ЕВРОПЕЙСКА  КОМИСИЯ  
Брюксел , 11.10.2011 
SEC(2011) 1166 окончателен  
  
РАБОТЕН  ДОКУМЕНТ  НА СЛУЖБИТЕ  НА КОМИСИЯТА  
Обобщена  оценка  на въздействието  
придружаваща  
Предложение  за регламент  на Европейския  парламент  и на Съвета  
за общо  европейско  право  за продажбите  
{COM(2011) 635 окончател eн} 
{SEC(2011) 1165 окончател eн}  
 
 1 
1. ПРОЦЕДУРНИ  ВЪПРОСИ  И КОНСУЛТИРАНЕ  СЪС  
ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ  СТРАНИ  
Европейската  комисия  (Комисията ) работи  над проекта  за европейско  договорно  право  
от 2001 г. насам . През  юли 2010 г. Комисията  прие  „Зелена  книга  относно  възможните  
политики  за постигане  на напредък  в създаването  на европейско  договорно  право  за 
потребители  и предприятия “ (Зелената  книга ). В работната  програма  на Комисията  за 
2011 г. се предвижда  правен  инструмент  за европейско  договорно  право  като 
стратегическа  инициатива , която  да бъде  предложена  през последното  тримесечие  на 
2011 г. 
 
През  април  2010 г. Комисията  създаде  експертна  група , която  да направи  проучване  за 
осъществимост  на проекта  за инструмент . Проучването  приключи  през април  2011 г. 
Управляващата  група  по оценка  на въздействието  проведе  пет заседания , на които  
обсъди  зелената  книга , доклада  за оценката  на въздействието  и проучването  за 
осъществимост .   
 
Комисията  проведе  непрекъснати  консултации . Вследствие  на зелената  книга  бяха  
получени  320 отговора  от широк  кръг  от заинтересовани  страни . Те позволиха  на 
Комисията  да установи  и да обърне  внимание  на проблемните  въпроси , свързани  с 
вариантите  на политиката . Комисията  създаде  също  така експертна  група  от ключови  
заинтересовани  страни , в която  бяха  представени  стопански  субекти , потребители  и 
юристи . С нея бяха  провеждани  непрекъснати  консултации  относно  проучването  за 
осъществимост , за да се гарантира , че неговите  норми  обхващат  всички  практически  
проблеми  и са удобни  за ползване . В допълнение , Комисията  следеше  настроенията  на 
стопанските  субекти  и потребителите  чрез проучванията  на Евробарометър , 
Дискусионната  група  за МСП  и Европейската  група  за допитвания  до бизнеса . През  
ноември  2010 г. беше  организиран  семинар  по въпросите  на договорното  право  с 
участието  на заинтересовани  страни  от бизнес  средите . Служителите  на Комисията  се 
срещнаха  също  така с представители  на Европейското  бюро  на съюзите  на 
потребителите  (BEUC) и присъства  на две от заседанията  на Европейската  
консултативна  група  на потребителите  (ECCG).  
 
2. ОПРЕДЕЛЯНЕ  НА ПРОБЛЕМА  
2.1. Въведение  
Различията  между  системите  на договорно  право  на държавите -членки  могат  да се 
окажат  пречка  за трансграничната  търговия  в ЕС, като разколебават  стопанските  
субекти  и потребителите  от извършването  на трансгранични  сделки . Стопанските  
субекти , занимаващи  се с търговия  на стоки , които  изнасят  за други  пазари  в ЕС, трябва  
да плащат  ненужни  разходи  по сделките  за навлизане  на стойност  близо  1 млрд . EUR 
годишно . Стойността  на пропуснатите  търговски  възможности  от тези, които  са 
разколебани  поради  различия  в договорното  право , възлиза  всяка  година  на няколко  
десетки  милиарда  евро . 
 
2.2. Настояща  правна  рамка  на ЕС в областта  на договорното  право  
Настоящата  правна  рамка  в областта  на договорното  право  се характеризира  с различия  
между  националните  законодателства .  Въпреки  че в областта  на договорното  право  са 
 
 2приети  редица  правни  инструменти  на ЕС и от международен  характер , не съществува  
единен  и изчерпателен  набор  от норми , които  стопанските  субекти  и потребителите  да 
могат  да прилагат  при трансгранични  сделки  в ЕС.     
 
