BG Официален вестник на Европейския съюз C 188/10

Окончателен доклад на служителя по изслушването (1)

Товарен въздушен транспорт (повторно приемане)

(AT.39258)

(2017/C 188/10)

ВЪВЕДЕНИЕ

1. На 9 ноември 2010 г. по дело COMP/39258 Товарен въздушен транспорт Комисията прие Решение C(2010) 7694 final във връзка с производство съгласно член 101 от ДФЕС, член 53 от Споразумението за ЕИП и член 8 от Споразумението между Европейската общност и Конфедерация Швейцария по въпроси на въздушния транспорт (наричано по-нататък „Решението от 2010 г.“) (2). Всички адресати на това решение за налагане на глоба на картел, освен един, подадоха искане за неговата отмяна (пълна или частична).

2. В 13 съдебни решения от 16 декември 2015 г. (наричани по-нататък „съдебните решения от 2015 г.“) (3) Общият съд постанови, че Решението от 2010 г. е опорочено поради липсата на мотиви (4). В зависимост от исканията на страните пред Общия съд този порок доведе до пълната или частична отмяна на Решението от 2010 г. по отношение на различните страни, които бяха обжалвали това решение (5).

3. В съдебните решения от 2015 г. бе констатирано нарушение на изискването за подходящо посочване на мотивите в съответствие с член 296, параграф 2 от ДФЕС. Те не съдържат произнасяне по материалноправните основания. Проекторешението, до което се отнася настоящият доклад, има за цел да замени Решението от 2010 г. в степента, в която то бе отменено. То има за цел да коригира недостатъците, посочени в съдебните решения от 2015 г., и да вземе под внимание промените в структурата на определени предприятия от 2010 г. насам.

Писмата от май 2016 г.

4. На 20 май 2016 г. генерална дирекция „Конкуренция“ на Комисията (ГД „Конкуренция“) изпрати писма на жалбоподателите по 13-те оспорвания, довели до съдебните решения от 2015 г. С въпросните писма (наричани по-нататък „писмата от май 2016 г.“) тези страни се информираха, че ГД „Конкуренция“ възнамерява да предложи Комисията да приеме ново решение по дело AT.39258. Това решение ще бъде адресирано до юридическите лица, обхванати от 13-те жалби пред Общия съд, доколкото Решението от 2010 г. бе отменено по отношение на всеки жалбоподател. В него ще се посочва, че всеки от жалбоподателите пред Общия съд е участвал в единично и продължително нарушение по отношение на всички транспортни маршрути, посочени в Решението от 2010 г. Според тези писма предложеното ново решение ще наложи известно адаптиране на съображенията и на диспозитива на Решението от 2010 г., но няма да доведе до нови възражения, нито ще промени съществото на възраженията, посочени в изложението на възраженията (ИВ) от 18 декември 2007 г. В писмата се изразява становището на ГД „Конкуренция“, че такова ново решение ще бъде допустино съгласно приложимата съдебна практика, тъй като Решението от 2010 г. бе отменено по процесуални съображения. (6) В тях страните се приканват да изпратят мнения по планираните действие на ГД „Конкуренция“.

Отговори на съответните страни

5. Всички адресати на писмата от май 2016 г. отговориха на тези писма, като някои от тях предоставиха на служителя по изслушването копие от своите отговори, изпратени на ГД „Конкуренция“.

6. Някои от тези адресати отправиха критика към полученото от тях писмо от май 2016 г., твърдейки, че то не съдържа прецизна информация. Без конкретни подробности за адаптирането, предвидено в тези писма, те заявиха в различна степен, че способността им да изразят задълбочени мнения по нарушението, което ГД „Конкуренция“ възнамерява да посочи в предложеното ново решение, е ограничена.

7. Няколко адресата твърдяха по същество, че за разлика от положенията, които доведоха до съдебните решения, посочени в бележка под линия 6 от настоящия доклад („реда за съдебното решение по дело PVC II от съдебната практика“), посочените в съдебните решения от 2015 г. недостатъци не се ограничават до чисти формалности през крайния етап на приемането на решение, които са сравнително лесни за отстраняване.

