BG Официален вестник на Европейския съюз C 246/71

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Предложение за нов Европейски консенсус за развитие — Нашият свят, нашето достойнство, нашето бъдеще“

[COM(2016) 740 final]

(2017/C 246/11)

Докладчик: Ionuț SIBIAN Съдокладчик: Mihai MANOLIU

Консултация Европейска комисия, 27.1.2017 г. Правно основание член 304 от Договора за функционирането на Европейския съюз Решение на Пленарната асамблея 26.4.2017 г. Компетентна секция „Външни отношения“ Приемане от секцията 4.4.2017 г. Приемане на пленарна сесия 26.4.2017 г. Пленарна сесия № 525 Резултат от гласуването („за“/„против“/„въздържал се“) 166/1/3

1. Заключения и препоръки

1.1. ЕИСК приветства предложението на Комисията за нов Европейски консенсус за развитие — Нашият свят, нашето достойнство, нашето бъдеще. То отговаря на препоръките, направени в становище REX/461, озаглавено „Програмата до 2030 г. — ангажимент на Европейския съюз към устойчивото развитие в глобален мащаб“, където се отбелязва: „Институциите на ЕС и държавите членки трябва спешно да постигнат съгласие на най-високо политическо равнище относно следващите стъпки, посредством междуинституционално споразумение между Комисията, Съвета и Парламента, с което да се създаде солидна основа за по-нататъшни политически действия. Това споразумение относно изпълнението на ЦУР следва да залегне в основата на една обща стратегия за включване на Програмата до 2030 г. с цел превръщането на ЕС в съюз за устойчиво развитие.“ Освен това в същото становище Комитетът препоръчва на Комисията „изцяло да включи и да използва Програмата до 2030 г. в Европейския консенсус за развитие“.

1.2. ЕИСК признава ролята, която Европейският консенсус за развитие от 2006 г. изигра в политиката на сътрудничество за развитие на Европейския съюз и на неговите държави членки (1). Неговата добавена стойност се състоеше основно в това, че предостави визия, съгласувана от ЕС и неговите държави членки, както и рамка за изпълнение на равнището на ЕС, които впоследствие залегнаха в редица документи с насоки, политики и действия на равнището на ЕС, както и на равнището на държавите членки. Очаква се, че новият консенсус ще продължи да играе подобна роля.

1.3. ЕИСК приветства изричния ангажимент на консенсуса да служи на общата цел за изкореняване на бедността, опирайки се на подход на сътрудничество за развитие, основан на правата и равенството между жените и мъжете, като същевременно в рамките на Програмата до 2030 г. се гарантира, че никой няма да бъде изключен, независимо от мястото му на живеене, етническия му произход, пол, възраст, увреждане, религия или убеждения, сексуална ориентация, статут на мигрант или всяко друго съображение.

1.4. Като се позовава на Програмата до 2030 г. и подкрепя изкореняването на бедността, което е основната му задача, консенсусът носи на сътрудничеството за развитие признанието, което то заслужава, и го извежда на по-преден план като пълноценна политическа област на Европейския съюз. Докато политиката на развитие трябва да бъде разглеждана като един от стълбовете на външната дейност на ЕС, отношението към консенсуса следва да бъде като към гаранция, че това развитие се извършва на равна основа с други области на действие на Съюза, на които той не може да бъде подчинен (сигурност, търговия, правосъдие и вътрешни работи, и др.).

1.5. Преразглеждането на консенсуса се прави в много труден момент, когато основополагащите европейски принципи (посочени в член 2 на Договора за Европейския съюз), както и самото съществуване на Европейския съюз са застрашени във все по-голяма степен. Множество кризи се отразяват на способността и волята на правителствата да предоставят ресурсите, необходими за прилагането на Програмата до 2030 г. Ето защо е жизненоважно всички държави членки и институциите на Европейския съюз да се посветят изцяло на нейното прилагане и спазване чрез Европейския консенсус за развитие, по-специално що се отнася до финансовите последици от нея.