2.3. Проблем  1: Различията  между  системите  на договорно  право  пречат  на 
стопанските  субекти  да извършват  трансгранична  търговия  и ограничават  
техните  трансгранични  операции  
Понастоящем  средно  само  9,3 % от всички  стопански  субекти  в ЕС, занимаващи  се с 
търговия  на стоки , изнасят  в рамките  на ЕС. Повечето  от тях (62 % при сделките  между  
стопански  субекти  и 57 % при сделките  между  стопански  субекти  и потребители ) 
изнасят  към не повече  от 3 други  държави -членки . Една  от причините  за това 
сравнително  ниско  равнище  на трансгранична  търговия  са оставащите  пред  
трансграничната  търговия  пречки  от правно -нормативно  (напр . различия  в данъчната  
уредба , договорното  право  и административните  изисквания ) и практическо  естество  
(напр . езика , транспортирането  и поддръжката  след  продажбата ). 
 
Отрицателно  въздействие  на различията  между  системите  на договорно  право  
върху  трансграничната  търговия : Свързаните  с договорното  право  пречки  
разколебават  някои  стопански  субекти  да търгуват  през граница . 61 % от стопанските  
субекти , занимаващи  се със сделки  между  стопански  субекти , и 55 % от тях, 
занимаващи  се със сделки  между  стопански  субекти  и потребители , често  или най-
малкото  от време  на време  са били  възпирани  от свързани  с договорното  право  пречки . 
Освен  това, за 3 % от отговорилите  на проучванията  на Евробарометър  при сделките  
между  стопански  субекти  и за 2 % при сделките  между  стопански  субекти  и 
потребители  това винаги  е водело  до отказ  от износ . На второ  място , свързаните  с 
договорното  право  пречки  са причината  стопанските  субекти  да ограничат  своите  
трансгранични  операции . Над 80 % (както  при сделките  между  стопански  субекти , така 
и при тези между  стопански  субекти  и потребители ) от стопанските  субекти , 
осъществяващи  трансгранична  търговия  или проявяващи  интерес  към нея, и засегнати  
от свързани  с договорното  право  пречки , заявяват , че по тази причина  изнасят  към по-
малко  държави  от ЕС. Неосъществената  вътрешна  търговия  на ЕС вследствие  на отказ  
на стопанските  субекти  от трансгранична  търговия  поради  договорното  право  може  да 
се изчисли  на стойност  между  26 млрд . EUR (което  се равнява  на БВП  на Литва ) и 
184 млрд . EUR (малко  повече  от БВП  на Португалия ).  
 Изследванията  показват , че двустранната  търговия  между  държави , чиито  правни  
системи  имат  общ произход , се
 отразява  положително  на търговията .  Ако приносът  на 
премахването  на различията  между  системите  на договорно  право  би бил около  1 
процентен  пункт  от това положително  въздействие , увеличаването  на обема  на 
вътрешната  търговия  на ЕС би било  от порядъка  на 30 млрд . EUR.  
 
2.3.1.  Допълнителните  разходи  по сделките , произтичащи  от различията  
между  системите  на договорно  право , пречат  на трансграничната  търговия : 
Необходимостта  да се прилагат  различни  чужди  системи  на договорно  право  създава  
допълнителни  разходи  по сделките  в сравнение  с вътрешната  търговия . Тези  разходи  
обикновено  нарастват  пропорционално  на броя  на държавите  от ЕС, с които  търгува  
даден  стопански  субект . Стопанските  субекти  изчисляват  своите  разходи  по сделките  за 
навлизане  на пазара  на една  държава -членка  в диапазона  от под 1 000 EUR до над 
30 000 EUR. Тези  разходи  се отразяват  най-тежко  върху  микропредприятията  и малките  
предприятия , тъй като представляват  по-голям  дял от оборота  им.  
 