8. Въпреки че невинаги посочваха конкретно правно основание, някои от същите адресати твърдяха, че по този начин от правна гледна точка Комисията няма право да приеме ново решение по дело AT.39258. Според други Комисията не може да пристъпи към приемането на ново решение, без първо да изготви ново изложение на възраженията и да даде на съответните страни възможност да бъдат изслушани отново, включително в рамките на устно изслушване. Някои от тези адресати твърдяха, че в приложимата съдебна практика са настъпили промени, които поставят под въпрос това дали са изпълнени изискванията за констатиране на тяхното участие в единично и продължително нарушение.

9. Някои адресати заявиха също, че с никое ново решение не може да бъде увеличена отговорността им в сравнение с отговорността, посочена в Решението от 2010 г.

Мнения на служителя по изслушването относно отговорите на писмата от май 2016 г.

10. Нито един от адресатите на писмата от май 2016 г. не отправиха искане към мен вследствие на писмата от май 2016 г. Независимо от това трябва да се отбележи следното във връзка с обобщените по-горе приноси на адресатите.

11. Правото на изслушване се отнася до възраженията на Комисията и до доказателствата, на които тя се позовава във връзка с тях. То обаче не се отнася до окончателното становище, което Комисията възнамерява да приеме в решение за установяване на нарушение на правото в областта на конкуренцията (7). Поради това към писмата от май 2016 г. не могат да бъдат отправяни критики на основание, че в тях не са посочени подробно конкретните адаптации, предвидени от ГД „Конкуренция“ за целите на ново решение по настоящото дело. С писмата от май 2016 г. се целеше да се потърсят мнения относно опианието на планираното предложение на ГД „Конкуренция“ за ново решение с цел отстраняване на недостатъците, посочени в съдебните решения от 2015 г. Щеше да бъде прибързано да се посочи подробно всяка промяна, която ГД „Конкуренция“ счита за необходима за отстраняването на тези недостатъци. Освен това адресатите на писмата от май 2016 г. бяха поставени в положение да направят коментари по въпросите, които са изложени в тези писма.

12. Нарушаването на изискването за подходящо посочване на мотивите в съответствие с член 296, параграф 2 от ДФЕС се счита за „съществено процесуално нарушение“ за целите на член 263 от ДФЕС (8). Въпреки че недостатъците в Решението от 2010 г., посочени в съдебните решения от 2015 г., не бяха същите като разглежданите в реда за съдебното решение по дело PVC II от съдебната практика, не може да се направи извод, че неправомерността, посочена в съдебните решения от 2015 г., е неправомерност по същество, а не по форма. Поради това редът за съдебното решение по дело PVC II от съдебната практика е приложим към положението по дело AT.39258 след съдебните решения от 2015 г.

13. Съдебните решения от 2015 г. не се произнасяха по въпроса дали е извършено картелно нарушение и не проверяваха правомерността на оценката по този въпрос в Решението от 2010 г. (9) Поради това не се поставя въпросът за принципа на силата на пресъдено нещо (10). Освен това различните отмени, направени със съдебните решения от 2015 г., не могат да се считат за оправдателни за целите на принципа ne bis in idem, залегнал по-специално в член 50 от Хартата на основните права на Европейския съюз. От това следва, че нито един от тези принципи не препятства Комисията да възобнови производството по отношение на поведението, което бе предмет на Решението от 2010 г. (11) В нито един от отговорите на писмата от май 2016 г. не се посочва, че Комисията не може да приеме ново решение по дело AT.39258 поради други причини.

14. Не Решението от 2010 г., а ИВ е от значение за целите на упражняването на правото на изслушване във връзка с възраженията на Комисията по дело AT.39258 (12). Неправомерността, посочена в съдебните решения от 2015 г., е допусната на етап финализиране и приемане на Решението от 2010 г. Сами по себе си те не повлияха на правомерността на ИВ и на свързаното с него изслушване на съответните страни (13). Съответно Комисията има право да възобнови производството по дело AT.39258 към момента на настъпване на неправомерността, посочена в съдебните решения от 2015 г (14).

15. Без да се заема позиция относно твърдението, че съдебната практика във връзка с понятието „единично и продължително нарушение“ е претърпяла развитие след ИВ или след приемането на Решението от 2010 г., следва да се припомни, че според съдилищата на ЕС, промените в съдебната практика сами по себе си не могат да направят нови изслушвания необходими, също както и ако такива промени настъпят в хода на административното производство преди приемането на окончателно решение (15). Във всеки случай съдържанието на някои от отговорите на писмата от май 2016 г. навява на мисълта, че тези писма на практика са поставили адресатите в положение да изтъкват правни доводи въз основа на приложимата съдебна практика.

