P6_TA(2007)0179

Реформите в арабския свят: каква стратегия да предприеме Европейският съюз

Резолюция на Европейския парламент от 10 май 2007 г. относно реформите в арабския свят: каква стратегия да предприеме Европейският съюз? (2006/2172(INI))

Европейският парламент,

- като взе предвид насоките и стратегиите на Комисията и Съвета относно различните страни от арабския свят,

- като взе предвид междинния доклад относно стратегическото партньорство на Европейския съюз със Средиземноморския регион и Близкия изток, одобрено от Европейския съвет през м. декември 2006 г.,

- като взе предвид европейската стратегия за арабския свят, представена през 2003 г. от Върховния представител на ЕС,

- като взе предвид съобщението на Комисията до Съвета и Европейския парламент, озаглавено "Разширена Европа — съседни страни: нова рамка за отношенията с нашите съседи на изток и юг" (COM(2003)0104), своя стратегически документ относно европейската политика на добросъседство (COM(2004)0373), своето предложение за регламент на Европейския парламент и на Съвета за общите разпоредби относно създаването на европейски инструмент за добросъседство и партньорство (COM(2004)0628), своето съобщение до Съвета относно предложенията на Комисията за плановете за действие в рамките на европейската политика на добросъседство (ЕПД) (COM(2004)0795) и плановете за действие за съответните страни, както и своето съобщение относно укрепването на европейската политика на добросъседство (COM(2006)0726),

- като взе предвид политическите приоритети на европейското председателство на Евросредиземноморската парламентарна асамблея (ЕСПА), изложени на 21 април 2005 г., а именно засилване на диалога относно правата на човека с парламентите на страните партньорки,

- като взе предвид резолюциите на Евросредиземноморската парламентарна асамблея, приети на заседанията от 21 ноември 2005 г. в Рабат и 27 март 2006 г. в Брюксел,

- като взе предвид докладите относно човешкото развитие в арабския свят, които бяха публикувани през 2002, 2003 и 2005 г. от Програмата на ООН за развитие (ПРООН) и по-специално доклада "Към свобода в арабския свят" от 2004 г.,

- като взе предвид предишните си резолюции относно средиземноморската политика на Европейския съюз, и по-специално своята резолюция от 12 февруари 2004 г. относно инициативата, предназначена да даде нов тласък на водените от Европейския съюз действия в сферата на правата на човека и демократизацията, в сътрудничество със средиземноморските партньори [1], петгодишната работна програма, приета на 28 ноември 2005 г. на евро-средиземноморската среща на високо равнище в Барселона, както и своята резолюция от 27 октомври 2005 г. относно прегледа на Барселонския процес [2],

- като взе предвид Хартата на ООН и Всеобщата декларация за правата на човека,

- като взе предвид член 45 от своя правилник,

- като взе предвид доклада на Комисията по външни работи (A6-0127/2007),

А. като има предвид, че понятието за арабска идентичност, разглеждано като сплотяващ фактор, се въз- приема като обща характеристика и се претендира да е такава, за народите и държавите от обширен географски регион, който се простира от Магреб до Персийския залив, минавайки през Машрек и Близкия изток;

Б. като има предвид, че тази арабска идентичност се изразява все пак, в различни форми в рамките на различните действителности, както политически (монархии, арабски републики, включително и в Израелската държава и в Палестинската автономия), така и религиозни (мюсюлмани сунити, включително уахабитите, алавити, друзи и шиити, християни от различни вероизповедания) и социологически (в големите градове, селските и планински райони, при номадските народи), но въпреки това тя съдържа общи транснационални параметри;

В. като има предвид, че европейското възприятие по отношение на арабския свят по принцип се ограничава до подход, основан на двустранни, включително подрегионални, отношения между държавите и че трябва да се придаде нов динамизъм на глобалната стратегия на ЕС по отношение на арабския свят не само въз основа на съществуващи регионални организации (Лигата на арабските държави, Съвета за сътрудничество на страните от Персийския залив и Съюза на Арабския Магреб, в случай че бъде възобновен) и съществуващите инструменти и структури (Евромед, програмата за евро-средиземноморско партньорство (Meda), споразуменията за асоцииране, Европейската политика на добросъседство), но и посредством засилване на подкрепата за недържавните участници в региона;

Г. като има предвид, че стратегията за арабския свят, представена през 2003 г. от Върховния представител на ЕС, до голяма степен беше резултат от рисковете и заплахите, които се появиха вследствие на терористичните атентати от 11 септември 2001 г.;