 32.3.2.   
Кумулативните  разходи  на всички  стопански  субекти  от ЕС, които  понастоящем  
осъществяват  износ , са между  6 млрд . EUR и 13 млрд . EUR. Разходите  по сделките  на 
годишна  основа  се равняват  приблизително  на 0,9—1,9 млрд . EUR.  При запазване  на 
същото  равнище  на износ , ако не бъдат  предприети  действия , до 2020 г. те ще 
достигнат  9—19 млрд . EUR.  
2.3.3.  Усещането  за много  правни  усложнения  пречи  на трансграничната  
търговия : Усещането  за наличието  на правни  усложнения  е допълнителен  фактор , 
който  се отразява  на решението  да се започне  трансгранична  търговия . Стопанските  
субекти  например  считат  трудностите  при разбирането  на значението  на разпоредбите  
на чуждото  договорно  право  за една  от най-големите  пречки . Те я поставят  на първо  
място  при сделките  между  стопански  субекти  и потребители  и на трето  — при сделките  
между  стопански  субекти .  
 
2.4. Проблем  2: Потребителите  биват  възпирани  от извършването  на покупки  
през  граница  и пропускат  възможности  
Равнището  на пазаруването  през граница  в ЕС остава  сравнително  ниско , като 26 % от 
потребителите , когато  пътуват , пазаруват  от друга  държава  от ЕС и 9 % пазаруват  от 
разстояние . Изглежда , че пречките  пред  предлагането  и търсенето  пречат  на 
увеличаването  на тези обеми . Въпреки  че въздействието  на пречките  от практическо  
естество  постепенно  намалява , значението  на тези от правно -нормативно  естество  
остава  голямо .  
 
2.4.1.  Различията  между  системите  на договорно  право  се отразяват  
отрицателно  върху  пазаруването  през  граница : 
Договорното  право  включва  норми  за защита  на потребителите . Увереността  в 
съдържанието  на тези норми  е основен  фактор , който  предопределя  доверието  на 
потребителите  в пазаруването  през граница . Когато  потребителите  са изправени  пред  
различни  чужди  законодателства , те се чувстват  неуверени  в правата  си в условията  на 
трансгранична  търговия . В действителност  44 % от европейските  потребители  твърдят , 
че липсата  на увереност  за това какви  точно  са техните  права  като потребители  ги 
възпира  да купуват  от други  държави  от ЕС. 
2.4.2.  Потребителите  не се възползват  от възможностите  на единния  пазар :  
Значителен  брой  потребители , които  предпочитат  да пазаруват  в страната  си поради  
неувереност  в правата  си зад граница , често  са ощетени  поради  ограничения  избор  и 
по-високите  цени  на пазарите  на страната  си. Ако 44 % от потребителите , които  
пазаруват  онлайн  само  в страната  си и които  се чувстват  неуверени  в правата  си зад 
граница , направят  поне  една  покупка  онлайн  в друга  държава , те биха  могли  да си 
спестят  380 млн. EUR. 
 
От друга  страна , често  търговецът  отказва  да извърши  продажба  на потребителите , 
които  се опитват  да се възползват  от по-добри  пазарни  предложения  в друга  държава -
членка . Почти  една  четвърт  от ориентираните  към износа  европейски  търговци  на 
дребно  са отказвали  да продават  заради  договорното  право . Отказът  да им бъде  
продадено  може  да откаже  активно  търсещите  потребители  от пазаруването  през  
граница  и да ги постави  в икономически  неизгодно  положение . Европейските  
потребители  харчат  42,3 млрд . EUR годишно  за трансгранични  покупки . Ако допуснем , 
че за период  от една  година  на трите  милиона  потребители , на които  е била  отказвана  
 
 4продажба , е била  отказана  поръчка  на продукт  на средна  стойност  52 EUR, 
неосъществените  сделки  ще бъдат  на стойност  156 млн. EUR.  
 
2.5. Необходимост  от действия  на равнище  ЕС и субсидиарност  
 
Инициативата  е в съответствие  с принципа  на субсидиарност . Целта  за улесняване  на 
увеличаването  на обема  на трансграничната  търговия  за стопанските  субекти  и на 
пазаруването  на вътрешния  пазар  от потребителите  не може  да бъде  постигната  в пълна  
степен , докато  продължават  да съществуват  различия  в националните  системи  на 
договорно  право . С развитието  на тенденциите  на пазара  и необходимостта  от 
незабавни  самостоятелни  действия  на държавите -членки  (напр . за законодателно  
уреждане  на продуктите  с цифрово  съдържание ) законодателните  различия  водят  до 
по-високи  разходи  по сделките  и правни  усложнения  за стопанските  субекти  и 
съществува  опасност  различията  в защитата  на потребителите  да се увеличат . 
Националните  системи  на договорно  право  могат  да бъдат  сближени  само  чрез 
приемането  на мерки  на равнище  ЕС. Съюзът  е в най-подходяща  позиция  да се справи  с 
описаните  по-горе проблеми , тъй като те имат  ясно  изразено  трансгранично  измерение .  
 