1.6. Чрез консенсуса следва да се направи опит за определяне на съответните роли на Комисията и на държавите членки, като се отчетат техните специфични сравнителни предимства в областта на развитието. Този въпрос придоби още по-голямо значение поради факта, че общият финансов пакет, заделен от ЕС и неговите държави членки за развитието, се очаква да намалее след Брекзит и в контекста на променящ се вътрешен политически климат. Според доклад, поръчан от комисията по развитие на Европейския парламент през 2013 г. (2), икономическата цена на липсата на ефективна координация между държавите членки и Европейската комисия по отношение на помощта за развитие е била в размер на около 800 милиона евро. Тази сума би могла да бъде спестявана всяка година от разходите по операциите, ако донорите съсредоточат помощта си върху по-малък брой държави и дейности. Също така според оценки потенциално е възможно всяка година да се постигат допълнителни икономии в размер на 8,4 милиарда евро, ако се подобри разпределението на средствата между държавите.

1.7. Европейският съюз и неговите държави членки не бива да използват помощта за развитие като лост за налагане на сътрудничество на своите партньори за целите на икономическата и външната политика, политиката на държавна сигурност и контрол на миграцията. Напротив, сътрудничеството за развитие би трябвало да остане насочено към своята основна цел за изкореняване на бедността, равни възможности, достойнство за всички и гарантиране на жизнеспособността на околната среда.

1.8. ЕИСК обръща подчертано внимание на ролята на селското стопанство в политиката за развитие. Укрепването на основата за местно производство на храни, подобряването на положението на жените в селските райони и създаването на сдружения и кооперации от земеделски стопани са важни фактори за премахване на бедността и постигането на целите за устойчиво развитие в най-бедните страни по света.

1.9. В консенсуса се признава ролята на социалните партньори и организации на гражданското общество както по отношение на популяризирането на Програмата до 2030 г., така и на приноса им за нейното изпълнение. ЕС би трябвало да работи не само за постигане на силна политическа подкрепа с цел осигуряване на благоприятна среда, която да им позволи да изпълняват пълноценно ролята си, но и да осигури признание, подкрепа и защита на организациите за защита и наблюдение на правата на човека и синдикатите, които работят при неблагоприятни условия. Освен това ЕС би трябвало да се стреми да въведе по-добре адаптирани финансови механизми, за да помогне на по-широк кръг организации на гражданското общество с цел да гарантира достъпа на по-малки и по-многобройни местни организации до програмите на ЕС. Във връзка с това ЕИСК отправи редица важни препоръки в своето становище REX/461, озаглавено „Програмата до 2030 г. — ангажимент на Европейския съюз към устойчивото развитие в глобален мащаб“.

1.10. Необходимо е социалният диалог да бъде признат като инструмент за прилагане на програмата за развитие. Социалният диалог се нуждае от благоприятна среда и ефективна институционална рамка, като се започне със зачитането на свободата на сдружаване и правото на колективно договаряне. ЕС би трябвало да работи с независими организации на работодатели и работници (социални партньори), за да насърчава разумни производствени отношения и функциониращи администрации по труда.

1.11. Въпреки че доверителните фондове на ЕС представляват потенциално положителен инструмент, не съществуват достатъчно проучвания, които да показват, че те дават възможност да се отговори на нуждата от съпричастност и адаптиране на развиващите се държави. Докато половината от държавите — членки на Европейския съюз, увеличават своята официална помощ за развитие в частния сектор, инвестициите в търговския сектор, осъществени чрез публични средства, продължават да са до голяма степен непрозрачни и без надзор (3). Социалните партньори и организациите на гражданското общество би трябвало да бъдат подкрепени и оправомощени да контролират отпусканите за развитието средства, включително тези, които са предназначени за частния сектор. Те би трябвало да бъдат привлечени за пълноценно участие в изготвянето, прилагането, проследяването и оценката на програмите за развитие, за да може тези програми да отговорят на реалните потребности на по-голям брой хора.

1.12. Създаването на работни места представлява голямо предизвикателство в развиващите се държави и частният сектор трябва да играе важна роля за това. В становището на ЕИСК REX/386 относно „Участие на частния сектор в рамката за развитие за периода след 2015 г.“ се подчертава, че стопанската среда играе важна роля в борбата срещу бедността в света, „тъй като създава работни места, произвежда стоки и услуги, създава приходи и ползи и допринася, чрез данъците, които плаща, за покриване на публичните разходи“. Въпреки това създаването на работни места не би трябвало да бъде самоцел, освен ако не гарантира стандарти по отношение на труда и околната среда, както и достойни условия на труд, по-специално за жените и младите хора, в съответствие с Програмата за достоен труд на Международната организация на труда (МОТ), трудовите стандарти на МОТ и други международни документи (например Ръководните принципи на ООН за бизнеса и правата на човека и Насоките на ОИСР за многонационалните предприятия).