Д. като има предвид, че в Европа е необходимо по-добро и задълбочено разбиране на многоликото общество и културното многообразие в арабския свят, така че да се създаде мост между двата бряга на Средиземноморието, да се подобрят интеграционните политики в държавите-членки на ЕС и да се преодолеят стереотипите и предразсъдъците;

Е. като има предвид, че сътресенията, породени от края на Студената война и двуполюсния световен ред, насърчиха както еманципаторските стремежи в арабските общества, така и амбициите на някои арабски правителства и икономически и социални сили да участват активно в процеса на глобализация и многополюсност;

Ж. като има предвид, че гражданското общество и отдавна потисканите движещи сили на обществото в арабския свят придобиват повече гласност и претендират за повече внимание и отговорности, както и нарастваща политическа роля;

З. като има предвид, че предишните опити за "арабско възраждане", разглеждани като опити за реформа, бяха принципно обречени на неуспех и че държавният национализъм беше значителна пречка пред всеки проект, имащ за цел да създаде арабско единство;

И. като има предвид, че окончателната декларация, приета на срещата на върха на Съвета на Лигата на арабските държави, състояла се в Тунис на 23 и 24 май 2004 г., потвърждава поетия ангажимент за започване на реформиране и модернизиране на страни-членки на Лигата посредством демократично укрепване и политическо участие;

Й. като има предвид, че е от общ интерес за арабските страни и за техните европейски партньори да се започнат политически, икономически и социални реформи, за да се динамизира сътрудничеството, стабилността и демократизацията, и да се повиши стандартът на живот и да се намалят социалните разлики в целия регион;

К. като има предвид, че само напредъкът, постигнат в политическата и икономическа либерализация, както и този в областта на правата на човека, социалните права и правата в образователната сфера, ще допринесат за по-голяма стабилност в тези страни, като противопоставянето на промените не е гаранция за истинска стабилност;

Л. като има предвид, че приносът на Организацията на обединените нации, и по-специално препоръките на Групата на високо равнище на "Алианса на цивилизациите" и на ПРООН, през последните години и в непосредствена близост с различните съставни части на арабските общества, изисква единствено да бъде трансформиран в конкретни и реални политики;

М. като има предвид, че отношенията на Европа с властите на съответните страни твърде дълго се основаваха изключително на търсенето на стабилност и стратегически партньорства, без въпросните власти да вземат предвид всеобщите права на човека, като по този начин се подкопаваха усилията на участниците от гражданското общество за реформиране на различните общества отвътре;

Н. като има предвид, че е важно да се създаде рамка, в която да може да се провежда напълно свободно открит диалог между различните съставни части на арабските общества, така че да доведе до извършва- нето на истински процес на реформи отвътре;

О. като има предвид, че Арабската харта на правата на човека, приета през 1994 г., е израз на стремежа за гарантиране зачитането на правата на човека в арабския свят; като изразява съжаление, въпреки това, че част от разпоредбите на тази харта са формулирани така, че не оставят място за свободна интерпретация;

П. като има предвид, че арабското движение, така както е замислено от неговите основоположници, е проект, който включва сред целите си освобождаването на обществата от влиянието на религията; като има предвид, че съвременните пътища на политическия ислям изглежда не дават подходящи отговори на проблемите, свързани с политическата реформа; като изразява загриженост от това, че застоят на политическата реформа подхранва радикалния ислямизъм и проповядваната от него омраза към евреите; и като има предвид, че умереността на ислямизма зависи както от стабилността на институционалната рамка, в която се развиват тези сили, така и от възможностите, които той им предоставя за въздействие върху определянето на политиката;

1. Убеден е, че арабската идентичност изобщо не е несъвместима нито с понятието съвременност, нито с ангажимента за сериозни реформи; счита, че безсилието, което е в основата на чувството за "арабско нещастие" може да се превъзмогне чрез обновено партньорство, основано на взаимните разбиране и доверие, зачитането на социалните и културните практики и вярата в другия; припомня, че промяната по западен модел на арабските общества не е най-подходящият път в тази насока и че понятията демокрация, права на човека и правова държава са универсални ценности, които много от мюсюлманските власти и правителства са обявили за съвместими с исляма;

2. Приветства горепосоченото съобщение на Комисията за укрепване на европейската политика на добро- съседство (ЕПД); счита ЕПД за основен инструмент за насърчаване на реформата в южните и източните съседи на Европейския съюз; изразява разочарование от предложения размер на средствата за инструмента за финансиране, предназначен за управление, като счита, че за да се постигне ефективност, размерът им следва да се увеличи;