3. ЦЕЛИ  НА ПОЛИТИКАТА  
Главната  цел е да се подкрепи  икономическата  дейност  на вътрешния  пазар , като бъдат  
подобрени  условията  за трансгранична  търговия  чрез намаляване  на пречките , 
възникващи  поради  различията  между  системите  на договорно  право  на държавите -
членки . Общите  цели  са да се улесни  разширяването  на трансграничната  търговия  за 
стопанските  субекти  и пазаруването  през граница  за потребителите .  
  
4. ВАРИАНТИ  НА ПОЛИТИКАТА   
4.1. Варианти  спрямо  вида  намеса   
 
Вариант  1: Сценарий  със запазване  на статуквото  (без промени  в политиката ): 
Настоящата  правна  рамка  ще бъде  запазена  без по-нататъшни  действия  на ЕС. 
Вариант  2: Набор  от инструменти  за законодателите  на ЕС: Той ще създаде  
примерни  определения  и норми  по теми , свързани  с договорното  право , които  е 
вероятно  да бъдат  уредени  от законодателството  на ЕС. Може  да се предвиди  документ  
на Комисията  или междуинституционално  споразумение .  
Вариант  3: Препоръка  за общо  европейско  право  за продажбите : Към препоръка , 
отправена  към държавите -членки , може  да бъде  приложен  инструмент  за общо  
европейско  право  за продажбите , като в препоръката  държавите -членки  ще бъдат  
насърчени  да заменят  националното  законодателство  с този инструмент  (вариант  3а) 
или да въведат  (вариант  3б) доброволно  този инструмент  в своите  национални  
законодателства , като им се предостави  свободата  на избор  на времето , начина  и 
степента  на прилагане . Този  вариант  може  да накара  държавите -членки  да заменят  
своето  национално  договорно  право  или да въведат  инструмент  за общо  европейско  
право  за продажбите  като незадължителен  режим . 
Вариант  4: Регламент  или директива  за създаване  на незадължителен  инструмент  
за общо  европейско  право  за продажбите : Незадължително  общо  европейско  право  за 
продажбите  може  да бъде  създадено  като „втори  режим “ в рамките  на националното  
гражданско  право  на всяка  държава -членка .  То ще бъде  цялостен , самостоятелен  набор  
 
 5от норми  на договорното  право  с висока  степен  на защита  на потребителите , което  ще 
може  да бъде  избирано  от страните  като право , което  да се прилага  към техните  
трансгранични  договори . 
Варианти  5а и 5б: Директива  за задължително  общо  европейско  право  за 
продажбите : Чрез  директива  може  да се хармонизират  националните  системи  на 
договорно  право  на 27-те държави -членки . Тя може  да допълни  достиженията  на 
правото  на ЕС в областта  на потребителското  право  и ще се основава  на висока  степен  
на защитата  на потребителите . Хармонизирането  може  да бъде  пълно  (5а) или 
минимално  (5б). 
Вариант  6: Регламент  за създаване  на задължително  общо  европейско  право  за 
продажбите : Той ще създаде  единен  набор  от норми  на договорно  право  на ЕС във 
всички  държави -членки . 
Вариант  7: Регламент  за създаване  на европейски  граждански  кодекс : Той ще 
създаде  единен  набор  от норми  на европейското  гражданско  право  във всички  държави -
членки . 
 
