BG    BG  КОМИСИЯ  НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ  ОБЩНОСТИ  
Брюксел , 30.5.2007 
COM(2007) 275 окончателен  
  
СЪОБЩЕНИЕ  ОТ КОМИСИЯТА  
ДОНОРСТВО  И ТРАНСПЛАНТАЦИЯ  НА ОРГАНИ : ПОЛИТИЧЕСКИ  
ДЕЙСТВИЯ  НА НИВО  ЕС 
{SEC(2007) 704} 
{SEC(2007) 705} 
 
BG 2   BG 1. ВЪВЕДЕНИЕ  
През  последните  50 години  трансплантацията  на органи  стана  световна  практика , 
принасяща  огромна  полза  на стотици  хиляди  пациенти .  
Донорството  на органи  и трансплантацията  са деликатни  и комплексни  въпроси , чието  
етично  измерение  е от голяма  важност  и които  изискват  пълна  подкрепа  от страна  на 
цялото  общество  в намирането  на нови  решения . Много  от аспектите  се разглеждат  в 
различна  светлина  в различните  държави -членки  в зависимост  от културните , правните , 
административните  и организационните  проблеми , с които  те се сблъскват .  
Използването  на човешки  органи  за трансплантация  се увеличаваше  постоянно  през 
последните  десетилетия . Днес  трансплантацията  на органи  е най-икономичното  
лечение  на крайния  стадий  на бъбречна  недостатъчност , а за крайния  стадий  на отказ  
на органи  като черен  дроб , бял дроб  и сърце , тя е единственото  възможно  лечение .  
Отличните  резултати  от трансплантациите , изразяващи  се в спечелени  години  живот  и 
подобряване  на качеството  на живота , спомогнаха  за все по-често  прилагане  тези 
терапии . Методите  на трансплантация  продължават  да се развиват  и в бъдеще  те може  
да предложат  практическо  лечение  за други , неудовлетворени  досега  медицински  
потребности . 
Използването  на органи  при лечение  създава  обаче  риск  от предаването  на болести . 
Всяка  година  известен  брой  органи  се обменя  между  държавите -членки  на ЕС. 
Трансгранчиният  обмен  означава , че процедурата  по трансплантацията  се извършва  от 
болници  или специалисти , попадащи  под различни  юрисдикции .  
От друга  страна  дефицитът  на органи  е основен  фактор , възпрепятстващ  програмите  за 
трансплантация . В момента  в списъците  с чакащи  в Европа  фигурират  приблизително  
40 000 пациенти . Смъртността  при чакащите  присаждане  на сърце , черен  дроб  или бял 
дроб  е обикновено  между  15 и 30%. В ЕС съществуват  големи  различия  между  
процентите  на органите , дарени  от починали  и от живи  донори . Не съществува  просто  
обяснение  за тези различия . Дори  между  държавите  от ЕС с добре  развити  здравни  
услуги  има големи  различия  при донорството  и трансплантацията  на органи  и се 
създава  впечатление , че някои  организационни  модели  работят  по-добре  от други . 
Една  от потенциалните  последици  от дефицита  на органи  е трафикът  на човешки  
органи , извършван  от организирани  престъпни  групи , които  проследяват  и изваждат  
органи  в развиващите  се страни  и ги предават  на реципиенти  в Европейския  съюз .  
Съобщението  на Комисията  относно  донорството  и трансплантацията  на органи  има за 
цел да отговори  на тези предизвикателства  на базата  на мандата  в член  152, буква  а) от 
Договора , който  дава възможност  на Европейския  парламент  и на Съвета  да приемат  
хармонизирани  мерки  на базата  на процедурата  за съвместно  вземане  на решения , 
съгласно  член  251 ЕО чрез установяване  на високи  стандарти  за качеството  и 
безопасност  на органи  от човешки  произход . То посочва  действията , които  Комисията  
планира  да предприеме , за да отговори  на главните  политически  предизвикателства  във 
връзка  с донорството  и трансплантацията  на органи : осигуряване  на качество  и 
безопасност  на органите , увеличаване  на броя  на наличните  органи  и борба  срещу  
трафика  на органи .  
 
