P6_TA(2007)0022

Отношенията между ЕС и тихоокеанските острови — Стратегия за засилено партньорство

Резолюция на Европейския парламент относно отношенията между ЕС и тихоокеанските острови — Стратегия за засилено партньорство (2006/2204(INI))

Европейският парламент,

- като взе предвид съобщението на Комисията до Съвета, Европейския парламент и Европейския икономически и социален комитет от 29 май 2006 г., озаглавено "Отношения между ЕС и тихоокеанските острови — Стратегия за засилено партньорство" (COM(2006)0248),

- като взе предвид заключенията на Съвета относно стратегията на ЕС по отношение на Тихоокеанския басейн, приета от Съвета по общи въпроси на 17 юли 2006 г.,

- като взе предвид споразумението за партньорство между групата държави от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн (АКТБ) и Европейската общност, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. ("Споразумение от Котону") [1],

- като взе предвид член 89, параграф 1 от Споразумението от Котону, който предвижда, че се "установяват специални разпоредби и мерки в подкрепа на усилията на островните държави от АКТБ за преодоляване на природните и географски трудности и други пречки, затрудняващи развитието им, така че да им се даде възможност да ускорят своите темпове на развитие",

- като взе предвид доклада на ООН за Проекта на хилядолетието, озаглавен "Инвестиране в развитието: Практически план за постигане на Целите на хилядолетието за развитие",

- като взе предвид Съвместната декларация на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, Европейския парламент и Комисията относно политиката на развитие на Европейския съюз, наречена "Европейският консенсус" [2],

- като взе предвид Парижката декларация за ефективността на помощите, одобрена на 2 март 2005 г. от министрите на развитите и развиващите се страни, отговарящи за насърчаване на развитието и от ръководителите на многостранни и двустранни институции за развитие,

- като взе предвид резолюцията си от 23 март 2006 г. относно влиянието на Споразуменията за икономическо партньорство (СИП) [3] върху развитието,

- като взе предвид член 45 от своя правилник,

- като взе предвид доклада на Комисията по развитие (A6-0325/2006),

A. като има предвид историческата намеса на европейските страни в развитието на Тихоокеанския регион;

Б. като има предвид, че повечето тихоокеански островни страни относително скоро станаха независими;

В. като има предвид значителното присъствие на ЕС в региона посредством отвъдморските територии на Нова Каледония, Френска Полинезия, Уолис и Футуна (Франция) и острови Питкерн (Обединено кралство);

Г. като има предвид, че Независимото мирно движение против ядреното оръжие (NFIP) води кампания за спиране на всички ядрени опити в региона и за зачитане на достойнството на местните народи;

Д. като има предвид, че ЕС е важен донор за региона, предоставил общо от момента на присъединяване на първите тихоокеански островни страни към първата Конвенция от Ломе през 1975 г. над 1,8 милиарда евро;

Е. като има предвид приемането на Тихоокеанския план от 16 страни-членки на Форума на тихоокеанските острови, който има за цел за засили регионалното сътрудничество и интеграция, като обръща специално внимание на икономическия растеж, устойчивото развитие, доброто управление и сигурността, постигната чрез местно самоуправление, и който предлага възможност за развиване на по-нататъшните отношения между ЕС и тихоокеанските острови;

Ж. като има предвид, че тихоокеанските островни страни срещат значителни проблеми, произтичащи от висок прираст на населението, недостатъчно квалифициран труд, нисък икономически растеж, етнически конфликти, социално-икономически различия, управленчески неуспехи и влиянието на глобалните икономически тенденции, които предизвикват загриженост по отношение на по-нататъшно увеличаване на бедността и нестабилността в региона;

З. като има предвид, че Тихоокеанският регион притежава значителни природни ресурси, но също така и много сложни режими за поземлена собственост, които в определени случаи могат да се превърнат в пречка за развитието;

И. като има предвид, че тихоокеанските страни от АКТБ са напълно развити демокрации, освен Тонга, която е конституционна монархия;

1. Приветства инициативата на Комисията да се развие първата стратегия на ЕС за Тихоокеанския басейн след 30-годишно сътрудничество, последвало подписването на първата Конвенция от Ломе през 1975 г. и Споразумението от Котону през юни 2000 г.;

2. Подчертава, че в качеството си на основен донор в региона, ЕС има възможност да създаде стратегия, която ще подкрепи островните страни в Тихоокеанския басейн при постигането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР);

3. Подчертава разнородността на региона и следователно призовава за гъвкавост на стратегията на Комисията, за да се гарантира, че помощта за развитие се канализира съобразно национални и регионални приоритети, като по този начин се постига максимална изгода както за сравнително развитите, така и за по-слабо развитите страни от Тихоокеанския басейн;

