BG    BG BG 
BG    BG  КОМИСИЯ  НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ  ОБЩНОСТИ  
Брюксел , xxx [версия  от 16.5.2008 г.] 
SEC(2008) yyy 
  
РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
придружаващ  
 
СЪОБЩЕНИЕ  НА КОМИСИЯТА  ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ  ПАРЛАМЕНТ , СЪВЕТА , 
ЕВРОПЕЙСКИЯ  ИКОНОМИЧЕСКИ  И СОЦИАЛЕН  КОМИТЕТ  И КОМИТЕТА  
НА РЕГИОНИТЕ  
 
„Подновен  ангажимент  за социална  Европа  — засилване  на отворения  метод  на 
координация  в сферите  на социалната  закрила  и социалното  приобщаване “ 
  
Обобщение  на оценката  на въздействието  
 
{COM(2008) xxx окончателен } 
{SEC(2008) xxx} 
BG 2   BG Оценката  на въздействието  касае  съобщението  „Подновен  ангажимент  за социална  
Европа  — засилване  на отворения  метод  на координация  в сферите  на социалната  
закрила  и социалното  приобщаване “. То е включено  като приоритетна  инициатива  в 
работната  програма  на Комисията  за 2008 г. и понастоящем  е част от пакета , 
придружаващ  обновената  социална  програма . 
От 2000 г. отвореният  метод  на координация  (ОМК ) последователно  се прилага  към 
политиката  за социално  приобщаване , пенсионната  политика  и политиката  за 
здравеопазването  и дългосрочната  грижа . През  2006 г. трите  отделни  направления  бяха  
слети  в един  интегриран  ОМК  за социална  закрила  и социално  приобщаване  (наричан  
по-надолу  „социален  ОМК “).  
Този  метод  на координация  включва  договаряне  на общи  за ЕС цели , определяне  на 
общи  цели  на високо  ниво , които  да бъдат  водещи  за целия  процес , установяване  на 
набор  от общи  показатели , с чиято  помощ  да бъде  проследяван  напредъкът  към общите  
цели , изготвяне  от страна  на държавите -членки  на национални  стратегически  доклади , 
в които  тези договорени  цели  се разписват  като конкретни  политики  и съвместна  
оценка  на напредъка  и на политиките  от страна  на Европейската  комисия  и държавите -
членки  в рамките  на Комитета  за социална  закрила .  
Общата  оценка  за резултатите  от социалния  ОМК , дадена  от различните  действащи  
лица , ангажирани  с процеса , е като цяло  положителна . Социалният  ОМК  подкрепя  
ученето  едни  от други , утвърждава  е повече  участие  от страна  на заинтересованите  
страни , повишава  осведомеността  за многостранния  характер  на бедността  и 
социалното  изключване , стимулира  модернизацията  на системите  за социална  закрила , 
създава  общ подход  към общите  предизвикателства  и извежда  на по-преден  план  
новопоявяващите  се общи  въпроси .  
Изпълнението  на общите  цели  обаче  се движи  или твърде  бавно , или не е достатъчно . 
Би било  нереалистично  да очакваме , че един  процес  на отворена  координация  на 
основата  на доброволно  сътрудничество  между  държавите -членки  може  да постигне  
мащабни  резултати  за кратък  период  от време , но въпреки  това е налице  широко  
споделян  консенсус , че потенциалът  на социалния  ОМК  остава  неусвоен  в голяма  
степен  и че стратегическото  укрепване  на метода  ще спомогне  донякъде  за подобряване  
на постиженията  по общите  цели .  
Анализите  сочат  липса  на политически  ангажимент  и популярност , както  и 
необходимост  от по-добра  хоризонтална  координация  на политиките  и интегриране  на 
социалната  закрила  и социалното  приобщаване  във всички  области , към които  те имат  
отношение . Освен  това е налице  необходимост  от по-здрава  аналитична  основа  на 
политиката  и повече  участие  на регионалните  и местните  действащи  лица  в процеса  на 
социалния  ОМК . Представителите  на гражданското  общество  също  следва  да имат  по-
голяма  роля , а процесът  на учене  едни  от други  трябва  да се засили .  