1.13. ЕИСК счита, че включването и неговият устойчив характер се основават на достойни и стабилни работни места (по-специално за жените и младите хора), които генерират достатъчни доходи и устойчиви вериги за създаване на стойност за редица утвърдени обществени услуги. Трябва да се насърчават нови начини на производство и на потребление в рамките на кръговата икономика. Уязвимите категории лица ще бъдат по-добре защитени, ще имат достъп до финансовите услуги, а един почтен, справедлив и устойчив сектор ще развива нови икономически модели (социални предприятия, предоставящи местни услуги) и нови МСП, регламентирани по подходящ начин.

2. Контекст

2.1. Политиката на развитие е съществен елемент от външната дейност на ЕС, определена в член 21, параграф 2, буква г) от Договора за Европейския съюз, която се състои в „подпомагане на устойчивото развитие в икономическо и социално отношение и в областта на опазването на околната среда в развиващите се страни, с основна цел изкореняване на бедността“, в съответствие и с посоченото в член 208 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).

2.2. С предложението за нов Европейски консенсус за развитие се цели да се предостави рамката за общ подход по отношение на политиката на сътрудничество за развитие, който ще бъде прилаган от ЕС и неговите държави членки.

2.3. В същото време консенсусът представлява категорична декларация, отправена към света, в която се акцентира върху решимостта на ЕС да продължава да бъде надежден, ангажиран и отговорен на световната сцена и да служи за пример. В него се определят принципите и приоритетите на Съюза по отношение на сериозните проблеми на света и начините за изпълнение на ангажиментите на ЕС, поети в рамките на Програмата до 2030 г. и на Парижкото споразумение.

2.4. ЕИСК отбелязва, че преразглеждането на Европейския консенсус за развитие е уместно и изключително важно в новата преобладаваща обстановка, тъй като с него се цели едновременно да се ориентира ангажиментът на ЕС и на неговите държави членки към прилагането на Програмата за устойчиво развитие до 2030 г. и да се допринесе за реализирането на приоритетите на външната дейност на Съюза, както са посочени в Глобалната стратегия за външната политика и политиката на сигурност на Европейския съюз.

2.5. Продължаващата икономическа криза, Брекзит, настъпилите политически промени в САЩ, нарастващите сътресения на Изток, конфликтът в Сирия и хуманитарните му последици, надигането на популизма и ксенофобията в държавите членки, икономическото въздействие на изменението на климата са елементи, чието съчетание създава най-голямото предизвикателство, пред което се е изправял Съюзът през последните 50 години.

2.6. Както беше подчертано в новата Глобална стратегия за външната политика и политиката на сигурност на Европейския съюз, озаглавена „Обща визия, общи действия: по-силна Европа“ (2016 г.), нарастването на нестабилността и несигурността се обуславя от новия вътрешен и световен контекст. Ето защо, изправен пред все по-големите екзистенциални заплахи, ЕС трябва да бъде по-силен и по-обединен от всякога.

2.7. ЕС се ангажира колективно да отдели 0,7 % от брутния си националния доход (БНД) за официалната помощ за развитие (ОПР), в съответствие с графика на Програмата до 2030 г. Ако искаме да се осъществят амбициите на консенсуса, ЕС и неговите държави членки трябва да постигнат своите цели по отношение на помощта. Понастоящем, предвид политическия контекст в Европа, са налице сериозни съмнения във волята на сегашните и бъдещите правителства да запазят това равнище на финансов ангажимент. Развоят на политическата ситуация в държавите — членки на ЕС, би могъл да застраши ангажиментите в областта на сътрудничеството за развитие на националните правителства, като се имат предвид настоятелните искания от страна на популистките политически движения за намаляване на световната солидарност, както и на разходите във връзка с ОПР.

