BG    BG 
 
 
 ЕВРОПЕЙСКА  
КОМИСИЯ   
Брюксел, 8.5.2015 г.  
COM(2015) 191 final  
  
ДОКЛАД НА КОМИСИЯТА ДО ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ, СЪВЕТА, 
ЕВРОПЕЙСКИЯ ИКОНОМИЧЕСКИ И СОЦИАЛЕН КОМИТЕТ И КОМИТЕТА 
НА РЕГИОНИТЕ  
Доклад за 2014 година относно прилагането на Хартата на основните права на ЕС  
{SWD(2015) 99 final}   
 
2 
 1. Въведение  
В настоящия  пети  годишен  доклад  се прави  преглед  на начина,  по който  Европейският  съюз  
(ЕС)  и неговите  държави  членки  приведоха  в действие  Хартата  на основните  права  на ЕС 
(„Хартата“)  през 2014  г. 
Хартата  е правно  обвързваща  от 1 декември  2009  г. За институциите  на ЕС тя е обвързваща  при 
приемането  на нови  мерки.  За държавите  членки  тя е обвързваща,  когато  действат  в рамките  на 
приложното  поле  на правото  на ЕС. Като  сравнително  нов източник  на правото  правното  
значение  на Хартата  постоянно  расте.  През  2014  г. съдилищата  на Европейския  съюз1 цитираха  
Хартата2 в 210 решения  в сравнение  с 43 решения  през 2011  г., 87 решения  през 2012  г. и 114 
решения  през  2013  г.  
Новата  комисия  под ръководството  на председателя  Юнкер  встъпи  в длъжност  през  ноември  
2014  г. Председателят  Юнкер  се ангажира  да използва  „... правомощията  на Комисията,  за да 
отстоява м нашите  общи  ценности,  върховенството  на закона  и основните  права,  отдавайки  
заслужено  внимание  на многообразието  от конституционни  и културни  традиции  в 28-те 
страни  от ЕС“.3 Той възложи  на първия  заместник -председател  Франс  Тимерманс  да отговаря  
за въпр осите,  свързани  с правата  на човека.  
Хартата  присъства  неизменно  във всички  политики  на Комисията.  Комисията  си сътрудничи  
тясно  с националните,  европейските  и международните  организации  с цел да гарантира  
насърчаването  на основните  права.    
По време  на изслушването  си пред  Европейския  парламент  заместник -председателят  
Тимерманс  пое ангажимент  да организира  годишен  колоквиум  относно  състоянието  на 
основните  права  в ЕС, който  да послужи  за подобряване  на взаимното  сътрудничество  и 
политическия  ангажимент  за насърчаването  и защитата  на основните  права.  На колоквиума  
държавите  членки,  институциите  и заинтересованите  страни  ще провеждат  обсъждания,  за да 
определят  и подготвят  мерки  на политиката  по въпроси,  свързани  с основните  права.  Първият  
колоквиум  през окто мври  2015  г. ще се съсредоточи  върху  насърчаването  на толерантността  и 
уважението,  по-специално  предотвратяването  и противодействието  на омразата  към евреи  и 
мюсюлмани.  Той е предшестван  от консултации  с гражданското  общество  и заинтересованите  
                                                            
1 Съд,  Съд на публичната  служба  и Общ  съд (Съд  на Европейския  съюз).  
2 Вж. допълнение  I към работния  документ  на службите  на Комисията  за преглед  на съдебната  практика  
на Съда  на Европейския  съюз  през 2014  г., в която  Хартата  се цитира  пряко  или се споменава  в 
мотивите.  
3 Вж. Жан-Клод  Юнкер , „Политически  насоки  за следващата  Европейска  комисия“,  
http://ec.europa.eu/priorities/docs/pg_bg.pdf , стр. 8.  
 
3 страни,  включително  два диалога  на високо  равнище  — единия  с религиозни  водачи,  а другия  с 
представители  на неконфесионалните  организации.  
В настоящия  доклад  се прави  преглед  на прилагането  на Хартата  от страна  и по отношение  на 
институциите  на ЕС, по-специално  Европ ейската  комисия,  както  и на държавите  членки.  В него  
се изтъква  значението  на Европейската  конвенция  за правата  на човека  (ЕКПЧ)  и се предоставя  
актуализирана  информация  относно  присъединяването  на ЕС към нея. За първи  път докладът  
съдържа  раздел  по конкре тен нововъзникнал  въпрос:  тази година  това са „основните  права  в 
цифровата  среда“.  
2. Прилагане  на Хартата  от страна  и по отношение  на ЕС във 
всички  негови  действия  
Във всички  свои  действия  институциите  на ЕС са задължени  да спазват  Хартата.   
2.1 Законодателни  действия  
В хода  на законодателния  процес  са необходими  системни  проверки,  свързани  с основните  
права,  за да се гарантира  съответствието  на проектите  на законодателни  актове  с Хартата.  През  
2011  г. Комисията  публикува  „Оперативни  насоки  за вземане  под внимание  на основните  права  
в изготвяните  от Комисията  оценки  на въздействието“4. През  2014  г. Комисията  пое 
ангажимент  да преразгледа  своите  насоки  за оценка  на въздействието  и проведе  обществена  
консултация5. 
Делото  Digital  Rights  Ireland6 е показателно  за нуждата  от проверки  на проектите  на 
законодателни  актове  по отношение  на основните  права.  Съдът  обяви  Директивата  за запазване  
на данни7 за невалидна  заради  нарушения  на основните  права  на зачитане  на личния  живот  и 
защита  на личните  данни,  гарантирани  с членове  7 и 8 от Хартата.  В решението  се уточнява,  че 
във вторичното  законодателство  на ЕС трябва  да бъдат  включени  специфични  гаранции  за 
защита  на основните  права,  включително  разпоредби  относно  изключения  за професионална  
тайна  и предварит елен  административен  или съдебен  контрол,  и че тези гаранции  не могат  да 
бъдат  оставени  на преценката  на националния  законодател.  Съдът  на Европейския  съюз  
постанови,  че запазването  на данни  служи  на легитимна  цел от общ интерес,  а именно  борбата  
с тежката  организирана  престъпност,  и е подходящо  средство  за постигането  на тази цел. 
                                                            
4 SEC(2011)  567 окончателен,  6.5.2011  г. 
5 http://ec.europa.eu/smart -regulation/impact/consultation_2014/index_bg.htm . 
6 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 8.4.2014  г. по дела C-293/12  и C-594/12,  Digital  Rights  Ireland  и 
Kaertner  Landesregierung . 
7 Директива  2006/24/ЕО,  ОВ L 105, стр. 54. 
 