4. Подкрепя становището на Комисията, че засиленият политически диалог е необходим за Форума на тихоокеанските острови, чийто лидери са приели ново споразумение за утвърждаване на Форума като междуправителствена организация съгласно нормите на международното право; същевременно подчертава, че всяко засилването на диалога на регионално ниво трябва също да обърне внимание на нуждите на най-бедните страни в региона;

5. Подчертава, че всяка стратегия трябва да отдаде дължимото внимание на нуждите по отношение на развитието на всички тихоокеански островни страни, особено най-бедните, за да се подкрепят техните усилия за постигане на ЦХР;

6. Признава, че регионът на Тихоокеанският басейн е надарен с изобилие от природни ресурси, особено рибно богатство, минерали и гори и че в много страни в региона селското стопанство и туризмът са основите на икономиката; следователно подчертава, че екологично и икономически устойчивото развитие трябва да се постави в центъра на всяка стратегия, свързана с тези ключови сектори; подчертава, че използването на природните ресурси трябва да допринася за генериране на доходи за цялото население на тихоокеанските островни страни, и по-специално — да спомага за облекчаване на бедността;

7. Признава важността на финансовата помощ на Европейския съюз за насърчаване на развитието на местния риболов в региона, който представлява основен източник на доходи за страните от тихоокеанските острови, особено за държавите с по-нисък брутен национален доход като Кирибати, Маршалските острови, Микронезия и Тувалу;

8. Подчертава значимостта на доброто управление в сектора на рибното стопанство, за да се предотвратят свръх уловът и унищожителни риболовни методи и за да не се позволява екологичните рискове да застрашат морския живот, особено по отношение на улова на риба-тон, за който Тихоокеанският басейн е едно от найбогатите океански дъна в света;

9. Приветства регионалния подход, предприет от тихоокеанските островни страни за управление на улова на риба-тон в този регион и насърчава ЕС в бъдеще да договоря всички споразумения относно улова на риба тон по-скоро с целия регион, отколкото с отделните държави;

10. Признава значимостта на налагането на лицензионни такси за риболов в обширни територии на риба- тон в изключителните икономически зони (ИИЗ) от страни в региона, тъй като това е основен източник на приходи за тихоокеанските островни страни, особено за страните с най-нисък доход като Кирибати, Маршалските острови, Микронезия и Тувалу; въпреки това, изразява загриженост за слабия процент улов, реално обработен в рамките на ИИЗ и произтичащите от това загуби на доходи;

11. Приветства предложението на Комисията за засилване на усилията за насърчаване на устойчивото управление на рибното стопанство чрез подкрепа на регионалните системи за мониторинг, контрол и наблюдение и за засилване на възможността за борба с незаконния, нерегистриран и нерегламентиран риболов;

12. Призовава Европейския съюз и тихоокеанските островни страни да подкрепят международния план за действие на Организацията по прехрана и земеделие (ФАО) за борба срещу незаконния, нерегламентиран и необявен риболов; счита, че това трябва да бъде приоритет при сключването на споразумения за риболов с трети страни;

13. Призовава Европейския съюз и тихоокеанските островни страни да си сътрудничат тясно за премахване на незаконния, нерегламентиран и необявен риболов в региона, като положат всички усилия да спазват своите задължения като пристанищни държали и/или държави, под чийто флаг плават морски съдове;

14. Препоръчва по-развитите тихоокеански островни страни да продължават да развиват операции по местно обработване, като по този начин създават повече работни места, и да се възползват от възможността Европейската инвестиционна банка да отпуска привилегировани кредити на малките и средни предприятия, притежавани от икономически интереси от тихоокеански острови, така че да се увеличи капацитетът за обработване и да се повишат приходите за региона; приветства оценяването на рибните ресурси и риболовните възможности, поети от Агенцията по рибно стопанство на Тихоокеанския форум, и призовава при съществуваща възможност за увеличаване на капацитета местните флоти да бъдат увеличат;

15. Призовава Комисията да извърши оценка на екологичното и социално въздействие на нелегалните и широко мащабни промишлени дърводобивни дейности и свързаната с тях търговия в тихоокеанските страни;

16. Призовава Комисията да се съсредоточи върху бързото изпълнение на Конвенцията за биологичното разнообразие и свързаните с нея споразумения, и по-специално — на работната програма за защитени зони, която е ефикасен инструмент за предотвратяване на по-нататъшното разрушаване и влошаване състоянието на горските и морски екосистеми в Тихоокеанския регион;