2.8. Тъй като Обединеното кралство отпуска най-много средства за помощта за развитие в рамките на ЕС (над 14 милиарда евро през 2015 г.), Брекзит определено ще има пряко въздействие върху позиционирането на ЕС и върху неговия капацитет в тази политическа област, по-специално ограничавайки ресурсите, които Съюзът предвиждаше да вложи за изпълнението на целите за устойчиво развитие (ЦУР). Счита се, че освен нефинансовия капацитет, Европейският съюз ще загуби поради Брекзит близо 15 % от своя бюджет за помощ. От изключителна важност е държавите — членки на ЕС, да продължат да бъдат солидарни и да изпълняват своите цели по отношение на помощта.

2.9. ЕС би трябвало да гарантира, че ОПР ще продължава да е съсредоточена върху борбата срещу бедността в развиващите се държави, да следи средствата да се изразходват ефективно и да носят действителна полза на тези страни и да осигури съгласуваност на европейските политики в интерес на развитието. Докладът „AidWatch 2016“ на платформата Concord на европейските НПО показва, че още през 2015 г. 17 % от предоставената от ЕС помощ вече не представлява реално прехвърляне на ресурси към развиващите се държави, тъй като става въпрос за разходи, направени в държавите донори в полза на бежанци и студенти, за опрощаване на дългове, както и за плащания, свързани с помощи и лихви. Някои държави — членки на ЕС, увеличиха размера на декларираните помощи почти изцяло поради сумите, предназначени за бежанците на тяхна територия, превръщайки ги по този начин в основни получатели на тези суми.

2.10. Поради своята същност и поради причините, които са в основата на създаването му, ЕС е длъжен да насърчава и защитава многостранното сътрудничество и световен ред, основан на правила, световния мир и правата на човека. С течение на времето Съюзът се превърна в необходим световен партньор, който е отговорен, спазва определени ценности и работи за преодоляване на първопричините за конфликтите и бедността, насърчава всеобщите права на човека, дава пример и използва способността си за влияние, за да постига положителни промени в света.

2.11. Ролята на Европейския съюз и на неговите държави членки като първостепенен световен фактор в областта на сътрудничеството за развитие е вече неделима част от идентичността на Съюза и неговия имидж навън.

2.12. ЕС е най-отвореният пазар в света, който предлага щедри намаления на митата за развиващите се държави, които ратифицират и прилагат основните международни конвенции, свързани с правата на човека и трудовите права, околната среда и доброто управление.

2.13. Извън финансовите потоци ЕС е необходим политически партньор на развиващите се държави, тъй като насърчава положителните политически и социални промени и им помага да участват по-справедливо и по-пълноценно в световните политически и икономически процеси.

2.14. ЕС изигра важна роля при формулирането и прилагането на Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) (2005—2015 г.) и беше основна движеща сила при приемането на Целите за устойчиво развитие (ЦУР) (2016—2030 г.), допринасяйки решително за включването на европейски ценности като правата на човека, демокрацията, принципите на правовата държава и социалната справедливост в новата световна програма за развитие.

2.15. Европейският съюз е световен фактор от първостепенно значение, който е двигател на напредъка в областта на изменението на климата и изигра важна роля в създаването на широка коалиция от развити и развиващи се държави за приемане на Парижкото споразумение през декември 2015 г. ЕС пое ангажимент да предостави 20 % от своя бюджет за дейности в полза на климата, както за смекчаване на последиците от изменението на климата, така и за приспособяване, в подкрепа на Парижкото споразумение.

2.16. Според проучването на Евробарометър на ЕС относно сътрудничеството и международното развитие, изготвено през февруари 2016 г., близо 9 от 10 граждани на ЕС подкрепят развитието (89 %, т.е. увеличение с 4 процентни пункта от 2014 г.). В новите държави членки има тенденция цифровите данни да са малко по-ниски от тези в по-старите държави членки. Цифровите данни показват увеличение на дела на гражданите, които считат, че борбата срещу бедността в развиващите се държави би трябвало да е един от основните приоритети на ЕС (с 5 процентни пункта, т.е. 69 %) и на националните правителства (с 5 процентни пункта, т.е. 50 %). Близо седем от десет участници са одобрили повишаването на помощта за развитие, предоставяна от ЕС (68 %), което е по-висок процент от този от последните години. Близо три четвърти от участниците в това проучване са изразили съгласие, че помощта за развитие е ефикасно средство за борба срещу незаконната миграция (73 %), а според 80 % от европейците развитието е в интерес на самия Европейски съюз; 52 % считат, че ЕС трябва да изпълни обещанието си да увеличи помощта за развиващите се страни.