Необходимостта  от укрепване  на социалния  ОМК  се подкрепя  от някои  промени  в 
институционално  и политическо  отношение . В допълнение  на обновената  социална  
програма , съществуват  и изгледите  за влизане  в сила  на Договора  от Лисабон  (с 
неговите  интеграционни  изисквания ), наближаването  на Европейската  година  за борба  
с бедността  и социалното  изключване  — 2010 г., и предстоящата  инициатива  на 
Комисията  относно  активното  приобщаване . 
BG 3   BG За да бъдат  оценени  достойнствата  на един  укрепен  социален  ОМК  и да бъдат  
идентифицирани  най-ефективните  начини  за неговото  постигане , за задълбочено  
изследване  бяха  подбрани  три възможни  политики1.  
Първата  възможност  може  да бъде  описана  като „запазване  на статуквото “. Тя отчита  
факта , че социалният  ОМК  по принцип  е еволюционен  процес  и дори  да отсъстват  
големи  промени  ще продължи  да еволюира  чрез постъпателни  промени  и постепенно  
подобряване  на работните  методи .  
Втората  възможност  може  да бъде  описана  като „основна  реконструкция “ на процеса , 
чрез която  периметърът  на социалния  ОМК  ще бъде  разширен , а самият  процес  
преформатиран , за да обхване  всички  измерения  на социалните  политики  на ЕС, да 
осигури  ефективното  им интегриране  и да се превърне  в своего  рода  Социална  
лисабонска  стратегия .  
Третата  възможност  може  да бъде  определена  като „комплексно  и амбициозно  
укрепване  в рамките  на сегашната  структура “. Тази  възможност  доразвива  използвания  
досега  в социалния  ОМК  подход  за постепенен  и консенсусен  напредък , но е 
същевременно  стратегически  насочена  и ориентирана  към бъдещето , тъй като въвежда  
нова  динамика  в системата . Тя осигурява  поле  за проучване  на нови  инструменти  и 
методи  на работа , които  ще бъдат  тествани  и въведени  в тясно  сътрудничество  с 
държавите -членки  с оглед  активизиране  на процеса  и оптимизиране  на изпълнението  
му.  
При сравнението  на различните  възможности  следва  да се прави  разграничение  между  
процесуалното  и материалното  въздействие  на предлаганите  промени .  
В оценката  на въздействието  са застъпени  основно  процесуалните  и управленските  
аспекти . Приема  се, че по-ефективната  координация  и ученето  едни  от други  ще окажат  
положително  въздействие  върху  постигането  на общите  цели : намаляване  на бедността , 
по-устойчиви  и адекватни  пенсионни  системи , справедливи  и ефективни  системи  на 
здравеопазване  и дългосрочна  грижа . Приема  се също  така и в съответствие  с духа  на 
общите  социални  цели , че по-добрата  социална  закрила  и социално  приобщаване  ще 
дадат  своя принос  към Стратегията  за растеж  и заетост  и, по-общо , към устойчивото  
икономическо  развитие . Така  например  политиките  за активна  интеграция  могат  не 
само  да намалят  бедността , но и да увеличат  наличната  работна  ръка . Пенсионните  
реформи  могат  не само  да спомогнат  за по-голяма  справедливост  между  поколенията , 
но и да повишат  равнищата  на икономическа  активност  и да осигурят  устойчивостта  на 
публичните  финанси . По-подобен  начин  добрите  системи  на здравни  грижи  са в 
подкрепа  не само  на благополучието  на отделната  личност , но дават  и положителен  
ефект  върху  наличната  работна  ръка  и производителността  на труда .  
Ясно  е обаче , че социалният  ОМК  може  единствено  да спомага  за постигането  на тези 
цели , когато  основната  отговорност  за политиката  за социално  приобщаване  и социална  
закрила  продължава  да бъде  на държавите -членки . Оттук  следва , че е необходим  
отговор  на следните  въпроси : „Ще спомогнат  ли предложените  мерки  социалният  ОМК  
                                                 
1 Две други  възможности  — пълно  изоставяне  на социалния  ОМК  и неговата  пълна  интеграция  в 
Стратегията  за растеж  и заетост , бяха  разгледани , но не бяха  включени  в кръга  на тези, които  ще 
преминат  задълбочен  анализ . Причините  за това са дадени  в оценката  на въздействието . 