3. Счита, че предвид присъщите ограничения на двустранните целенасочени стратегии, водени от ЕС по отношение на страните партньорки през последните десетилетия, трябва да се даде — в рамките на рационализацията на външната дейност на ЕС — нов тласък на партньорството на ЕС и държавите-членки с арабския свят в неговата цялост, със стремеж да се насочи към точно определени сфери на сътрудничество и да се действа съгласувано със съществуващите политически структури като Лигата на арабските държави или Съвета за сътрудничество на страните от Персийския залив, и дори Съюза на Арабския Магреб, ако бъде възобновен; подчертава, че ангажиментът към организациите на гражданското общество и реформистките движения следва да бъдат част от тези усилия, предприети на регионално равнище, като същото се отнася за специално сътрудничество, по-специално с политическите организации, които популяризират демокрацията чрез ненасилие;

4. Набляга на факта, че слабостта на процеса на реформи в арабския свят се дължи и на проблемите и споровете между някои арабски страни; счита, че ЕС трябва да направи всичко възможно, за да улесни политическата и икономическата интеграция на арабските страни; отбелязва, че за да има наистина влияние, ЕС следва да не показва никакво чувство за превъзходство или да оставя впечатлението, че "дава урок" и следва да направи така, че евро-арабският диалог да бъде истински диалог, протичащ при условията на равнопоставеност;

5. Застъпва мнението, че макар да е изключително важно евро-арабските отношения да включват разглеждане на жизненоважната необходимост от борба против тероризма, за ефикасността и същността на тези отношения е жизненоважно тази борба да не засенчва или оставя на заден план разглеждането на други теми от общ интерес, а именно икономическото и социално развитие, заетостта, устойчивото развитие, доброто управление на обществените дела, без да се забравя борбата с корупцията, развитието и укрепването на силно и истинско гражданско общество, което да насърчава напредъка на демократичния режим и толерантността, борбата за равенство на половете, пълното зачитане и недискриминация на различните сексуални ориентации, запазване на световното културно наследство, между културния диалог, доброто управление, свободните и безпристрастни медии, политическото участие и насърчаването на правата на човека и основните свободи, включително и на религиозната свобода, свободата на словото и на сдружаване, борбата срещу мъченията и премахване на смъртното наказание, включително отхвърляне на нетърпимостта и фундаментализма, с цел успешното изграждане на истинска зона на споделен мир и благоденствие;

6. Приканва арабските държави да се борят с всякаква безнаказаност и да установят механизми за преходно правосъдие, за да гарантират, че жертвите на сериозни нарушения на правата на човека ще получат правосъдие и че отговорниците за тези престъпления ще бъдат съдени; приканва, в същия дух, арабските държави да ратифицират Римския статут, създаващ Международния наказателен съд, и да подпишат Между- народната конвенция за защита на всички хора от насилствени изчезвания;

7. Приветства съществуването на форуми за диалог между Европейския съюз и арабския свят и многочислените проекти и инициативи за сътрудничество, създадени посредством Барселонския процес, Стратегическото партньорство със Средиземноморието и Близкия изток и сътрудничеството със Съвета за сътрудничество със страните от Персийския залив (СССПЗ);

8. Подчертава ролята на Евро-средиземноморската парламентарна асамблея (ЕСПА) като демократичен орган, свързващ парламентаристи от двете страни на Средиземно море около трите стълба на Барселонския процес; призовава за засилване на сътрудничеството между ЕСПА, Комисията и Съвета на Европейския съюз; отново потвърждава, че в качеството ѝ на парламентарна институция на Барселонския процес, ЕСПА е на разположение и има желанието да помогне в намирането на решение на израелско-арабския конфликт;

9. Счита за необходимо впоследствие да бъде насърчаван третият стълб от Барселонския процес, а именно човешкото и социално сътрудничество, с цел да се преодолеят стереотипите и недоразуменията, които пречат на открито и дълбоко сближаване между народите от двете страни на Средиземно море; призовава участниците в евро-средиземноморското партньорство, и по-специално правителствата, да подкрепят работата на евро-средиземноморската фондация "Ана Линд" за диалог между културите, като предоставят необходимите значителни средства за укрепване на нейната мрежа от мрежи, свързваща повече от 1200 органи и асоциации, работещи за постигане на диалог в техните общества;

10. Призовава ЕС и неговите държави-членки, както и цялата международна общност, да изградят уравновесени отношения с държавите в региона; изтъква, че едностранната подкрепа и осъждането на някои държави повече, отколкото други, може да доведе до поляризация и да усложни вече изключително сложната ситуация в арабския свят;

11. Счита че, усилията за откриване на нови преговори с арабския свят не следва да включват лица, организации и държави, които одобряват терористичните дейности и не признават законното право на Израелската държава да съществува;