3. Забележки

3.1. Взаимната свързаност е в основата на Програмата до 2030 г. за устойчиво развитие като рамка за действие, предназначена за разработването на всеобхватни национални стратегии за устойчиво развитие, които ще съчетават по балансиран начин икономическите, социалните и екологичните измерения за постигане на положителен ефект в свързаните с тях области, като същевременно се отчитат и хоризонталните фактори: равенство между половете, млади хора, мобилност, миграция, инвестиции и устойчива енергия. Програмата до 2030 г. е насочена към следните приоритети: хора, планета, благоденствие, мир и партньорство.

3.2. Въпреки че в периода 1990—2015 г. броят на хората, живеещи в крайна бедност, е намалял с повече от 50 %, над 800 милиона души все още живеят с по-малко от 1,25 щатски долара на ден, като 80 % от тях са в африканските държави на юг от Сахара и в Южна Азия. В консенсуса се подчертава необходимостта от изкореняване на бедността в най-бедните, нестабилни или засегнати от конфликти държави и от засилване на устойчивостта, включително тази на уязвимите групи от населението, които се сблъскват с екологични и икономически сътресения, природни и причинени от човека бедствия и глобални заплахи за здравето.

3.3. До 2030 г. бедните хора ще бъдат концентрирани в нестабилни и засегнати от конфликти държави, което ще задълбочава още повече бедността. За да се достигне до бедните хора при тези условия, са необходими различни подходи. Независимо от факта, че се увеличава броят на хората, които се спасяват от крайната бедност, неравенствата между държавите и вътре в техните граници са се задълбочили. Наред с бедността, конфликтите и изменението на климата, неравенството се превърна в основен източник на нестабилност в по-голямата част от света.

3.4. В основата на политиката на сътрудничество за развитие ще бъдат включени съществени елементи: проблемите с дискриминацията и неравенството, стремежът никой да не бъде изключен, акцентът върху изкореняването на бедността — все елементи, които съставляват основата на устойчивото развитие. Ще бъде постигнат напредък и по отношение на човешкото достойнство: изкореняване на глада, всеобщ достъп до образование и обучение, системи за здравно осигуряване, достоен труд за всички, преход от неформалната към официалната икономика, достатъчна и адекватна социална закрила, здравословна околна среда. Тези цели могат да бъдат осъществени чрез управление, основано на консолидирани политики, които да се осъществяват на национално равнище, и чрез изграждане на стълб за защита на уязвимите хора.

3.5. В дългосрочен план съвместната дейност ще донесе ползи за хората в състояние на хронична бедност, ще генерира икономически растеж, ще намали неравенството и ще превърне възможностите в резултати. Конкретните икономически постижения ще трябва да бъдат придружени от политики за преразпределение на публичните разходи, засилвайки достъпа до качествени услуги, и по-специално до образование, здравни услуги и канализация.

3.6. В допълнение този подход ще създаде услуги за социална защита, които ще бъдат ефективни, устойчиви и справедливи и които ще са свързани с носещ приходи труд на основата на солидарност, почиваща на заетост. Сред основните услуги може да се предвиди и гарантираният минимален доход (като нов инструмент), необходим за създаване на условия за устойчивост с цел предотвратяване на повторно изпадане в крайна бедност. Социалните структури трябва да бъдат укрепени в средносрочен и дългосрочен план.

3.7. Въпреки че в консенсуса това не се посочва изрично, планира се да се запази поетият в рамките на програмата за промяна ангажимент за непрекъсната подкрепа за социалното включване и за човешкото развитие, която да възлиза на минимум 20 % от помощта от ЕС.

3.8. Ключов елемент е защитата и прилагането на правата на жените и момичетата, със зачитане на сексуалното и репродуктивното здраве и сродните права, които са съществен фактор от човешкото развитие. В същото време е целесъобразно да се засили устойчивостта на уязвимите групи от населението на икономически и екологични сътресения, включително природни и причинени от човека бедствия. Необходимо е да се създаде съгласувана и интегрирана система за предоставяне на хуманитарна помощ, за да се помага на разселените лица (с особено внимание към ненавършилите пълнолетие и други уязвими лица), като се повиши достъпът им до образование и качествени работни места.