4 Въпреки  това той констатира,  че намесата  на Директивата  в основните  права  на зачитане  на 
личния  живот  и на защита  на личните  данни  не се ограничава  до строго  необходимото.   
Това  решение  е от значение  за всички  институции  на ЕС, участващи  в законодателния  процес.  
През  декември  2014  г. Съветът  актуализира  своите  „Насоки  за методологичните  стъпки,  които  
да се предприемат  за проверка  на съвместимостта  по отношение  на основните  права  в 
подготвителните  органи  на Съвета“8. Той организира  обучение  за служителите  на Съвета,  за да 
повиши  оперативността  на тези насоки.  
2.2 Управление  на средствата  на ЕС 
При управлението  на средствата  на ЕС институциите,  органите,  службите  и агенциите  на 
Съюза  трябва  да зачитат  основните  права  съгласно  Хартата.  Същото  задължение  е в сила  и за 
държавите  членки,  когато  прилагат  правото  на Съюза.  
По делото  Liivimaa  Lihaveis  MTU9 Съдът  потвърди  предходната  съдебна  практика,  че 
„прилагане  на правото  на Съюза“  предпо лага съществуването  на известна  степен  на връзка,  
надхвърляща  сходството  между  разглежданите  области  или прякото  въздействие  на една  от 
областите  върху  другата10. По посоченото  дело  правото  на Съюза  възлага  на двете  държави  
членки,  засегнати  от оперативната  програма,  задължението  да приложат  тази програма.  От една  
страна,  посочените  държави  членки  са длъжни  да създадат  комитет  за наблюдение  съгласно  
член  63, параграфи  1 и 2 от Регламент  № 1083/2006.  От друга  страна,  всички  мерки,  целящи  
прилагането  на посоче ната оперативна  програма,  трябва  да съответстват  на разпоредбите  на 
Регламент  № 1083/2006  и Регламент  № 1080/2006.  Съдът  на ЕС констатира,  че приемането  на 
Наръчника  за програмата  от комитета  за наблюдение  представлява  прилагане  на правото  на 
Съюза  по смис ъла на член  51, параграф  1 от Хартата.  Наръчникът  за програмата  изключва  
възможността  за съдебен  контрол  на решенията  на комитета  за наблюдение  за отхвърляне  на 
субсидия.  Съдът  на Европейския  съюз  постанови,  че това нарушава  правото  на ефективни  
правни  средства  за защита  съгласно  член  47 от Хартата.  
През  май 2014  г. Европейският  омбудсман  започна  разследване  във връзка  със зачитането  на 
основните  права  в политиката  на сближаване  на ЕС11. В отговора  си от 29 октомври  2014  г.12 
Комисията  се ангажира  да приеме  мерки  за повишаване  на осведомеността  относно  Хартата  
сред  държавите  членки  при управлението  на европейските  структурни  и инвестиционни  
фондове  (ЕСИФ).  Комисията  официално  напомни  на държавите  членки  за задължението  им да 
                                                            
8 Генерален  секретариат  на Съвета,  ST 5377  2015  INIT.  
9 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 12.9.2014  г. по дело  C-562/12,  Liivimaa  Lihaveis  MTi. 
10 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 29.5.1997  г. по дело  C-299/95,  Kremzow , точка  16. 
11 http://www.ombudsman.europa.eu/en/press/release.faces/en/54420/html.bookmark . 
12 http://www.ombudsman.europa.eu/en/cases/correspondence.faces/en/58451/html.bookmark .  
 
5 спазват  Хартата.  Тя също  така предл ага помощ  от ЕСИФ  в подкрепа  на процедурите  за 
подаване  на жалби.  Комисията  ще разпространи  добри  практики  и ще представи  насоки  за 
държавите  членки  относно  спазването  на Хартата  при управлението  на ЕСИФ  през 2015  г. 
Комисията  установи  потенциално  нарушени е на защитата  на основните  права  в център  за 
временно  задържане  на незаконни  мигранти.  Сметната  палата  потвърди  тази оценка  в 
специален  доклад  през 2014  г. Разходите  за наем  за центъра  са били  включени  в национална  
програма  по линия  на фонд  „Външни  граници “ и Комисията  не бе приела  съответните  разходи  
при приключването  на програмата.  Сметната  палата  констатира,  че държавата  членка  не се е 
съобразила  със забраната  на унизително  отношение  (член  4 от Хартата)  и с принципа  на 
човешко  достойнство  (член  1 от Харт ата) предвид  лошите  условия  на задържане  на 
незаконните  мигранти.   
2.3 Измерението  на правата  на човека  във външните  действия  на ЕС 
Член  21 от Договора  за Европейския  съюз  (ДЕС)  ръководи  външната  дейност  на Съюза.  В него  
се затвърждава  ролята  на ЕС в насър чаването  на демокрацията,  принципите  на правовата  
държава,  универсалността  и неделимостта  на правата  на човека  и зачитането  на принципите  на 
Устава  на Организацията  на обединените  нации  и на международното  право.  Страните,  
желаещи  да се присъединят  към ЕС, трябва  да спазват  правата  на човека.  Всички  споразумения  
за сътрудничество  и търговия  с трети  държави  предвиждат,  че правата  на човека13 са съществен  
елемент  в отношенията  между  страните.  
През  2014  г. Европейската  служба  за външна  дейност  и Комисията  напра виха  оценка  на Плана  
за действие  относно  правата  на човека  и демокрацията  (2012 —2014  г.)14. В Плана  за действие  
са определени  97 конкретни  действия.  Пример  за тях са Насоките  на ЕС относно  свободата  на 
изразяване  онлайн  и офлайн,  приети  от Съвета  през  май 2014 г. В Насоките  се съдържат  
определения  и инструкции  относно  начините  за защита  на правото  на свобода  на изразяване  на 
мнение,  която  обхваща  всички  негови  аспекти,  включително  правото  на всеки  безпрепятствено  
да се придържа  към своите  убеждения,  правото  да търси  и да получава  информация  и правото  
да разпространява  информация  и идеи  чрез всички  средства  и без оглед  на държавните  
граници.  
Предвиден  е нов план  за действие  за периода  2015 —2019  г. с акцент  върху  гарантирането  на 
съгласуваността  между  вътрешнит е и външните  политики  в областта  на правата  на човека,  по-
специално  във връзка  с борбата  с тероризма,  миграцията  и мобилността,  както  и търговията.  
                                                            