12. Отбелязва, че всяко задълбочаване на евро-арабските отношения се дължи на енергията и таланта, с които Европа съчетава своя исторически дълг и отговорност по отношение на Израелската държава и еврейския народ, с отговорността си да играе по-активна и ефикасна роля, като гарантира по-голямото зачитане на международното и хуманитарно право, за да се постигне трайно решение на конфликта, и по-специално създаване на демократична Палестинска държава, съществуваща в съседство, мир и сигурност с Израелската държава;

13. Приветства, в това отношение, Саудитската инициатива за мир, одобрена единодушно на 28 март 2007 г. на срещата на върха на Лигата на арабските държави в Рияд; счита, че това представлява важен принос от страна на Арабския свят за усилията за възобновяване на мирния процес и за достигането на всеобхватно уреждане на израело-палестинския конфликт; призовава Съвета да положи необходимите усилия, за да разгледа това предложение на следващото заседание на Четворката и да открие начини да включи Лигата на арабските държави по-близо в тази рамка;

14. Разбира, че една от присъщите слабости на евро-арабския диалог произтича от липсата на законност, която понякога характеризира арабските участници в политическия диалог в рамките на собствените им страни, и по-специално поради техните незначителни демократични, икономически и социални постижения;

15. Призовава, следователно, Европа да окаже също така видима политическа подкрепа на участниците от гражданското общество, сдруженията и религиозните общности и по-специално политическите организации, които популяризират демокрацията чрез ненасилие, с изключение на сектантските, фундаменталистките и екстремистко-националистичните сили, и като включват, при необходимост, светските лица и умерените ислямисти — включително, по-специално, светските ислямисти, — които Европа насърчи да участват в демократичните процеси, като по този начин постигна равновесие между културни възприятия и политическия прагматизъм; счита, че успехът на подобна подкрепа зависи основно от задълбоченото разбиране на политическите и социални структури и достижения и способността да се действа в съответствие с политическата динамика на местно ниво; счита, че подемането отново на между културния диалог се осъществява чрез утвърждаване на общи и универсални човешки ценности, които надхвърлят догмите и общностите норми в съответствие с предложенията относно диалога на цивилизациите и с всички инициативи на Организацията на обединените нации в тази област;

16. Следователно, решително подкрепя необходимостта Европейският съюз да провежда широкообхватен културен диалог, като изтъква пред своите арабски събеседници основните ценности на Съюза (правовата държава, правата на човека, демокрацията и т.н.), като взема под внимание различни културни и политически възгледи;

17. Отбелязва ограничения напредък, постигнат по отношение на либерализацията на търговския обмен между арабски страни, както и при укрепването на частния сектор; настоятелно призовава Комисията и Съвета да удвоят усилията си с оглед насърчаване на устойчивото и равностойно развитие на арабските страни, с цел да се намалят неравенствата, посредством подкрепяне на политики от структурно и социално естество, които ограничават неблагоприятните за обществото последици от икономическите реформи; под- крепя икономическата интеграция на арабските страни, и по-специално по отношение на основните пазари като енергийния или телекомуникационния, за да се създаде динамика на развитието, благоприятна за другите сектори, като същевременно се въведат паралелни политики за насърчаване на реформите, придружени от точни и ограничени технически и политически условия; приветства усилията за създаване на Евро-средиземноморската зона за свободна търговия, както и Споразумението от Агадир, с което се насърчава вътрешно регионалната търговия; очаква сключването на споразумението за свободна търговия между ЕС и Съвета за сътрудничество на страните от Персийския залив;

18. По отношение на политическите реформи и напредъка по пътя на демокрацията отбелязва, че ситуациите са много различни в отделните райони на арабския свят и следователно налагането на един единствен модел е нецелесъобразно;

19. Изразява желание арабските държави, които все още не са го направили, да засилят ангажимента си по отношение на религиозната свобода или правата на хората и общностите да изповядват свободно своето вероизповедание и да практикуват вярата си, като гарантират също така независимостта и отделянето на институциите и на политическата власт от религиозните власти; в тази връзка свидетелствата на милиони мюсюлмани, живеещи в Европа, би трябвало да помогнат на арабските страни да приложат взаимността, която е основен принцип на международните отношения;

20. Подчертава, че подкрепата за развитието на гражданското общество и зачитането на основните права, и по-специално тези, които са свързани със свободата на изразяване и на вероизповедание, не може да се смесва с избора на режим или с процедурите за избор на управляващи; подчертава необходимостта от наблюдение на развитието в региона при зачитане на волята на народа и като се държи сметка за културните, историческите и политическите различия; подчертава, че тези желания може да се различават от онези, които се приемат в Европа, и всеки опит да бъдат приравнени на последните чрез използване на сила може следователно да доведе до отрицателни резултати; подчертава, че за да бъдат легитимни, промените трябва да са приети и подкрепени от съответните народи;