17. Призовава Комисията да увеличи помощта за отговорно управление на горите от екологична и социална гледна точка, както и за въвеждането на надеждни системи, които могат да предоставят достоверни гаранции на европейските потребители, че продаваните на пазара на ЕС изделия от дървесина са изготвени от произхождащ от устойчиви източници дървен материал; изтъква важността от преминаване от модела на промишлен дърводобив в прекомерно големи размери към екологично-ориентирани горски проекти, които да осигуряват доход за местните общини и да допринасят за облекчаването на бедността;

18. Подкрепя Конвенцията за съхранението и управлението на запасите от мигрираща на голямо разстояние риба в западната и централната част на Тихия океан, подписана през м. септември 2000 г. с оглед постигането в дългосрочен период на устойчив улов на риба-тон, като знак на сътрудничество между тихоокеанските островни страни и държавите, практикуващи риболов в далечни води;

19. Изтъква нуждата от значително по-големи инвестиции в управлението на залежите от минерали, които са жизненоважен източник на чужда валута, както за сравнително развитите, така и за по-малко развитите тихоокеански островни страни, с оглед предотвратяване на преждевременното изчерпване на ресурсите, както това бе констатирано в Науру вследствие на продължилото 50 години добиване на фосфат;

20. Призовава Комисията, в сътрудничество с тихоокеанските островни страни, да гарантира, че платените такси и мита на съответните правителства от минодобивните, нефто- и газодобивните компании се обявяват в техните годишни финансови отчети;

21. Привлича вниманието към икономическата значимост на туризма за региона, предвид на това, че идиличното обкръжение и пейзажи на тихоокеанските острови се явяват тяхно основно предимство; подчертава, че всяко поощряване на туризма в региона следва да бъде съчетано с увеличаване на дела на местната собственост в областта на туристическите услуги, за да се гарантира устойчивостта на туристическия сектор и да се получат възможно най-големи ползи за местната икономика;

22. Призовава всички ядрени опити да бъдат забранени и счита за изключително важно целият регион да бъде освободен от ядрено оръжие и употреба на ядрена енергия, и че вредите, нанесени от ядрените опити върху околната среда, екосистемите и общественото здраве, следва да бъдат поправени;

23. Признава ползата от установяването в региона на ниско тарифните авиокомпании за икономиките на тихоокеанските острови и призовава за премахване на пречките пред политиките "отворено небе" и за рационално развитие на въздушния транспорт с оглед свеждане до минимум на емисиите и останалите последствия от нарасналия въздушен транспорт за околната среда;

24. Изтъква, че в болшинството от случаите всяка година единствено най-богатите страни с по-развита инфраструктура и по-чести въздушни връзки привличат значителен брой туристи; подчертава, че в тези случаи помощта за развитие следва да продължи да бъде използвана за финансиране на инфраструктурата и поощряване на устойчивия туризъм;

25. Призовава Комисията, при осъществяване на проектите в рамките на 10-я Европейски фонд за развитие, да постави ударението върху подпомагане на системите за образование и техническо обучение на държавите в региона, чието развитие е възпрепятствано от пропуските в тази област;

26. Признава значението на селското стопанство като основен източник на доходи, в това число и от износ, както и на средства за съществуване и на заетост в региона;

27. Подчертава, че глобализацията, наред със загубата на възможността за преференциален достъп до пазара на ЕС, има дълбоко икономическо въздействие за региона, особено за Фиджи;

28. Подчертава, че в по-слабо развитите страни, в които основният поминък е селското стопанство, трябва постепенно да се премине от отглеждането на основни жизнено необходими култури към отглеждането на култури, позволяващи получаването на доходи от износ, както и че трябва да се проучи дали създаването на хранително-преработвателни и опаковъчни услуги има бъдеще;

29. Подчертава, че квалифицираната работна ръка е важна предпоставка за икономическия растеж в тихоокеанските острови и затова призовава Комисията да подкрепи националните рамки за действие относно предоставянето на средства за професионално обучение и друго обучение, специално разработено за подпомагане на местните предприятия в тихоокеанските страни;

30. Изтъква значимостта на междурегионалната търговия с ЕС, включително по силата на регионални търговски споразумения, като например Споразуменията за търговия между тихоокеанските островни държави (PICTA), предложението за Тихоокеанско споразумение за по-тесни икономически връзки (PACER), както и Споразумението за икономическо партньорство (СИП), като средства за увеличаване на икономическия просперитет в региона;

31. Отчитайки разходите за управление и администрация, свързани с подобни търговски споразумения, в това число и за изпълнение на Тихоокеанската стратегия от тихоокеанските островни страни и от регионални организации като Секретариата на Тихоокеанския форум, призовава Комисията да предостави съответстващо финансово и техническо съдействие за навременно и ефикасно изпълнение на подобни споразумения;