BG 4   BG да стане  адекватен  и работещ  механизъм  за координация  между  националните  равнища  
и европейското  равнище ? Ще стане  ли той благодарение  на тях по-удачен  инструмент , 
с който  може  да се работи  за постигането  на общи  социални  цели ?“  
С други  думи  преценката  на мерките , разглеждани  при различните  възможности , е 
повече  количествена  оценка  на потенциалния  им ефект  върху  социалния  ОМК , 
отколкото  на последиците  от тях като окончателни  резултати  на политиката . Поради  
тази причина  не е направена  отделна  оценка  на общото  социално , икономическо  и 
екологично  въздействие  на набелязаните  възможности . Микроикономическите  аспекти  
обаче  (административни  разходи , отражение  върху  ресурсите ) са съответно  взети  
предвид  в анализа  на въздействието  при оценката  на това доколко  „реализируеми “ са 
различните  възможности .  
В оценката  на въздействието  предлаганите  мерки  са групирани  според  четирите  цели  
на съобщението : засилване  на политическия  ангажимент  и популярността  на процеса , 
укрепване  на положителното  взаимодействие  с други  политики  на ЕС, укрепване  на 
аналитичната  база на процеса  и засилване  на чувството  на съпричастност  в държавите -
членки . След  това мерките  са класирани  според  мащаба  на тяхното  въздействие  върху  
проблемите  и според  тяхната  реализируемост . Като  понятие  реализируемостта  се 
отнася  до политическата  приемливост , до наличието  на човешки  и финансови  ресурси , 
до административната  тежест  и наличието  на основни  инструменти . Проведеният  
анализ  сочи  следните  резултати : 
По отношение  на възможност  1: „Запазване  на сегашното  положение “  
Вероятно  е постъпателните  промени , постигнати  чрез няколко  предварително  
договорени  подобрения , да имат  положително , но като цяло  бавно  настъпващо  и 
ограничено  въздействие  върху  установените  проблеми . Освен  това, тази възможност  е 
свързана  с риска  социалният  ОМК  да стане  жертва  на „умора  на процеса “ и постепенно  
да загуби  убедителността  си и доверието  на действащите  лица  и на неговите  
поддръжници . Във всеки  случай  твърде  малка  е вероятността  тези ограничени  
подобрения  да бъдат  достатъчни , за да дадат  на социалния  ОМК  силата  и 
ефективността , необходими  за осигуряване  на по-добри  резултати  по общите  социални  
цели  и за укрепване  на социалното  измерение  на европейската  интеграция .  
Реализируемостта  от друга  страна  изглежда  висока . На практика  повечето  от тези 
мерки  вече са приети  от Комисията  и държавите -членки  (вж. Съвместния  доклад  за 
2008 г.). Въпросът  с необходимото  увеличаване  (ограничено ) на човешките  и 
финансовите  ресурси  (засилен  мониторинг , по-добро  разпространяване  на резултатите , 
укрепване  на аналитичната  рамка  и т. н.) може  да бъде  разрешен  чрез повишаване  на 
ефективността  и чрез повече  прибягване  до външни  експерти . Видимо  въздействие  
върху  административната  тежест  за държавите -членки  не съществува . 
По отношение  на възможност  2: „основна  реконструкция “ 
Вероятно  е мерките , предвидени  в рамките  на тази възможност , да помогнат  в голяма  
степен  за преодоляване  на установените  слабости  и за съществено  укрепване  на 
процеса . В повечето  случаи  те са разработени  така, че да осигурят  почти  „идеално “ 
действие  на системата  чрез съчетание  на значително  по-строги  процедури  и крупни  
инвестиции  в ресурси . Съществуват  обаче  и някои  рискове . На първо  място  социалният  
ОМК  работи  въз основа  на консенсус  и на принципа  на субсидиарност . Едно  
BG 5   BG чувствително  затягане  на процедурите , предложено  от Комисията , може  да бъде  
отхвърлено  от държавите -членки  и да не произведе  желания  ефект  по отношение  на 
чувството  за съпричастност . Едно  радикално  реформиране  на метода , настъпващо  само  
няколко  години  след  преструктурирането  и „рационализирането “, може  да остане  
неразбрано  и може  до известна  степен  да отчужди  действащите  лица , които  са 
подкрепяли  и са помогнали  да се разработи  социалния  ОМК  в сегашния  си вид.  