13 Терминът  „основни  права“  се използва  в ЕС за изразяване  на понятието  „права  на човека“  в конкретен  
вътрешен  контекст  на ЕС. Традиционно  терминът  „основни  права“  се използва  в конституционната  
уредба,  а терминът  „права  на човека“  — в международното  право.  
14 http://eeas.europa.eu/human_rights/index_bg.htm . 
 
6 С оглед  постигането  на целите  на член  21 от ДЕС  ЕС прилага  ограничителни  мерки15, които  
често  привеждат  в действие  задължителни  резолюции  на Съвета  за сигурност  на ООН  въз 
основа  на член  41 или 42 от Устава  на Организацията  на обединените  нации,  но могат  също  
така да бъдат  самостоятелни  мерки  на ЕС. Някои  от ограничителните  мерки  представляват  
включване  в списък  на лица  и образувания,  на които  се замразяват  финансовите  средства  и 
икономическите  ресурси.  За въпросните  лица  и образувания  правото  на добра  администрация  и 
правото  на ефективни  правни  средства  за защита  и на справедлив  съдебен  процес  (членове  41 и 
47 от Хартата  на основните  права  на ЕС) са от решаващо  значение.  През  2014  г. Съдът  на 
Европейския  съюз  разгледа  дела,  свързани  с процедурата  за налагане  на ограничителни  мерки  
на лица  и образувания.  При над 30 съдебни  решения,  постановени  през  2014  г., относно  
законосъобразността  на наложените  ограничителни  мерки  Съдът  потвърди  списъците  в само  
една  четвърт  от делата.  По всички  други  дела  решенията  за включване  в списъка  бяха  
отменени.  
Предмет  на едно  дело  — решението  по дело  Yusef16 — бяха  ограничителни  мерки,  приети  въз 
основа  на Регламент  (ЕО)  № 881/2002  на Съвета17. Посоченият  регламент  привежда  в действие  
резолюция  на Съвета  за сигурност  на ООН  за замразяване  на активите  на лица,  образувания  и 
групи,  посочени  от Комитета  по санкциите  на ООН  като свързани  с Ал Кайда.  Общият  съд 
постанови,  че има неправомерно  бездействие  от страна  на Комисията,  тъй като тя не е 
отстранила  материалните  и процесуалните  нарушения,  които  са опорочили  замразяването  на 
средствата  на г-н Yusef.  По този начин  той призова  Комисията  да изпълни  задължението  си за 
внимателно  и безпристрастно  разглеждане  на основанието  за включване  в списъка,  евентуално  
при условията  на „полезно  сътрудничество“  с Комитета  по санкциите18. Комисията  е в процес  
на преразглеждане  на основанията  за включване  в спис ъка, като си сътрудничи  със съответните  
органи  на ООН.   
Повечето  дела19, при които  ограничителните  мерки  срещу  образуванията  или физическите  лица  
са отменени  от Съда  на Европейския  съюз,  засягат  решения  и регламенти  на Съвета,  в които  
фактите  и доказателств ата в подкрепа  на съображенията  за включване  в списъка  не са 
                                                            
15 Вж. член  215 от ДФЕС . 
16 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 21.3.2014  г. по дело  T-306/10,  Hani  El Sayyed  Elsebai  
Yusef /Комисия.  
17 Регламент  № 881/2002,  ОВ L 139, стр. 9. 
18 Пак там, точка  102. 
19 Напр.  решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 3.7.2014  г. по дело  T-565/12,  National  Iranian  Tanker  
Company /Съвет,  Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 9.12.2014  г. по дело  T-439/11,  Sport -pari 
/Съвет.  
 
7 достатъчни  и не е спазено  тълкуваното  в делото  Kadi  I20 изискване  за тежестта  на доказване,  
която  се носи  от Съвета  съгласно  член  47 от Хартата.  По други  дела  решението  е отменено  на 
процесуални  основания21.  
В търговската  политика  от 1 януари  2014  г. започна  да се прилага  преработената  Обща  схема  от 
преференции  (ОСП+),  която  изисква  зачитане  на основните  конвенции  за правата  на човека.  
Значително  е засилен  механизмът  за наблюдение,  като се гарантир а, че бенефициерите  по 
ОСП+  спазват  своите  задължения,  в частност  дали  те ратифицират  и прилагат  27 
международни  конвенции  в областта  на правата  на човека  и други  въпроси.  Европейският  
парламент  и Съветът  също  упражняват  по-строг  контрол.  
3. Прилагане  на Хартата  от страна  и по отношение  на държавите  
членки  
Под контрола  на Съда  на Европейския  съюз  Комисията  следи  за зачитането  на Хартата  от 
държавите  членки,  когато  те прилагат  правото  на ЕС. Ако установи  неспазване,  Комисията  
може  да образува  процедура  за нарушение.  Националните  съдии  съзнават  значението  на 
Хартата  като инструмент  за гарантиране  на спазването  на основните  права  от държавите  
членки.  Разпоредбите  на правото  на ЕС и на националното  право,  основано  на правото  на ЕС, 
трябва  да се тълкуват  в съотв етствие  със задълженията  съгласно  Хартата,  така че да привеждат  
в действие  правата,  гарантирани  в нея. Когато  национална  юрисдикция  има съмнения  относно  
приложимостта  на Хартата  или правилното  тълкуване  на нейните  разпоредби,  тя може  — а в 
случая  на национ ален  съд от последна  инстанция,  трябва  — да се отнесе  към Съда  на 
Европейския  съюз  с искане  за преюдициално  заключение.  Отговорът  на Съда  на Европейския  
съюз  дава възможност  на националната  юрисдикция  да се произнесе  по съответното  дело.  
Националните  съдии  използват  редовно  тази процедура.  Тя спомага  за развитието  на свързана  с 
Хартата  съдебна  практика  и засилва  ролята  на националните  съдии  в нейното  съблюдаване.  
През  2014  г. националните  съдии  отправиха  43 подобни  искания  за преюдициално  
заключение,22 което  е малко  повече,  отколкото  през предишните  години23. 
3.1 Процедура  за нарушение  
                                                            