32. Поддържа оценката на Комисията относно значението на основните регионални сили като Австралия, Нова Зеландия, Съединените щати и Япония, които се явяват важни донори и търговски партньори на тихоокеанския регион, както и относно това, че двустранните отношения между ЕС и тези страни ще се подобрят чрез по-голяма ангажираност в Тихоокеанския регион;

33. Подкрепя оценката на Комисията, че координирането отблизо, съвместно с други партньори в региона като Австралия и Нова Зеландия, на отпусканата помощ ще увеличи нейната ефикасност;

34. Подчертава, че Тихоокеанският регион има геополитическо значение и изразява загрижеността си, че вътрешнодържавното съперничеството може да бъде предпоставка за нискокачествена помощ от политическо естество за сметка на дългосрочното развитие, устойчивото стопанисване на ресурсите и доброто управление;

35. Призовава Комисията да признае, че режимите на поземлена собственост, по-специално в Папуа-Нова Гвинея, Соломоновите острови, Вануату и Нова Каледония (френска отвъдморска територия), са доста сложни и се явяват реална спънка за развитието; ето защо приканва настоятелно Комисията да подкрепи инициативите за поземлена реформа, предприети от въпросната територия и страни;

36. Призовава Комисията да предприеме действия за борба срещу бързото разпространение на ХИВ/СПИН в региона, което е все повече се разраства в страни като Папуа-Нова Гвинея;

37. Привлича вниманието към четирите страни в региона, в които маларията е проблем, а именно Папуа Нова Гвинея, Соломоновите острови, Вануату и Източен Тимор; приканва Комисията да разработи програми за борба с този проблем, с което да се осигури подходяща защита от малария, като например чрез доставки на тези страни на противомаларийни мрежи за легла;

38. Подчертава, че с оглед на ефикасното предоставяне на помощ, поощряването на доброто управление в тихоокеанския регион е жизнено необходимо за предотвратяване на корупцията — една от основните пречки за постигането на целите на хилядолетието за развитие, както и на устойчиво развитие; изтъква, че трябва да се развият национални институции, както и прозрачни и ефикасни процедури, така че помощта за развитие да достигне до получателите в региона, за които е предназначена;

39. Споделя виждането на Комисията, че политическата нестабилност и конфликти могат да бъдат опустошителни за икономическото развитие на региона, в частност поради загубата на доходи от туризма и разрушаването на туристическата инфраструктура;

40. Изтъква, че засиленото партньорство между ЕС и тихоокеанските островни страни трябва да се изрази в нараснала подкрепа за парламентите на съответните държави с оглед на засилване на техните капацитети и тяхната роля за поддържането на регионалната политическа стабилност;

41. Привлича вниманието към уязвимостта на тихоокеанските островни страни спрямо природните бедствия и опустошителните им последици за техните икономики; ето защо подкрепя призива на Комисията за създаването на регионална програма за готовност при бедствия;

42. Подкрепя възгледа на Комисията, че тихоокеанските островни страни имат съществен интерес в борбата срещу изменението на климата предвид потенциалните последици за региона при покачването на морското равнище; взема предвид Рамката за действие по изменението на климата на тихоокеанските острови за периода 2006—2015 г., която се явява регионален механизъм за борба срещу изменението на климата и призовава за засилване на диалога между ЕС и Тихоокеанския регион с оглед на климатичните промени и свързаните с това проблеми;

43. Привлича вниманието към ситуацията в Източен Тимор след вълната от насилие през м. май и м. юни 2006 г. и изразява надежда, че Комисията, в тясно сътрудничество с международната общност, ще съдейства на лидерите на Източен Тимор да се справят с основните проблеми, породили кризата, и по-специално нуждата от политическа стабилност, облекчаване на бедността, социално развитие и помирение между различните социални слоеве;

44. Приветства заключенията на Съвета относно Стратегията на ЕС за Тихоокеанския регион от 17 юли 2006 г., както и това, че те поставят ударението на изкореняването на бедността, постигането на целите на хилядолетието, развитието на човешките ресурси и проблемите на здравеопазването; при все това, изразява съжаление, че Съветът прие своите заключения без да изчака Европейският парламент да изрази своята позиция;

45. Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета, Комисията, правителствата и парламентите на държавите-членки на ЕС, както и на правителствата и парламентите на тихоокеанските островни страни.

[1] Споразумение за партньорство между членовете на групата държави от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави-членки, от друга, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. (ОВ L 317, 15.12.2000 г., стр. 3).

[2] ОВ C 46, 24.2.2006 г., стр. 1.

[3] OВ C 292 E, 1.12.2006 г., стр. 121.

--------------------------------------------------