3.9. За да запази своята жизнеспособност, човек трябва да има достъп до разнообразна и достатъчна храна, която да е питателна, безопасна и достъпна за всички. От съществено значение е да се осигури подкрепа за бедните общности, за да се подобри техният постоянен достъп до земя, вода (включително питейна), канализация, както и до източници на чиста енергия, на справедлива цена и с минимално въздействие върху околната среда. Осигуряването на такъв достъп ще намали формите на неправилно хранене и на недохранване и забавянето на растежа и ще благоприятства по-голямата самостоятелност на децата, както и психичното им здраве. Също така достъпът до по-добри услуги (технологичен напредък и цифрови иновации) ще даде възможност за повишаване на качеството на живот на населението в селските и градските райони, които се развиват изключително динамично, като допринася за подобряване на здравето, благоденствието и достойнството на гражданите и удовлетворява техните нужди.

3.10. Издръжливостта и устойчивостта са съществени елементи, които са необходими за намирането на жизнеспособни решения в настоящата сложна, динамична и непредсказуема обстановка в света. Уязвимостта засилва острите последици от бедността, а крайната несигурност, свързана с повтарящите се структурни кризи, продължава да създава хуманитарни кризи и по този начин да възпрепятства развитието на определени общности. Постоянните конфликти изискват повече от наличните ресурси, възпрепятстват прилагането на основните права на човека и водят до увеличаване на броя на бежанците и разселените лица. Напредъкът е застрашен заради постоянно повтарящите се проблеми в областта на общественото здравеопазване.

3.11. Достъпът до финансово достъпни и устойчиви енергийни услуги (производство на енергия от възобновяеми източници, борба с енергийната бедност) остава ограничен и представлява пречка пред икономическия растеж и постигането на подходящо и ефективно промишлено развитие, пригодено към условията, потребностите и възможностите по места (при зачитане на изискванията за опазване на околната среда). Достъпът до природните ресурси е ограничен, тъй като неустойчивите методи на експлоатация водят до изчерпването им.

3.12. Устойчивото земеделие, рационалните хранителни системи и устойчивото рибарство създават продукти, които могат да задоволят ефективно потребностите на населението, с възможност за експоненциален ръст, когато натискът върху околната среда е слаб. Недостигът и (неустойчивото) търсене на вода оказват въздействие върху изменението на климата.

3.13. Целта на консенсуса е да се обърне специално внимание на демографския актив, какъвто представляват младите хора в развиващите се държави, чрез използване на пълния потенциал на тези 1,3 милиарда души в качеството им на двигател на приобщаващия растеж и устойчивото развитие, чрез създаване на нови качествени работни места и чрез подкрепа за овластяването на младежите и тяхното участие в икономиките, обществата и вземането на решения и управлението на обществените дела на местно равнище.

3.14. Необходимо е да се премине към кръгова икономика, за да се даде възможност за ефективно използване на наличните ресурси и да се подкрепи широкомащабният процес в полза на адекватното и устойчиво развитие. Съществува реална възможност нови участници от частния сектор да предлагат новаторски партньорства и решения, както и ефективни, устойчиви и етични финансови механизми, които могат да се превърнат в модели за напредък. Сътрудничеството и комуникационните и информационните технологии (устойчиви и ефективни мрежи и инфраструктура) представляват ключови фактори за успех в момент, когато ресурсите и инвестициите се пренасочват към изпълнението на ЦУР, за да се постигне напредък в справянето с глобалните предизвикателства.

3.15. Изкореняването на бедността и устойчивото развитие изискват устойчива околна среда и стабилен климат, които представляват възможност за уязвимите слоеве на обществото. Нарушаването на баланса на икономическите процеси може да застраши мира и стабилността и да причини широкомащабна миграция. Свързаните с опазването на околната среда въпроси трябва да станат част от превантивните действия, по-специално чрез укрепване на прилагането на принципа „замърсителят плаща“. Отговорният частен сектор може да играе жизненоважна роля за насърчаване на ефективното използване на ресурсите и устойчивото потребление и производство — все елементи, които могат да допринесат за отделяне на икономическия растеж от влошаването на качеството на околната среда като част от прехода към кръгова икономика.