20 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 18.7.2013  г. по дело  C-584/10  P, Комисия  и др./Kadi  (Kadi  II), 
образувано  по жалба  срещ у решението  по дело  T-85/09,  Kadi/Комисия  (Kadi  I). 
21 Вж. например  LTTE/Съвет,  T-208/11  и T-508/11.  Това  решение  е предмет  на текущо  обжалване  по дело  
C-599/14  P. 
22 Вж. приложение  II „Преглед  на подадените  през 2014  г. искания  за преюдициални  заключения,  
позоваващи  се на Хартата“  към работния  документ  на службите  на Комисията.  
23  През  2012  г. и 2013  г. в Съда  на Европейския  съюз  бяха  подадени  41 искания,  позоваващи  се на 
Хартата.  
 
8 Докато  през 2013  г. Хартата  е посочена  в пет процедури  за нарушение,  през 2014  г. Комисията  
се позова  на Хартата  в 11 производства  въз основа  на членове  258—260 от ДФЕС.  Хартата  се 
отнася  до държавите  членки  единствено  когато  те прилагат  правото  на Съюза.  Поради  това 
процедурите  за нарушение  по отношение  на Хартата  трябва  да са свързани  с разпоредба  от 
правото  на Съюза,  която  води  до приложимост  на Хартата.  
Пет от 11-те случая  засягат  областите  на убежището  и миграцията24.  
Процедура  за нарушение  в областта  на убежището  и миграцията  
През  2014  г. Комисията  започна  процедура  за нарушение  срещу  държава  членка  във връзка  с 
Директивата  за връщането25, като изрази  загриженост  относно  прод ължителността  на 
задържането,  материалните  условия  на задържане,  липсата  на безплатна  правна  помощ  на 
лицата,  подлежащи  на връщане,  в центровете  за задържане,  липсата  на съдебен  контрол  на 
мерките  за задържане  до шест  месеца  и ограничения  преглед  на решени ята за удължаване  на 
срока  на задържането  над шест  месеца  (членове  4, 6 и 47 от Хартата).  
Също  така бяха  открити  процедури  за нарушение  срещу  държава  членка  за неправилно  
прилагане  на Директивата  за условията  на приемане26 и Директивата  за процедурите  за 
убежище27. Комисията  изрази  опасения  във връзка  с продължителността  на процедурата  по 
предоставяне  на убежище,  ефективността  на правните  средства  за защита  срещу  решенията  за 
отказ  на предоставянето  на убежище,  липсата  на безплатна  правна  помощ,  задържането  на 
някои  категории  лица,  търсещи  убежище,  което,  изглежда,  се прилага  автоматично  без 
индивидуална  оценка,  правото  на ефективни  правни  средства  за защита  срещу  решение  за 
задържане  и на безплатна  правна  помощ  в местата  за задържане  (членове  6 и 47). 
През  2014  г. Комисията  проучи  начина,  по който  държавите  членки  прилагат  Хартата,  когато  
прилагат  законодателството  на ЕС на външните  граници  на Съюза,  по-специално  принципа  на 
забрана  за връщане  (членове  4, 6, 18 и 19). Въпросите,  будещи  безпокойство,  включват  
прилагането  и продължителността  на задържането,  условията  в местата  за задържане,  
особеното  положение  на малолетните  и непълнолетните,  безплатната  правна  помощ  и 
ефективните  правни  средства  за защита  в рамките  на процеса  на предоставяне  на убежище  в 
някои  държави  членки  (членове  6, 24 и 47 от Хартата).  
                                                            
24 За повече  подробности  вж. работния  документ  на службите,  приложен  към настоя щия доклад.  
25 Директива  2008/115/ЕО,  ОВ L 348, стр. 98. 
26 Директива  2003/9/ЕО,  ОВ L 31, стр. 18. 
27 Директива  2005/85/ЕО,  ОВ L 326, стр. 12. 
 