Отхвърлени  варианти :  
• Вариант  3а: Препоръка  за насърчаване  на държавите -членки  да заменят  своето  
национално  право . 
• Вариант  7: Регламент  за създаване  на европейски  граждански  кодекс . 
Тези  варианти  почти  не получиха  подкрепа  от която  и да било  от заинтересованите  
страни  и вероятно  ще надхвърлят  необходимото  за постигането  на целите , поради  което  
ще бъдат  непропорционални . Те също  така поставят  сериозни  проблеми , свързани  с 
неспазването  на принципа  на субсидиарност . 
4.2. Варианти  спрямо  приложното  поле  и съдържанието   
Инструментът  за общо  европейско  право  за продажбите  може  да се прилага  само  към 
трансгранични  сделки  или както  към вътрешни , така и към трансгранични  сделки . 
Неговото  приложно  поле  може  да се ограничи  само  до договори  между  стопански  
субекти  и потребители  или да включи  и договори  между  стопански  субекти . Едно  тясно  
материалноправно  съдържание  на инструмента  ще бъде  ограничено  до основните  
области  на общото  договорно  право . Едно  широко  приложно  поле  може  да стигне  по-
далеч , като в него  бъдат  включени  специфични  области  на договорно  право , като 
например  договори  за услуги  и други  области  на правото , например  извъндоговорна  
отговорност .  
В настоящата  оценка  на въздействието  се анализират  комбинация  от тесни  и широки  
приложни  полета  с различни  включени  области . В нея се обхващат  по-голямата  част от 
обичайните  практически  проблеми , които  възникват  по време  на цикъла  на 
съществуване  на трансграничен  договор .  Анализът  се съсредоточава  върху  
въздействията  на материалноправните  разпоредби , имащи  отражение  върху  
потребителите  и стопанските  субекти . 
 
5. АНАЛИЗ  НА ВЪЗДЕЙСТВИЯТА  
 
5.1. Основни  въздействия  на вариант  1: Сценарий  със запазване  на статуквото    
Сценарият  със запазване  на статуквото  няма  да премахне  допълнителните  разходи  по 
сделките , нито  ще намали  равнището  на правните  усложнения  за стопанските  субекти , 
 
 6които  желаят  да търгуват  през граница . Конкуренцията  на вътрешния  пазар  ще остане  
ограничена  и, въпреки  приемането  на директивата  за правата  на потребителите , 
различията  между  нормите  за защита  на потребителите  на държавите -членки  ще се 
запазят .  
  
5.2. Основни  въздействия  на вариант  2: 
 
5.2.1.   2а: Набор  от инструменти  като  документ  на Комисията     
Наборът  от инструменти  ще се използва  за изменяне  на съществуващото  или 
подготвяне  на бъдещото  секторно  законодателство . Затова  в сравнение  със сценария  
със запазване  на статуквото  положителните  въздействия  на този вариант  върху  
стопанските  субекти  и потребителите  ще бъдат  непреки  и много  ограничени . Освен  
това, въздействията  на този вариант  няма  да бъдат  усетени  незабавно , тъй като ще е 
необходимо  време  за успешното  приключване  на преговорите  за ново  законодателство  
или за изменение  на съществуващото . Тъй като няма  начин  да се предвиди  дали  и 
доколко  този вариант  ще бъде  прилаган  и приет  от Съвета  и Парламента , въздействията  
му няма  да бъдат  много  различни  в сравнение  със сценария  със запазване  на 
статуквото .  
 
5.2.2.  2б: Набор  от инструменти  като  междуинституционално  споразумение    
В сравнение  с вариант  2а единствената  разлика  при този вариант  е, че при преговорите  
за ново  законодателство  или за изменение  на съществуващото , Съветът  и Парламентът  
ще използват  набора  от инструменти , при условие  че не съществуват  по-висши  
специфични  за даден  сектор  причини . Този  вариант  обаче  ще се отнася  само  до 
националните  норми  на договорното  право , които  ще бъдат  изменяни  вследствие  на 
преразгледано  или ново  законодателство  на ЕС, като разходите , произтичащи  от 
различията  между  националните  норми  на договорното  право , до голяма  степен  ще 
продължат  да съществуват . В допълнение  този вариант  ще окаже  въздействие  в най-
рано  в средносрочен  план . Цялостното  положителното  въздействие  на този вариант  
следователно  ще бъде  по-голямо  от това на вариант  2а, но въпреки  това ще остане  
твърде  ограничено . 
 