3.16. Ролята на частния сектор за изпълнението на Програмата до 2030 г. би трябвало да се оценява в зависимост от способността му да допринася за постигането на целите за развитие в държавите бенефициенти и да се опира на принципите на световното партньорство за ефективно сътрудничество в служба на развитието. Новите инструменти за финансиране с участието на частни субекти могат да бъдат ефективно средство, което да доведе до създаване на икономическо развитие, заетост и приходи за бюджета, но е изключително важно тези инструменти да подлежат на същите условия за прозрачност и оценка като при публичното финансиране. ЕС и неговите държави членки би трябвало да финансират прозрачни и независими оценки, които да позволяват на заинтересованите страни, по-специално на местно равнище, да оценяват ефективността на разходите и въздействието на финансовите дейности на частния и търговския сектор върху развитието. ЕС и неговите държави членки би трябвало да постигнат съгласие относно последователно послание за ролята на частния сектор в развитието, за да се гарантира, че никоя нуждаеща се държава или регион няма да бъдат изключени. Новаторските механизми за финансиране на развитието като например публично-частните партньорства (ПЧП) би трябвало да бъдат анализирани в светлината на принципите за ефективност на развитието и на разходите, за да се предотврати обвързаната помощ и да се гарантира регулаторна среда, която да позволи на правителствата да организират обществени услуги.

3.17. Европейският съюз трябва да насърчава силните международни инструменти в областта на отговорната икономика с цел поощряване на отговорните стопански практики и вериги за доставки. Тъй като нараства интересът към частния сектор като участник в областта на развитието, на съществуващите инструменти за отговорно бизнес поведение би трябвало да се даде допълнително значение. Спазването и прилагането на международно признатите насоки и принципи за бизнес поведение и инструментите им за отчетност следва да се превърнат в ключово условие за предоставяне на подкрепа за частния сектор в сътрудничеството за развитие. Съответствието би трябвало да бъде обвързано с допустимостта, а адекватна система за мониторинг да води до повторна оценка на финансовата подкрепа в случай на нарушения.

3.18. Отговорните стопански практики, интегрирането на правата на човека и на трудовите права, както и достойните условия на труд (в съответствие с Конвенцията на Международната организация на труда и други международно признати насоки и принципи за бизнес поведение), корпоративната социална отговорност (що се отнася до трудовите стандарти и достойните условия на труд), финансовата почтеност, борбата срещу корупцията и екологичните стандарти трябва да получат категорична подкрепа. Това ще допринесе за предотвратяване на злоупотребите и корупцията, с което ще се подпомогне преходът от неформална към официална икономика.

3.19. ЕИСК счита, че недискриминационният достъп до качествено обучение през целия живот, който да гарантира, че всеки гражданин притежава необходимите знания и умения, е основно условие за устойчивото развитие. По-добър, по-достоен и по-ангажиран живот в зависимост от индивидуалните способности ще създаде възможност за появата на по-добри и по-отговорни възрастни и на повече права в едно справедливо общество, основано на общественото благосъстояние и икономическото благоденствие.

3.20. Друг съществен фактор за устойчиво развитие е проектирането, изграждането, пускането в действие и експлоатацията на ефективни градски инфраструктури: устойчиви, взаимосвързани и сигурни транспортни мрежи и друга стабилна инфраструктура. Градовете трябва да се превърнат в центрове на растеж и иновации, които насърчават приобщаването, като околните селски общности се обезпечават с достойни основни услуги. Тези цели са част от концепцията за териториално планиране, справедливо управление на финансовите пазари, както и градска мобилност.

3.21. Неравенството, незачитането на принципите на правовата държава, изключването и нарушенията на правата на човека и човешките потребности са първопричините за бедността, несигурността и конфликтите, които предизвикват принудителни разселвания на населението. Демократичното управление е гаранция за упражняването на гражданските, политическите, икономическите, социалните и културните (културното многообразие), както и религиозните права. Политическият диалог позволява да се пристъпи към действие; реформата на съдебната система, достъпът до правосъдие за всички, независимата, открита, отговорна и ефективна съдебна система ще облекчат тежестта върху уязвимите социални групи. Необходимо е да се консолидира спазването на принципите на правовата държава, борбата срещу насилието и градската престъпност, за да се постигне максимална сигурност за населението, да се засили капацитетът на държавата, отчетността, прозрачността и предотвратяването на конфликти. Това ще доведе до изграждането на доверие между правителството и населението.