9 Визов  кодекс  и обжалване  на решение  за отказ  на виза  
В края  на 2014  г. Комисията  прикани  пет държави  членки  да предприемат  действия,  за да 
гарантират,  че при обжалването  на решение  за отказ,  анулиране  или отмяна  на виза се 
предвижда  достъп  до съдебен  орган.  
В Регламента  за Визовия  кодекс28 са определени  процедурите  и условията  за издаване  на визи  
за кратък  престой  и летищен  транзит.  Регламентът  задължава  държавите  членки  да предоставят  
право  на обжалване  на отказ  за издаване/анулиране/отмяна  на виза.  В член  47 от Хартата  на 
лицата  се предоставя  право  на ефективни  правни  средства  за защита  пред  съд, когато  права  и 
свободи  съгласно  правото  на Съюза  са били  нарушени.  В националните  закони  на съответните  
държ ави членки  обаче  се предвижда  само  възможност  за обжалване  пред  извънсъдебни  
административни  органи.  Комисията  смята,  че това не отговаря  на нормата  за независим  съд, 
посочена  в член  47. 
Сегрегация  на ромските  деца  в образованието  
През  септември  2014  г. Комисията  образува  процедура  за нарушение  срещу  държава  членка  за 
дискриминация  на ромските  деца  в системата  на образованието,  което  представлява  нарушение  
на Директивата  за равенството  между  расите29. При обсъждането  с Комисията  държавата  
членка  обоснова  действията  си, като  се позова  на съдебната  практика  на Съда  на Европейския  
съюз  във връзка  с Хартата.  Поради  това Комисията  сметна  за необходимо  да изясни  
тълкуването  на тази съдебна  практика  в официално  уведомително  писмо,  като изрично  посочи  
член  21 от Харт ата, в който  се забранява  дискриминацията,  основана  на раса или етнически  
произход.  
3.2 Предоставяне  на насоки  за държавите  членки  от страна  на Съда  
на Европейския  съюз  (преюдициални  заключения)  
През  2014  г. в отговор  на искания  за преюдициални  заключения  Съдът  на Европейския  съюз  
продължи  да дава насоки  на националните  съдии  относно  приложимостта  на Хартата  и 
тълкуването  на нейните  разпоредби.  
Човешкото  достойнство  на лицата,  търсещи  убежище   
През  декември  2014  г. Съдът  на Европейския  съюз  се произнесе  по поставените  от 
нидерландския  Държавен  съвет  въпроси  по делото  A, B, C v Staatssecretaris  van Veiligheid  en 
                                                            
28 Регламент  № 810/2009/ЕО,  ОВ L 243, стр. 1. 
29 Директива  2000/43/ЕО,  ОВ L 180, стр. 22. 
 
10 Justitie  30 във връзка  с тълкуването  на разпоредбите  на ЕС относно  убежището,  засягащи  
правилата,  използвани  за преценка  на достоверността  на твърдени я за сексуалната  ориентация  
на кандидатите  за убежище.  Според  твърденията  на лицата,  търсещи  убежище,  те се опасяват  
от преследване  в съответните  си държави  на произход  поради  своята  хомосексуалност.  
Националната  юрисдикция  отправи  запитване  до Съда  на Европейския  съюз  дали  са налице  
ограничения,  наложени  от законодателството  на ЕС по отношение  на проверката  на 
сексуалната  ориентация  на лицата,  търсещи  убежище.  Съдът  на ЕС постанови,  че Директивата  
за признаването  на правото  на убежище31 и Хартата  налагат  ограничения:  правилата,  
използвани  от националните  органи,  трябва  да зачитат  основните  права,  като например  правото  
на зачитане  на човешкото  достойнство  (член  1) и правото  на зачитане  на личния  и семейния  
живот  (член  7). От търсещите  убежище  не може  да се изисква  нищо,  което  би накърнило  
човешкото  им достойнство  или неприкосновеността  на личността,  като например  натрапчиви,  
унизителни  медицински  или псевдо -медицински  тестове,  агресивен  разпит  или 
изискване/приемане  на снимкови  или видео  доказателства  за сексу ални  практики.  Това  
решение  дава възможност  на националните  органи  да оценяват  заявленията  по по-
последователен  начин,  като същевременно  се гарантира  пълното  зачитане  на основните  права.  
Равни  процесуални  възможности  в областта  на защитата  на 
потребителите  
Делото  Sanchez  Morcillo32 — във връзка  с член  47 — се отнася  до процесуалните  права  на 
потребителите  в процедури  по принудително  изпълнение  върху  ипотекирани  имоти,  като 
Съдът  на Европейския  съюз  подчерта  аспекта  на принципа  на равни  процесуални  възможност и. 
Съдът  констатира,  че националното  законодателство  е в противоречие  с Директивата  относно  
неравноправните  клаузи  в потребителските  договори33 и член  47 от Хартата  тогава,  когато  
законът  не дава на потребителите  право  на обжалване,  докато  кредиторът  се ползва от такова  
право  в обратния  случай.  
Съдът  на ЕС също  така изтъкна  уязвимостта  на потребителите,  изложени  на риска  от загуба  на 
жилището  си. По делото  Kusinova34 Съдът  заяви,  че съгласно  законодателството  на ЕС правото  
на неприкосновеност  на жилището  пред ставлява  основно  право,  гарантирано  по силата  на 
                                                            
30 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 2.12.2014  г. по съединени  дела C-148/13,  C-140/13  и C-150/13,  
A, B, C v Staatssecretaris  van Veiligheid  en Justitie . 
31 Директива  2004/83/ЕО,  ОВ L 304, стр. 12. 
32 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 17.7.2014  г. по дело  C-169/14,  Sanchez  Morcillo.  
33 Директива  93/13/ЕИО,  ОВ L 95, стр. 29. 
34 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 10.9.2014  г. по дело  C-34/13,  KuJEU  jud. 
 
11 член  7, което  националните  съдилища  трябва  да имат  предвид  при прилагането  на Директивата  
относно  неравноправните  клаузи  в потребителските  договори.  
Принципът  ne bis in idem  в Конвенцията  за прилагане  на 
споразумението  от Шенген  
В делото  Zoran  Spasic35 Съдът  на Европейския  съюз  разгледа  съвместимостта  на условието  за 
изпълнение,  предвидено  в Конвенцията  за прилагане  на споразумението  от Шенген  (КПСШ),  с 
принципа  ne bis in idem  съгласно  Хартата  (член  50). 
КПСШ  предвижда,  че лице,  което  е осъдено  в една  държава,  не може  да бъде  преследвано  за 
същите  деяния  в друга  държава  (принципа  ne bis in idem ). Въпреки  това в КПСШ  се уточнява,  
че този  принцип  е приложим  само  ако санкцията  е изпълнена  или е в процес  на изпълне ние, 
или не може  да се изпълни  по силата  на законите  в държавата,  в която  е произнесена  („условие  
за изпълнение“).  В член  50 от Хартата  обаче  липсва  изрично  позоваване  на това условие.  Съдът  
на ЕС постанови,  че условието  за изпълнение,  предвидено  в КПСШ,  не е в противоречие  с 
Хартата.  
3.3. Национална  съдебна  практика,  в която  се цитира  Хартата  
Националните  съдии  играят  ключова  роля  за зачитането  на основните  права  и принципа  на 
правовата  държава.  Проучване  на Агенцията  на ЕС за основните  права36 потвърди,  че през 
2014  г. върховните  съдилища  на държавите  членки  са продължили  да се позовават  на Хартата  
като насоки  и вдъхновение  дори  и по дела,  които  попадат  извън  приложното  поле  на правото  на 
ЕС. 
Комисията  насърчава  диалога  и сътрудничеството  между  съдии.  Новият  „Европейски  
идентификатор  за съдебна  практика“  (ECLI)37 ще улесни  разбирането  на тълкуването  на 
инструментите  на ЕС, дадено  от националните  върховни  съдилища,  като предоставя  данни  
относно  прилагането  на инструментите  на ЕС в националните  съдилища.  Друг  проект,  
съфинансиран  от ЕС — „Европейското  съдебно  сътрудничество  в практиката  на националните  
съдилища  по основните  права“  — включва  наръчник  за съдиите  относно  техниките  на съдебно  
взаимодействие  и база данни  за национални  съдебни  решения,  подредени  по съответната  
разпоредба  на Хартата38. 
                                                            