16. Ако Комисията реши да замени Решението от 2010 г., доколкото то бе отменено, съгласно член 266 от ДФЕС тя трябва да отстрани посочената в съдебните решения от 2015 г. неправомерност. По този начин Комисията може да адаптира текста, използван в Решението от 2010 г., дори по начин който, според някои от адресатите на писмата от май 2016 г., ще засегне тяхната отговорност в сравнение с диспозитива на Решението от 2010 г., особено когато това се прави именно с цел да бъдат отстранени противоречията, опорочаващи това решение. Противно на твърденията в някои отговори на писмата от май 2016 г., самата възможност за разлики между Решението от 2010 г. и ново решение по дело AT.39258 не е основание за изготвянето на ново изложение на възраженията или за организирането на друго устно изслушване (16).

17. Като цяло в доводите, изтъкнати в отговорите на писмата от май 2016 г., не се посочват процесуални проблеми, засягащи законосъобразността на приемането на ново решение по дело AT.39258, предвидено в писмата от май 2016 г.

Искане за потенциално оневиняващи доказателства, получени след ИВ

18. В отговор на писмо от май 2016 г. един адресат поиска (както направи преди Решението от 2010 г.) достъп до всички потенциално оневиняващи документи, получени от Комисията след изготвянето на ИВ през 2007 г. С искането от 2016 г. се изискваше по-специално всяка потенциално оневиняваща информация, която Комисията може да е получила в съдебното производство, довело до съдебните решения от 2015 г., и се изискваше частта от преписката по дело M.3770 Lufthansa/Swiss, която е от значение за конкретна бележка под линия в Решението от 2010 г., да бъде добавена към преписката по дело AT.39258.

19. ГД „Конкуренция“ отговори с писмо от 14 октомври 2016 г. В това писмо бе обяснено, че при преглед на съответните документи, получени от Комисията след ИВ, не бяха открити потенциално оневиняващи доказателства, до които този адресат вече да не е получил достъп. Що се отнася до искането част от преписката по дело M.3770 да бъде добавена към преписката по дело AT.39258, в писмото бе отбелязано, че съответната бележка под линия препраща единствено към публичната версия на решението на Комисията за разрешаване по дело M.3770, а не към които и да е документи от преписката по това дело.

20. На много късен етап от процедурата за приемането на ново решение същият адресат ми изпрати писмо, в което поставя под въпрос подхода, залегнал в основата на отговора на ГД „Конкуренция“ от 14 октомври 2016 г. В писмения си отговор отбелязах късния момент, в който е изготвено това писмо, и обясних защо отправените критики нямат основание.

Проекторешението

21. Размерите на глобите, наложени на отделните адресати в проекторешението, не надвишават съответните суми, определени в Решението от 2010 г.

22. В съответствие с член 16 от Решение 2011/695/ЕС проучих дали проекторешението се отнася единствено до възражения, по отношение на които на страните е предоставена възможност да изразят своите становища. Заключението ми е, че това е така.

ЗАКЛЮЧЕНИЕ

23. С оглед на гореизложеното и като се има предвид, че с изключение на писмото, упоменато в точка 20 по-горе, до мен не бяха отправени искания или жалби, считам, че ефективното упражняване на процесуалните права е било спазено в процедурата за приемане на ново решение по дело AT.39258.

Брюксел, 9 март 2017 г. Wouter WILS

(1) Съгласно членове 16 и 17 от Решение на председателя на Европейската комисия от 13 октомври 2011 г. относно функцията и мандата на служителя по изслушването в някои производства по конкуренция (ОВ L 275, 20.10.2011 г., стр. 29) (наричано по-нататък „Решение 2011/695/ЕС“).

(2) Адресати на Решението от 2010 г. бяха Air Canada, Air France-KLM, Société Air France, KLM NV, British Airways Plc, Cargolux Airlines International S.A, Cathay Pacific Airways Limited, Japan Airlines, Japan Airlines International Co., Ltd., LAN Airlines S.A., LAN Cargo S.A., Lufthansa Cargo AG, Deutsche Lufthansa AG, SWISS International Air Lines AG, Martinair Holland N.V., Qantas Airways Limited, SAS AB, SAS Cargo Group A/S, SCANDINAVIAN AIRLINES SYSTEM Denmark – Norway – Sweden, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd и Singapore Airlines Limited.