3.22. Устойчивото развитие има нужда от общества, които благоприятстват интеграцията, и от демократични институции, които насърчават универсалните ценности: добро многостепенно управление, върховенство на закона, прозрачен процес на вземане на решения, инициативи за борба срещу корупцията, правата на човека, свободно, справедливо и открито общество и прозрачно гражданско общество, допринасящо за интеграцията и устойчиво на вътрешни или външни сътресения.

3.23. Във връзка с бъдещата стратегия на ЕС за международните културни отношения (JOIN 2016/029 и становище REX/480 в процес на изготвяне), ЕИСК акцентира върху значението, което трябва да бъде отредено на културата като четвърти стълб на програмата за развитие и поради това препоръчва тя да бъде включена в приоритетите на новия Европейски консенсус за развитие.

3.24. В своето становище SOC/268 от 2007 г. относно имиграцията и сътрудничеството за развитие, ЕИСК отбелязва, че „миграцията е полезна както за страните на произход, така и за приемащите страни“. Трябва обаче да се подчертае, че лошото управление на миграцията може да доведе до отказ от спазване на човешките права и от предоставяне на достъп до образование и здравеопазване. Мигрантите рискуват да се превърнат в жертви на трафик на хора и принудителен труд. Необходимо е да се реагира и да се предприемат бързи и решителни действия както в държавите на произход и транзитно преминаване, така и в тези на крайно местоназначение. Налице е необходимост от създаването на систематична и структурирана координация в синергия, така че да се засилят ползите и да се намали незаконната миграция. Този координиран подход трябва да се обвърже с хуманитарната помощ. Решението е да се прилага политика за устойчиво развитие чрез полагане на непрекъснати усилия в държавите, които са източник на емиграция. Политическият диалог е компонент на европейската външна политика и лост за ограничаване на миграцията.

3.25. Според проучването на Евробарометър в областта на международното сътрудничество и развитието, изготвено през февруари 2016 г., повече от една трета (36 %) от гражданите на Съюза най-малкото са чували за целите за устойчивото развитие, макар само един от десет (10 %) да знае какво представляват те. Гражданите, живеещи в северните и централните региони, са най-голямата част от тези, които са чували за целите за устойчиво развитие или са чели информация на тази тема. Очевидно е, че Европейският съюз трябва да полага повече усилия за обучение и информиране на европейските граждани в областта на сътрудничеството за развитие, с особен акцент върху държавите членки в южните и източните части на Европа. ЕИСК е отправил подобна препоръка в становището си REX/461, озаглавено „Програмата до 2030 г. — ангажимент на Европейския съюз към устойчивото развитие в глобален мащаб“: „Европейската комисия следва да организира и провежда дейности и кампании за повишаване на осведомеността с цел превръщането на Програмата за устойчиво развитие до 2030 г. в европейска програма. Европейската комисия следва да провежда периодични проучвания на Евробарометър сред гражданите на ЕС с цел измерване на обществената осведоменост и разбиране на целите за устойчиво развитие. Организациите на гражданското общество имат ключова роля в този процес.“

3.26. ЕС може да играе водеща роля за постигането на целите за устойчиво развитие, като е в състояние да гарантира това чрез силата на своята солидарност, социалните си политики и икономическите и търговските си партньорства с всички заинтересовани страни, които споделят общи ценности. Обширната му дипломатическа мрежа гарантира неговата последователност и логиката на действията му, укрепва доверието и легитимността му, както и добавената му стойност с положително въздействие. Богатият европейски опит, диференцираните подходи, добавената стойност и единството в многообразието са характерни елементи на външната дейност на Съюза и представляват негово конкурентно предимство.

Брюксел, 26 април 2017 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Georges DASSIS

(1) Работен документ на службите на Комисията. Оценка на Европейския консенсус за развитие от 2005 г. и подкрепа за инициативата, озаглавена „Предложение за нов Европейски консенсус за развитие“

(2) The Cost of Non-Europe in Development Policy: Increasing Coordination between EU Donors („Цената на отсъствието на Европа от политиката на развитие: засилване на координацията между донорите на Европейския съюз“), Европейски парламент (2013 г.)

(3) Доклад AidWatch, Concord (2016 г.).