5.3. Основни  въздействия  на вариант  3: Препоръка  за общо  европейско  право  
за продажбите     
Този  вариант  ще бъде  ефективен  само  ако общото  европейско  право  за продажбите  
бъде  въведено  от редица  държави -членки  изцяло  и без изменение  на оригиналната  
версия , приложена  към препоръката . Това  обаче  в малко  вероятно . Този  вариант  ще 
помогне  донякъде  на търговците  по договори  между  стопански  субекти  (тъй като те ще 
могат  свободно  да избират  кое право  да прилагат  към своя договор ). Следователно  тези 
търговци  ще имат  възможност  да намалят  разходите  си по сделките  чрез прилагане  на 
общото  европейско  право  за продажбите  на държавата -членка , която  го е 
транспонирала  най-добре . Това  няма  да е вярно  за търговците  по договори  между  
стопански  субекти  и потребители , тъй като те ще трябва  да проучат  дали  и в какво  
съответната  държава -членка  е изменила  общото  европейско  право  за продажбите  във 
връзка  с повелителните  норми  за защита  на потребителите . Това  означава , че те няма  да 
могат  да продават  на потребителите  през граница  въз основа  на едно  единно  право  и 
следователно  ще трябва  да платят  разходи  по сделките , като тези, посочени  в сценария  
 
 7със запазване  на статуквото . Затова  този вариант  само  до известна  степен  ще премахне  
пречките  пред  трансграничната  търговия , посочени  в определянето  на проблема . 
 
5.4. Основни  въздействия  на вариант  4: Регламент /директива  за създаване  на 
незадължително  общо  европейско  право  за продажбите  
 
Този  вариант  ще намали  значително  разходите  по сделките , защото  при трансгранична  
търговия  стопанските  субекти  ще могат  да прилагат  един  набор  от норми , независимо  
от броя  на държавите , с които  търгуват  в рамките  на ЕС. Намаляването  на разходите  
действа  като стимул  за увеличаване  на обема  на търговията , което  ще доведе  до повече  
конкуренция  на вътрешния  пазар  и ще предостави  на потребителите  по-голям  избор  от 
продукти  на по-ниски  цени .  
 Ако стопански  субект  прилага  незадължителното  общо  европейско  право  за 
продажбите , административните  разходи  ще бъдат  3 000 EUR за договори  между  
стопански  субекти  и потребители  и 1 500 EUR за договори  между  стопански  субекти  
(средно  на предприятие ).  Ако допуснем , че първоначално  25 % от настоящите  
износители  решат  да прилагат  незадължителното  общо
 европейско  право  за 
продажбите , еднократните  разходи  за прилагането  му ще бъдат  1,89 млрд . EUR. Тези  
разходи  обаче  ще бъдат  компенсирани  в значителна  степен  от икономиите , които  ще 
реализират  стопанските  субекти , неплащащи  допълнителните  разходи  по сделките  в 
случаите , когато  търгуват  с повече  от една  държава -членка . Този  вариант  ще доведе  до 
икономии  на разходи  за новите  износители  и потенциални  икономии  за настоящите  
износители , които  ще могат  да разширят  своите  трансгранични  продажби  към нови  
държави . Годишните  икономии  за новите  износители  могат  да се изчислят  на 150—
400 млн. EUR, докато  потенциалните  икономии  за настоящите  износители  могат  да се 
изчислят  на 3,7—4,3 млрд . EUR. Стопанските  субекти , занимаващи  се само  с вътрешна  
търговия , или тези, които  решат  да не прилагат  незадължителното  общо  европейско  
право  за продажбите , няма  да плащат  никакви  разходи , тъй като този вариант  няма  да 
ги засегне .  
 Чрез  този вариант  на политиката  се осъществяват  целите  на политиката , тъй като чрез 
него  се намаляват  разходите  на стопанските  субекти  и се осигурява
 по-опростена  
правна  среда  за желаещите  да търгуват  през граница  с повече  от една  държава -членка . 
В същото  време  чрез него  се осигурява  висока  степен  на защита  на потребителите .   
 