(3) Съдебни решения по дела Air Canada срещу Комисия (T-9/11, EU:T:2015:994), Koninklijke Luchtvaart Maatschappij срещу Комисия (T-28/11, EU:T:2015:995), Japan Airlinesd срещу Комисия (T-36/11, EU:T:2015:992), Cathay Pacific срещу Комисия (T-38/11, EU:T:2015:985), Cargolux Airlines срещу Комисия (T-39/11, EU:T:2015:991), Latam Airlines Group и Lan Cargo срещу Комисия (T-40/11, EU:T:2015:986), Singapore Airlines и Singapore Airlines Cargo срещу Комисия (T-43/11, EU:T:2015:989), Deutsche Lufthansa и др. срещу Комисия (T-46/11, EU:T:2015:987), British Airways срещу Комисия (T-48/11, EU:T:2015:988), SAS Cargo Group и др. срещу Комисия (T-56/11, EU:T:2015:990), Air France-KLM срещу Комисия (T-62/11, EU:T:2015:996), Air France срещу Комисия (T-63/11, EU:T:2015:993) и Martinair Holland срещу Комисия (T-67/11, EU:T:2015:984).

(4) Вж. например съдебните решения по дела Martinair Holland срещу Комисия (EU:T:2015:984, точки 25, 72, 78, 83 и 84) и Cargolux Airlines срещу Комисия (EU:T:2015:991, точки 27, 28, 72, 79, 83 и 84).

(5) Решението от 2010 г. бе отменено частично по отношение на British Airways plc (дело T-48/11), както и Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG и Swiss International Air Lines AG (дело T-46/11). То бе отменено изцяло по отношение на другите субекти, които го бяха оспорили. Що се отнася до адресата, който не го оспори, Решението от 2010 г. е станало окончателно.

(6) В писмата от май 2016 г. се посочват в това отношение съдебните решения по дела Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P до C-252/99 P и C-254/99 P, EU:C:2002:582, EU:C:2002:582, точки 44—53, 59—69 и 72—76), SP срещу Комисия (T-472/09 и T-55/10, EU:T:2014:1040, точки 277—281) и Lucchini срещу Комисия (T-91/10, EU:T:2014:1033, точка 173).

(7) Вж., наред с други, съдебните решения по дела BASF срещу Комисия (T-15/02, EU:T:2006:74, точка 94) и IMI и др. срещу Комисия (T-18/05, EU:T:2010:202, точки 109 и 111).

(8) Наред с други, съдебни решения по дела Комисия срещу Ирландия и други (C-89/08 P, EU:C:2009:742, точка 34) и Cargolux Airlines срещу Комисия (EU:T:2015:991, точка 27).

(9) Това е сравнимо с положението, описано в точка 60 от съдебното решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582). Вж. например съдебните решения по дела Singapore Airlines и Singapore Airlines Cargo срещу Комисия (EU:T:2015:989, точки 30—33 и точки 90—92) и SAS Cargo Group и др. срещу Комисия (EU:T:2015:990, точки 29—33 и точки 90 и 91).

(10) Вж. в този смисъл съдебните решения по дела Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точки 44, 46 и 47) и ThyssenKrupp Nirosta срещу Комисия (C-352/09 P, EU:C:2011:191, точка 123).

(11) Във връзка с принципа ne bis in idem вж. по аналогия съдебното решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точка 62).

(12) Вж. по аналогия съдебните решения по дела Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точка 98), Lucchini срещу Комисия (EU:T:2014:1033, точка 177) и Leali и Acciaierie e Ferriere Leali Luigi срещу Комисия (T-489/09, T-490/09 и T-56/10, EU:T:2014:1039, точка 284).

(13) Вж., наред с други, съдебните решения по дела Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точка 73) и SP срещу Комисия (EU:T:2014:1040, точка 277).

(14) Вж. по аналогия съдебното решение Lucchini срещу Комисия (EU:T:2014:1033, точка 173 и посочената съдебна практика).

(15) Вж. съдебните решения по дела Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точки 91 и 92) и IRO срещу Комисия (T-69/10, EU:T:2014:1030, точка 141).

(16) Вж. по аналогия съдебното решение по дело Limburgse Vinyl Maatschappij и др. срещу Комисия (EU:C:2002:582, точка 97).