21. Изразява надежда, по-специално, за по-голяма осведоменост относно ролята на жените и тяхната еманципация в гражданското и политическото общество;

22. Призовава Лигата на арабските държави да преразгледа и изясни някои от разпоредбите на Арабската харта за правата на човека и да разработи механизми, чрез които да се направи възможен контролът за спазване на разпоредбите на Хартата в държавите, които са я подписали;

23. Изтъква, че засилването на демокрацията и правовата държава и зачитането на правата на човека и основните свободи са сред целите на външната политика на Съюза и че по тази причина стремежът към следване на амбициозна политика в областта на правата на човека, основана на спазването на предвидената в споразуменията клауза за правата на човека и демокрацията и на структуриран и задълбочен политически диалог в тази област, е справедлив и последователен; същевременно напомня, че арабските държави са ратифицирали Международния пакт за граждански и политически права, като по този начин са се ангажирали да гарантират спазването на тези права в съответните им страни ;

24. Призовава Комисията да насърчи още повече арабския свят да зачита принципа на правовата държава, както и движението за правна реформа, която трябва да се извърши в духа на стойностите, произтичащи от универсалната система за правата на човека, политическа реформа, насочена към узаконяване на действията на опозиционните движения, и то въз основа на съществуващите институции, без да се подкопава легитимността на тези институции, в съответствие с плановете за действие съгласно Европейската политика на добро- съседство и решенията, взети в контекста на Барселонския процес; насърчава Комисията да се възползва пълноценно от възможностите, предлагани от Европейския инструмент за демокрация и права на човека (ЕИДПЧ) за подкрепа на гражданското общество и движенията за политически реформи в региона;

25. Призовава Комисията да предостави съответната подкрепа на всички участници в движението за реформа в арабския свят, да включи държавните дейци и представителите на гражданското общество и да окаже подкрепа за създаване на общи арабски институции, по-специално парламентарни институции; призовава Комисията да разработи и редовен официален механизъм на най-високо равнище за консултация и наблюдение с Лигата на арабските държави и, на субсидиарна основа, във всички области от общ интерес; призовава Европейския съюз и Лигата на арабските държави да провеждат редовни срещи на най-високо равнище с оглед разработване на общи планове и области на работа;

26. Отбелязва значението и насърчава ролята на новите медии за разпространяването на демократичните ценности в арабския свят и за създаването на панарабска обществена сфера, която се характеризира с дебат и сблъсък на идеи; в това отношение подчертава необходимостта да започне излъчване на програмите на канал Euronews на арабски и фарси;

27. Призовава Комисията, Съвета и държавите-членки да насърчават обмена на студенти, преподаватели, учени и изследователи между ЕС и арабските страни и да улесняват този обмен чрез адаптиран и по-гъвкав визов режим;

28. Насърчава държавите-членки да създадат изследователски центрове на тяхна територия за целите на културния обмен и сравнителните изследвания между арабските и европейските страни, с цел да осигурят по този начин инфраструктура за задълбочени интердисциплинарни изследвания и да създадат мостове за засилване на взаимното разбиране;

29. Призовава Комисията да насърчава, с всички налични средства, университетските и научни изследвания в арабския свят и да насърчава прилагането на амбициозна издателска политика, с оглед развитие на издаването и превода на научни и литературни творби на достъпни за широката общественост цени;

30. Призовава Комисията да подкрепи инициативите, насочени към борба с корупцията в арабския свят, по-специално чрез въвеждане на ясни правила за назначаване на служители в администрацията;

31. Счита, че, по подобие на неотдавнашната Конференция за Ливан Париж III, финансовата помощ на Европейския съюз би могла да бъде най-ефективното и надеждно средство за гарантиране на забележимо присъствие на Съюза и неговите държави-членки чрез предоставяне на стратегическа и условна подкрепа за реформите в арабския свят при зачитане на действащите споразумения и местната политическа ситуация на държавно или регионално равнище;

32. Възлага на своя председател да предаде настоящата резолюция на Съвета и Комисията, на Лигата на Арабските държави, на Съвета за сътрудничество на страните от Персийския залив, както и на правителствата и парламентите на арабските страни и на Израел.

[1] ОВ С 97 Е, 22.4.2004 г., стр. 656.

[2] ОВ С 272 Е, 9.11.2006 г., стр. 570.

--------------------------------------------------