба по европейските въпроси. април 1998 г.

(5) Eurofound 2013 г., пак там.

(6) ОВ C 18 от 19.1.2011 г., стр. 24.

(7) L'Expansion.com avec AFP, публикувано на 22.3.2013 г.

(8) ОВ C 44, 16.2.2008 г., стр. 74.

(9) Towards a common operational European definition of over-indebtedness („Към общо европейско оперативно определение за „свръхзадлъжняване“), проучване на Европейската обсерватория по спестяванията (OEE), Центъра за европейски политически проучвания (CEPS) и Центъра за проучване на личните финанси (PFRC) към Университета в Бристол по поръчка на ГД „Трудова заетост, социални въпроси и приобщаване“.

(10) Австрия, Белгия, България, Германия, Гърция, Ирландия, Испания, Италия, Литва, Люксембург, Нидерландия, Обединено кралство, Полша, Португалия, Финландия, Франция, Чешка република, Швеция и Норвегия.

(11) The over-indebtedness of European households: updated mapping of the situation, nature and causes, effects and initiatives for alleviating its impact („Свръхзадлъжняването на европейските домакинства: актуализирана картина на ситуацията, характер и причини, последици и инициативи за смекчаване на неговото въздействие“). Civic Consulting, Консорциум за оценка на политиката в областта на защитата на потребителите (CPEC), 17.1.2013 г.

(12) Препоръка Rec(2007)8 на Съвета на министрите до държавите членки относно правните решения на проблема със задлъжнялостта. Съвет на Европа, 20.6.2007 г.

(13) Това определение произтича от методологията на Европейската система от сметки ESA 95.

(14) ОВ C 318, 29.10.2011 г., стр. 24.

(15) Тези въпроси са разгледани в Директива 2011/83/ЕС относно правата на потребителите (ОВ L 304, 22.11.2011 г., стр. 64).

(16) ОВ C 44 от 16.2.2008 г., стр.74 и ОВ C 318 от 29.10.2011 г., стр.24.

(17) ОВ L 133, 22.5.2008 г., стр. 66.

(18) ОВ L 376, 27.12.2006 г., стр. 21.

(19) Например случаите, в които се рекламират „безплатни кредити“, „дори при заведено съдебно дело“ или „дори ако сте в регистъра на длъжниците на националната банка“, или когато недобросъвестно се насърчава „преструктурирането“ на вече изтеглените кредити или се изтъква колко лесно или бързо може да бъде отпуснат кредитът.

(20) Член L313-3 от Кодекса за потреблението (Code de la Consommation). Във Франция лихварството е престъпление, което се наказва с две години затвор и глоба от 45 000 евро или само с една от двете санкции. Освен това надвнесените суми трябва да бъдат възстановени и добавени към главницата. Ако междувременно главницата вече е изплатена, заемодателят трябва да възстанови неправомерно получените суми с лихва. За всяка категория финансиране има определен таван, над който заемът се счита за лихварство. Таванът се определя всяко тримесечие от Banque de France и се публикува в Държавен вестник.

(21) ОВ C 271 от 19.9.2013 г., стр. 55.

(22) Тази фаза може да бъде част от самата процедура и да се основава на съдебното решение за допускане до процедурата (Франция, Белгия) или да е задължително предварително условие, без да е част от нея (Нидерландия).

(23) Понякога не се предвижда подобна надзорна длъжност, а част от гореспоменатите задачи се изпълняват от административен орган (Commission départementale във Франция).