35 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 18.7.2014  г. по дело  C-129/14  PPU,  Zoran  Spasic . 
36 Годишен  доклад  за 2014  г. на Агенцията  за основните  права,  който  ще бъде  публикуван  на 22 май 
2015  г. 
37 https://e -justice.europa.eu/content_european_case_law_identifier_ecli -175-bg.do . 
38http://www.eui.eu/Projects/CentreForJudicia lCooperation/Projects/EuropeanJudicialCooperationinFR/Docume
nts.aspx . 
 
12 3.4 Повишаване  на осведомеността  относно  Хартата  
През  февруари  2015  г. проучване  на Евробарометър39 показа,  че осведомеността  за Хартата  се е 
подобрила  незначително  през годините:  само  14 % от анкетираните  са запознати  с Хартата  
(11 % през  2012  г. и 8 % през 2007  г.). Около  51 % от участниците  в проучването  са чували  за 
Хартата,  но не знаят  какво  точно  представлява  (53 % през  2012  г. и 48 % през 2007  г.). 
Проучването  на Евробарометър  подчертава  също  необходимост та от повишаване  на 
обществената  информираност  относно  помощта  по въпроси,  свързани  с основните  права.  
Проектът  „ЯСНОТА“40 на Агенцията  за основните  права  цели  да даде  насоки  за това към кой 
орган  да се обръщат  гражданите,  когато  са застрашени  основните  им права  (национална  
институция  за правата  на човека,  орган  по въпросите  на равенството  и/или  омбудсман).  Друг  
нов проект  — „Не чукай  на грешната  врата : кликни  на Хартата!  Лесен  за използване  
инструмент  за откриването  на нарушения,  попадащи  в обхвата  на Хартата на основните  
права  на ЕС41 — започна  през  февруари  2015  г. и се съфинансира  от програмата  „Основни  
права  и гражданство“  (ОПГ).  
Необходимостта  да се поощри  осведомеността  относно  Хартата  и да се идентифицират  
конкретни  нужди  от обучение  и най-добри  практи ки за публичните  органи  бяха  обсъдени  на 
проведената  през декември  2014  г. конференция  „Хартата  на основните  права  на Европейския  
съюз : оценка  и отговор  на нуждите  от обучение  на практикуващите  юристи  и държавните  
служители“42. Участниците  предложиха  да се очертаят  стратегии  за обучение,  опит  и 
инструменти  за насърчаване  на познаването  и прилагането  на Хартата  на местно,  регионално  и 
национално  равнище  и на равнището  на ЕС, като изтъкнаха  решаващата  роля  на гражданското  
общество  и националните  органи  по прав ата на човека.  ЕС финансира  обучение  относно  
Хартата  за публичните  органи  и ще продължи  да го прави  през периода  2014 —2020  г.43  
                                                            
39 Евробарометър  416, „Хартата  на основните  права  на Европейския  съюз“,  изследване  на терен  между  16 
и 18 февруари  2015  г. в 28-те държави  — членки  на ЕС, на 
адрес: http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/flash_arch_420_405_en.htm#416  
40 http://fra.europa.eu/en/project/2013/clarity -complaints -legal -assistance -and-rights -information -tool-you.  
41 http://www.eu i.eu/Projects/CentreForJudicialCooperation/Projects/CharterClick/Charterclick.aspx . 
42  http://ec.europa.eu/justice/events/fundamental -rights -charter -training -2014/index_en.htm .  
43  Обучението  на юристи  относно  Хартата  и информационните  дейности  за прилагането  на Хартата  са 
приоритети  в поканата  за представяне  на предложения  по програмата  ОПГ.  След  поканата  за 
представяне  на предложения  за 2013  г. приб лизително  2,8 милиона  евро  (25 % от общия  бюджет)  бяха  
разпределени  за проекти  в тази област;  през 2012  г. сумата  беше  1,9 милиона  евро  от общо  20,9 
милиона  евро  (7 % от общия  бюджет).  В рамките  на финансовата  перспектива  за 2014 —2020  г. 
обучение  относно  Хартата  за съдебните  органи  и практикуващите  юристи  се осигурява  по програма  
„Правосъдие“  (2014 —2020  г.). Освен  това дейности  по обучение  и повишаване  на осведомеността  ще 
бъдат  подкрепяни  и по програма  „Права,  равенство  и гражданство“  (2014 —2020  г.), като се поставя  
акцент  върху  индивидуалните  права.  
 