Реализируемостта  на тази възможност  в краткосрочен  до средносрочен  план  изглежда  
твърде  малка . Както  вече беше  посочено , политическото  приемане  от държавите -
членки  далеч  не е гарантирано . Въпреки , че се признава  категорично , че Европа  има 
своя роля  в това да подпомага  държавите -членки  да се справят  с важни  социални  
предизвикателства , държавите -членки  са силно  привързани  към своите  прерогативи  и 
правомощия  в социалната  сфера  и вероятно  биха  приели  с неохота  някои  (или 
повечето ) мерки , предвиждани  съгласно  този сценарий . Понастоящем  няма  разпоредби  
от договора , на основата  на които  да могат  да бъдат  издавани  отделни  препоръки . 
Освен  това тази възможност  предполага  голяма  инвестиция  в човешки  и финансови  
ресурси . Тя ще доведе  и до по-голяма  административна  тежест  върху  правителствата , 
поради  необходимото  допълнително  отчитане , усилията  за вътрешна  координация  и 
изискванията  относно  участието  на заинтересованите  страни . 
По отношение  на възможност  3: „комплексно  и амбициозно  укрепване  в рамките  на 
сегашната  структура “  
Въпреки  че остава  в пределите  на сегашната  структура , тази възможност  има 
потенциал  да постигне  значително  въздействие  върху  набелязаните  цели  благодарение  
на комбинацията  от утвърждаване  на текущи  подобрения  и поетапно  въвеждане  на 
новаторски  елементи . Постепенното  определяне  на национални  цели  или цели  на ЕС, 
винаги  когато  такива  са оправдани  въз основа  еволюирането  на общата  аналитична  
рамка , със сигурност  ще подобри  популярността  на процеса  от политическа  гледна  
точка . Както  показва  примера  на страните , които  са ги приели , количествено  
определените  цели  могат  да повишат  отчетността  на правителствата  и да спомогнат  да 
бъдат  изяснени  приоритетите  във всички  съответни  области  на политиката  и на всички  
равнища  на управление , при условие  че имат  здрава  аналитична  основа . Подсиленият  
аналитичен  капацитет  и ученето  едни  от други  ще подобри  качеството  на 
разработването  на политики  в социалната  сфера . Разработването  на обща  аналитична  
рамка  ще помогне  на държавите -членки  да определят  ключовите  предизвикателства , 
пред  които  са изправени  и ще им позволи  да се учат  едни  от други  в сферите , които  
най-много  ги касаят . Тя ще даде  своя принос  и в други  политики  на Общността  и по 
този начин  и в други  области  ще се стигне  до по-често  използване  на разработването  на 
политики  въз основата  на доказателства . Така  положителното  взаимодействие  с други  
политики , включително  и икономическата  политика , ще бъде  подсилено .  
Повечето  от мерките , предвидени  в рамките  на тази политика , изглеждат  реализируеми . 
И тук взаимодействието  с другите  политики  като цяло  зависи  от фактори , които  са 
извън  социалния  ОМК . Въпреки  че най-значимите  промени  ще бъдат  въвеждани  само  
постепенно , някои  инвестиции  в човешки  ресурси  ще бъдат  необходими . Що се отнася  
до финансовите  ресурси , заделените  по програма  ПРОГРЕС  следва  като цяло  да бъдат  
достатъчни . По принцип  за някои  от предложените  мерки  (определяне  на цели , 
засилване  на мониторинга  и др.) ще бъде  необходима  политическа  подкрепа  и 
ангажимент  от страна  на държавите -членки . На национално  ниво  по-добрата  
BG 6   BG координация  между  различните  сфери  на политиката  (хоризонтална  координация  и 
интегриране ) и между  различните  нива  на управление  (вертикална  координация ) също  
ще предполагат  допълнителна  административна  тежест , която  обаче  следва  да има 
трайна  „възвръщаемост “ в ефективност  и резултатност . 
В заключение  оценката  на въздействието  подчертава , че третият  вариант  е най-добрият  
избор . Той най-много  се доближава  до това да се работи  по установените  проблеми  без 
прекомерно  да се нарушават  сегашните  методи  на работа  в Комисията  и в държавите -
членки . На практика  подобен  вариант  следва  да се реализира  постепенно , не само  
заради  ресурсното  му отражение , но и поради  необходимостта  предвижданите  промени  
да бъдат  добре  обсъдени  с държавите -членки  и заинтересованите  страни  и да намерят  
подкрепа  у тях.