5.5. Основни  въздействия  на варианти  5 и 6: 
 
5.5.1.  Вариант  на политика  5а: директива  за пълно  хармонизиране  относно  
задължително  общо  европейско  право  за продажбите , и вариант  на 
политиката  6: Регламент  за създаване  на задължително  общо  
европейско  право  за продажбите   
Инструмент  при тези варианти  ще е свързан  със значителни  разходи  в сравнение  със 
сценария  със запазване  на статуквото . Инструментът  ще окаже  голяма  тежест  най-вече 
върху  МСП . Стопанските  субекти , извършващи  само  вътрешна  търговия , ще трябва  да 
платят  много  високи  разходи  по прилагането  на новия  инструмент , без да има добавена  
стойност . Тези  стопански  субекти  (17 136 213 при сделките  между  стопански  субекти  и 
4 420 563 при сделките  между  стопански  субекти  и потребители ) ще трябва  да платят  
еднократни  разходи  за прилагането  на новото  законодателство  от 208,8 млрд . EUR.  
 
 
 8Инструментът  ще създаде  допълнителни  административни  разходи  за 22 милиона  
стопански  субекта , т.е. включително  за тези, извършващи  само  вътрешна  търговия , 
което  се равнява  средно  на предприятие  на 2 500 EUR за сделките  между  стопански  
субекти  и потребители  и на 1 500 EUR за сделките  между  стопански  субекти . 
Стопанските  субекти , извършващи  само  вътрешна  търговия , ще трябва  да платят  тези 
разходи , без да имат  реална  финансова  полза , тъй като това предимство  ще е налице  
само  за стопанските  субекти , търгуващи  през граница . Еднократните  разходи  по 
сделките  за 22 милиона  стопански  субекта  (включително  за тези, извършващи  само  
вътрешна  търговия ) в ЕС се равняват  на 217 млрд . EUR.  
 Този  инструмент  обаче  ще доведе  до икономии
 на разходи  за новите  износители , както  
и за настоящите  износители , които  ще могат  да разширят  своите  трансгранични  
продажби  към нови  държави . Годишните  икономии  за новите  износители  ще бъдат  
0,63—1,6 млрд . EUR. Както  и при вариант  4, за настоящите  износители , които  биха  
започнали  да търгуват  с нови  държави , може  да се счита , че ще направят  потенциални  
икономии  от най-малко  3,7—4,3 млрд . EUR.  
 Инструментът  ще увеличи  конкуренцията  на вътрешния  пазар  и ще доведе  до 
намаляване  на цените . Потребителите  ще се възползват  от по-голям  избор  от продукти  
на по-ниски  цени . Въпреки  че инструментът  ще осигури  висока  степен  на защита  на 
потребителите , заменянето  на националното  законодателство  
може  да доведе  до това в 
някои  специфични  случаи  определени  групи  потребители  да загубят  защита  в 
сравнение  с националното  право .  
 Държавите -членки  вероятно  ще счетат  тези варианти  много  трудни  за постигане  на 
съгласие  и прилагане  от политическа  гледна  точка , тъй като те ще премахнат  
националните  правни  норми  и правни  традиции . Въпреки
 че с инструмента  ще се 
хармонизира  съществуващото  законодателство  в областта  на договорното  право  и ще 
се премахнат  разходите  по сделките , той ще създаде  други  съществени  трудности , 
които  няма  да са само  от парично  естество . Поради  тези трудности  и като се отчетат  
паричните  последици , това далеч  надхвърля  ползите  от инструмента . 
 
5.5.2.  Вариант  на политиката  5б: Директива  за минимално  хармонизиране  
относно  общо  европейско  право  за продажбите   
Държавите -членки  биха  могли  да транспонират  тази директива , като приемат  по-висока  
степен  на защита  на потребителите  от предвидената  в самата  директива . Както  показва  
опитът  със съществуващите  директиви  за минимално  хармонизиране , степента  на 
транспониране  може  да поддържа  значителен  брой  различия  между  националните  
системи  на договорно  право . Този  вариант  до известна  степен  ще намали  разходите  по 
сделките  и ще увеличи  степента  на защита  на потребителите , като им помогне  да 
придобият  повече  увереност  спрямо  пазаруването  през граница . 
 Но, както  бе посочено  във варианти  5а и 6, той ще бъде  
придружен  с много  големи  
еднократни  разходи  за търговците , занимаващи  се с вътрешна  и външна  търговия , 
защото  те ще трябва  да адаптират  своите  договори , за да прилагат  новото  право . Това  
може  да засегне  всички  стопански  субекти , занимаващи  се с търговия  на стоки , 
независимо  дали  имат  желание  да търгуват  през граница  или не. Освен  това, поради  
естеството  на минималното  хармонизиране , за стопанските  субекти  все пак ще има 
допълнителни  разходи , когато  продават  през граница  на потребители , защото  ще трябва  
да проучат  степента  на защита  на потребителите  в други  държави -членки . Ето защо , 
 