13 4. Европейска  конвенция  за правата  на човека  (ЕКПЧ)  
На 18 декември  2014  г. Съдът  на Европейския  съюз  представи  своето  становище  относно  
проекта  на споразумение  за присъединяване  на ЕС към ЕКПЧ.  Съдът  установи  проблеми  по 
отношение  на неговата  съвместимост  с правото  на ЕС. Той постанови,  че проектът  на 
спора зумение  за присъединяване  е несъвместим  с член  6, параграф  2 от ДЕС  и свързания  с него  
Протокол  № 8. Съдът  призова  за някои  изменения:  върховенство  на правото  на Съюза  по 
отношение  на възможностите,  предоставени  от член  53 от Хартата,  що се отнася  до по-силни 
основни  права  в конституциите  на държавите  членки;  взаимно  доверие  между  държавите  
членки,  по-специално  по отношение  на пространството  на свобода,  сигурност  и правосъдие;  
отношение  към новия  Допълнителен  протокол  № 16 към ЕКПЧ;  запазване  на изключителн ата 
компетентност  на Съда  на Европейския  съюз  за решаване  на спорове  между  държавите  членки  
относно  тълкуването  или прилагането  на Договорите;  някои  аспекти  на производството  пред  
Европейския  съд по правата  на човека  с участието  на ЕС; и съдебната  защита  в областта  на 
Общата  външна  политика  и политика  на сигурност.   
Комисията  продължава  да бъде  изцяло  ангажирана  с присъединяването  на ЕС към ЕКПЧ.  Това  
присъединяване  ще укрепи  основните  ценности,  ще подобри  ефективността  на правото  на ЕС и 
ще направи  защитат а на основните  права  в Европа  по-съгласувана.  Присъединяването  към 
ЕКПЧ  продължава  да бъде  от първостепенно  значение.  Освен  това институциите  на ЕС са 
правно  задължени  да полагат  усилия  за сключването  на споразумение  за присъединяване,  което  
отговаря  на изискванията,  предвидени  в Договорите,  и по-специално  в Протокол  № 8 към 
Договора  от Лисабон.  Понастоящем  Комисията  обмисля  най-добрия  начин  да се върви  напред.   
Независимо  от момента  на самото  присъединяване,  всички  институции  на ЕС и държавите  
членки  са длъжни  да тълкуват  Хартата  предвид  съществуващата  съдебна  практика  на 
Европейския  съд по правата  на човека.  В член  52, параграф  3 от Хартата  се съдържа  правното  
задължение  правата  в Хартата  и правата  в ЕКЗПЧОС  да имат  един  и същ смисъл  и обхват,  
доколкото  правата  в Хартата  съответстват  на правата  в ЕКПЧ.  В Разясненията  относно  Хартата  
на основните  права44 се изброяват  членовете  от Хартата,  чиито  смисъл  и обхват  са същите,  
както  на съответните  членове  от ЕКПЧ,  и тези,  които  имат  същия  смисъл,  но чийто  обхват  е по-
широк.  При все че в Хартата  не съществува  правно  задължение  тълкуването  да се приведе  в 
съответствие  с Договорите  на Организацията  на обединените  нации,  при тълкуването  на 
правата  съгласно  правото  на ЕС Съдът  на Европейския  съюз  се позовава  на инструмен ти на 
ООН.  Пример  за това е определението  на понятието  „увреждане“  във връзка  с делото  Kaltoft45, 
при което  Съдът  на Европейския  съюз  се вдъхновява  от текста  на Конвенцията  на ООН  за 
                                                            
44 2007/C  303/02,  OВ C 303, стр.17.  
45 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 18.12.2014  г. по дело  C-354/13,  Kaltoft.  
 
14 правата  на хората  с увреждания  (UNCRPD),  по която  ЕС е страна,  в преценкат а си дали  
морбидното  затлъстяване  е „увреждане“  по смисъла  на Директивата  за равно  третиране  в 
областта  на заетостта  46. 
5. Специален  раздел:  основните  права  и Програмата  в областта  
на цифровите  технологии  
Цифровата  революция  създаде  много  възможности  за обществото,  гражданите  и 
предприятията.  Тя също  така събуди  безпокойство  относно  ефективната  защита  на основните  
права  в цифровата  среда.  Лавинообразното  нарастване  на събирането,  използването  и 
разпространението  на лични  данни  е само  един  пример  за новите  цифрови  реалности.  Заедно  с 
разкритията  за съществуването  на програми  за глобално  наблюдение  това показва  
необходимостта  от установяването  на по-ефективна  защита  за основните  права,  по-специално  
правото  на защита  на неприкосновеността  на личния  живот  и личн ите данни.   
Комисията  следи  отблизо  действията  в световен  мащаб47 във връзка  с основните  права  в 
цифровото  общество,  като например  изготвеното  от Съвета  на Европа  ръководство  относно  
правата  на човека,  предназначено  за потребителите  на интернет48. Сред  многото  повдигнати  
въпроси  са необходимостта  от равен  достъп  до интернет,  заплахата  от дискриминация  на 
лицата  с помощта  на профилиране  и неравномерното  разпределение  на силите  между  онези,  
които  разполагат  с данни,  и тези,  които  преднамерено  или непреднамерено  ги предоставят.  
Нови  въпроси  са свързани  с правата  върху  интелектуалната  собственост  и за задълженията  на 
интернет  платформите  по отношение  на превенцията  на тероризма  и организираната  
престъпност  и борбата  с тях. 
В света  на цифровите  технолог ии нараства  значението  на защитата  на личните  данни,  
гарантирана  от член  8 от Хартата.  През  януари  2012  г. Комисията  публикува  предложения  за 
общ регламент  за защита  на данните49 и директива  за защита  на данните,  предназначени  за 
                                                            
46 Директива  2000/78/ЕО,  ОВ L 303, стр. 16. 
47 Вж. например  текущите  обсъждания  относно  „големи те масиви  от данни“,  отразени  в доклада  на Белия  
дом относно  „големите  масиви  от данни“  и неприкосновеността  личния  живот  (US White  House  Report  
on Big Data and Privacy  
(http://www.whitehouse.gov/sites/default/files/docs/big_data_privacy_report_5.1.14_final_print.pdf ), 
доклада  относно  основните  права  и цифровите  технологии  на Държавния  съвет  на Франция  
(http://www.conseil -
etat.fr/content/download/33163/287555/version/1/file/Digital%20technology%20and%20fundamental%20rig
hts%20and%20fre edoms.pdf ) или италианския  проект  на декларация  за правата  в интернет,  изготвен  от 
Комисия  за проучване  на правата  и задълженията  в интернет  (Камара  на депутатите)  
(http://www.camera.it/application/xmanager/projects/leg17/attachments/upload_file/upload_files/000/000/189
/dichiarazione_dei_diritti_internet_inglese.pdf ). 
48 Вж. http://www.coe.int/en/web/internet -users -rights/guide . 
49 Предложение  за регламент  относно  защитата  на физическите  лица  във връзка  с обработването  на лични  
данни  и относно  свободното  движение  на такива данни,  COM(2012)  11 final.  
 
15 полицията  и органите  на наказателното  правосъдие50. На първото  си четене  на 12 март  2014  г. 
Европейският  парламент  потвърди  своята  подкрепа51. Комисията  продължи  да води  преговори  
с американската  страна  относно  рамковото  споразумение  за защита  на данните  с оглед  на 
защитата  на личните  данни,  предавани  между  ЕС и САЩ  за целите  на правоприлагането,  и 
условията  на нов режим  за сфера  на неприкосновеност  на личния  живот  по отношение  на 
трансфера  на данни  към САЩ.  
Съдът  на Европейския  съюз  изтъкна  необходимостта  от защита  на основните  права,  но и от 
намирането  на подходящ  баланс  по отношение  на тях в цифровата  среда.  По делото  Digital  
Rights  Ireland  Съдът  потвърди,  че институциите  на ЕС имат  задължението  да спазват  в своите  
дейности,  по-специално  когато  тези дейности  засягат  правото  на лична  неприкосновеност,  на 
зачитане  на личния  живот  и на защита  на личните  данни.  Той обяви  Директивата  за запазване  
на данни  за невалидна,  тъй като несъразмерно  ограничава  правото  на зачитане  на личния  живот  
и на защита  на личните  данни,  гарантирани  от Хартата.  Директивата  изисква  от държавите  
членки  да гарантират,  че доставчиците  на телекомуникационни  услуги  запазват  данни  за 
трафика  и за местоположението  на своите  клиенти  за период  между  шест  месеца  и две години  и 
тези данни  се предоставят  при поискване  на правоприлагащите  органи  за целите  на 
разследването,  разкриването  и съдебното  преследване  на тежки  престъпления  и тероризъм.  По 
делото  Google52 Съдът  на Европейския  съюз  поясни,  че Google  като администратор  на данни,  
установен  в ЕС, е длъжен  да спазва  законодат елството  на ЕС в областта  на защитата  на данните  
(членове  7 и 8 от Хартата)  и следователно  трябва  да изпълни  исканията  за заличаване  на връзки  
към определени  лични  данни  при определени  обстоятелства  („правото  на забрава“).  
В политическите  си насоки  пред  Европейския  парламент  председателят  Юнкер  призова  да се 
сложи  край  на изолираното  функциониране  на национални  системи  в областта  на регулирането  
на далекосъобщенията,  законодателството  за защита  на авторското  право  и данните,  
управлението  на радиовълните  и прилагането  на правото  в сферата  на конкуренцията53. 
Стратегията  за цифровия  единен  пазар  (ЦЕП)  е една  от водещите  инициативи  на Комисията.  
Доверието  и убедеността  на гражданите  са основни  елементи  на тази стратегия  и важни  
предпоставки  за един  напълно  функц иониращ  ЦЕП.  Това  включва  силна  и ефективна  защита  на 
                                                            
50 Предложение  за директива  относно  защитата  на физическите  лица  във връзка  с обработването  на лични  
данни  от компетентните  органи  за целите  на предотвратяването,  разследването,  разкриването  или 
наказателното  преследване  на престъпления  или изпълнението  на наказателни  санкции  и относно  
свободното  движение  на такива  данни,  COM(2012)  10 final.  
51 Законодателна  резолюция  на Европейския  парламент  от 12 март  2014  г., (COM(2012)  0010  — C7-
0024/2012 -2012/0010  (COD).  
52 Решение  на Съда  на Европейския  съюз  от 13.5.2014  г. по дело  C-131/12,  Google  Spain  и Google . 
53 Вж. политическите  насоки  на председателя  Юнкер  на адрес:  http://ec.europa.e u/priorities/digital -single -
market/index_bg.htm . 
 
16 основните  права  онлайн.  Освен  това пълноценното  упражняване  на правата  в ЦЕП  налага  да се 
обърне  внимание  на нуждите  на лицата  с увреждания.  
Комисията  непрекъснато  следи  развитието  в сферата  на защитата  на основните  права  във 
всички  области  на политиката,  както  се изисква  от Хартата.  Основните  права  не служат  
предимно  за насърчаване  на сигурността  или пазарно  ориентирани  политики,  а са сами  по себе 
си от основно  значение  за процъфтяването  на отворено  и демократично  общество.  
 
6. Заключение  
Комисията  се е ангажирала  с установяването  на висока  степен  на защита  на основните  права  в 
ЕС. Тя се стреми  да гарантира,  че всичките  ѝ законодателни  предложения  и действия  са 
напълно  съвместими  с Хартата.  
С оглед  на променящите  се заплахи  за нашите  общества  Комисията  ще гарантира  в подхода  си 
към сигурността  пълното  зачитане  и насърчаване  на основните  права.  Тя също  така 
актуализира  политиките  в областта  на основните  права  с оглед  на новите  развития,  вариращи  
от Програм ата в областта  на цифровите  технологии  до предизвикателствата  на миграцията,  и в 
съответствие  със съдебната  практика  на Съда  на Европейския  съюз  и на Европейския  съд по 
правата  на човека.  
Хартата  се прилага  по отношение  на институциите  на ЕС, а също  така и на държавите  членки,  
когато  те прилагат  законодателството  на ЕС. Комисията  следи  за спазването  на Хартата  от 
страна  на държавите  членки.  
Тя възнамерява  да насърчава  основните  права  в целия  ЕС, по-специално  чрез първия  годишен  
колоквиум  относно  основните  права,  който  ще се проведе  през  октомври  2015  г.