 9въпреки  че това може  да е добра  инвестиция  за трансграничните  сделки  между  
стопански  субекти , лицата , по трансгранични  договор  между  стопански  субекти  и 
потребители , както  и тези, извършващи  само  вътрешна  търговия , ще трябва  да платят  
много  големи  допълнителни  разходи , без да има ясна  добавена  стойност . 
 
6. СРАВНИТЕЛНА  ОЦЕНКА  НА ВАРИАНТИТЕ  
Сравнителната  оценка  на вариантите  показва , че вариант  4 (незадължително  общо  
европейско  право  за продажбите ), вариант  5а (директива  за пълно  хармонизиране  
относно  задължително  общо  европейско  право  за продажбите ) и вариант  6 (регламент  
за създаване  на задължително  общо  европейско  право  за продажбите ) най-добре  
осъществяват  целите  на политиката . В сравнение  с другите  варианти  обаче , разходите , 
свързани  с варианти  5а и 6, са значителни , защото  всички  стопански  субекти , 
занимаващи  се с търговия  на стоки  в ЕС, ще трябва  да се адаптират  към нова  
законодателна  рамка . По-конкретно  те ще наложат  финансови  тежести , които  няма  да 
бъдат  компенсирани  от никакви  насрещни  ползи  за стопанските  субекти , извършващи  
само  вътрешна  търговия  и за които  трансграничните  разходи  по сделките  не 
представляват  проблем . Ето защо  това не е пропорционална  мярка  за намаляване  на 
свързаните  с договорното  право  пречки  пред  трансграничната  търговия . Също  така 
варианти  5а и 6 не получиха  голяма  подкрепа  от държавите -членки .  
Следователно  предпочитаният  вариант  на политика  е вариант  4, който  осъществява  
целите  на политиката , що се отнася  до намаляване  на правните  усложнения  и на 
разходите  по сделките . Износителите , които  решат  да прилагат  незадължителното  общо  
европейско  право  за продажбите , първоначално  ще платят  известни  разходи  по 
сделките . Стопанските  субекти  обаче  ще избират  този вариант  доброволно . За 
стопанските  субекти , започващи  или разширяващи  своята  търговия  отвъд  граница , това 
ще донесе  значителни  икономии  на разходи . Стопанските  субекти , занимаващи  се с 
вътрешна  търговия , или тези, които  решат  да не прилагат  незадължителното  общо  
европейско  право  за продажбите  при износ , няма  да плащат  никакви  разходи , тъй като 
този вариант  няма  да ги засегне . 
 Този  вариант  също  така ще гарантира  висока  
степен  на защита  на потребителите , което  
ще засили  сигурността  и увереността  им в правата  им при пазаруване  отвъд  граница . 
Той ще допринесе  за трансграничната  търговия  и конкурентоспособността  на 
икономиката  на ЕС и ще бъде  от полза  за потребителя  поради  по-големия  избор  от 
продукти  и по-добрите  цени . Тъй като този вариант  ще се избира  доброволно  от 
стопанските  субекти , той няма  да налага  допълнителни  тежести , а ще донесе  
значителни  икономии  на разходи  за стопанските  субекти , разширяващи  своята  
търговия  отвъд  граница . 
 
7. МЕХАНИЗМИ  ЗА МОНИТОРИНГ  И ОЦЕНКА  
 
Комисията  ще започне  действия  на мониторинг  и оценка , за да оцени  в каква  степен  
общото  европейско  право  за продажбите  е постигнало  целите  си. Тези  действия  ще се 
извършат  четири  години  след  началната  дата на прилагане  на инструмента . Целта  е 
мониторингът  и оценката  да предшестват  и да подпомогнат  процедурата  за преглед , 
чрез която  ще се провери  ефективността  на инструмента  за общото  европейско  право  
за продажбите .