BG 3   BG 2. ДОНОРСТВО  И ТРАНСПЛАНТАЦИЯ  НА ОРГАНИ : НАСТОЯЩИ  
ПРЕДИЗВИКАТЕЛСТВА  
2.1. Рискове  от трансплантацията  
Използването  на органи  при лечение  създава  риск  от заразяване  на реципиента  с 
болести . Предаване  на НІV, хепатит  В и С, бактерии , гъбички  и паразити  чрез 
трансплантация  е описано  в научната  литература , както  и предаването  на различни  
видове  рак.  
Предаването  на болест  от орган  на починал  донор  може  да доведе  не само  до загуба  на 
алографта  (трансплантанта ), но и до смъртта  на реципиента , чиято  имунна  система  е 
потисната . Въпреки  дефицита  от починали  донори  на органи , всеки  орган  трябва  да се 
изследва  щателно .  
Всяка  година  известен  брой  органи  се обменят  между  държавите -членки  на ЕС. Броят  
на обменените  органи  представлява  малка  част от общия  брой  органи , използвани  за 
трансплантация  в ЕС, с изключение  на областите , включени  в международни  
споразумения  (Евротрансплант ), където  обменът  на органи  стига  до 20% от общия  брой  
трансплантации  на органи . Освен  това всяка  година  някои  граждани  на ЕС 
предприемат  трансплантация  на органи  в държава -членка , различна  от тяхната  страна  
по произход . Изглежда , че броят  на пациентите  от една  държава , които  се опитват  да 
намерят  трансплантант  в друга  държава , където  донорите  са повече , отколкото  в 
тяхната  собствена , нараства . Законовите  изисквания  към качеството  и безопасността  
обаче  са различни  в отделните  държави -членки1 Ето защо  осигуряването  на високо  
ниво  на защита  на пациентите  в цяла  Европа  е приоритет . 
2.2. Дефицит  на органи  
Острият  дефицит  от донори  на органи  си остава  основното  предизвикателство , пред  
което  държавите -членки  на ЕС са изправени  по отношение  на трансплантацията  на 
органи . 
Всеки  ден, докато  чакат  за орган , в европейските  общества  умират  приблизително  десет  
пациенти . Списъците  с чакащи  стават  все по-дълги  във всички  страни  на ЕС. Дори  в 
случаите , когато  има устойчиво  увеличение  на броя  на донорите , е много  трудно  да се 
намали  броят  на пациентите  и времето , прекарано  в списъците  с чакащи . Търсенето  на 
трансплантанти  расте  по-бързо  от броя  на донорите  на органи . Увеличаването  на броя  
на наличните  донори  обаче  ще помогне  да се намали  несъответствието  между  
предлагане  и търсене , дори  ако не се постигне  абсолютно  намаляване  на списъка  на 
чакащите . 
Има различни  причини  за дефицита  на донори .2 Налице  са също  големи  различия  
между  успехите  на държавите -членки  при увеличаване  на техния  резерв  от донори . 
Относителният  брой  на донорите  е много  различен  в отделните  европейски  страни : 
относителният  дял на починалите  донори  варира  от 0,8 до 35,1 донори  на един  милион  
души  население . Тези  различия  нямат  просто  обяснение . Те вероятно  се дължат  на 
сложно  съчетание  от културни , исторически  и социални  фактори  в комбинация  с 
                                                 
1 http://ec.europa.eu/health/ph_threats/human_substance/documents/organ_survey.pdf. 
2 Подробна  информация  има в приложената  към настоящото  съобщение  оценка  на въздействието . 
 
BG 4   BG аспекти , свързани  с характерните  особености  на здравните  служби  и организационните  
аспекти  на система  за даряване  на органи  в дадена  държава . 
2.3. Трафик  на органи  
Както  бе вече споменато , предлагането  на органи  е много  ограничено . Макар  засега  да 
няма  улики , представени  при наказателни  производства , възможно  е международни  
престъпни  организации  да са съзрели  доходната  възможност , създадена  от 
несъответствието  между  предлагането  и търсенето  на органи , и, чрез упражняване  на 
голям  натиск  върху  крайно  бедни  хора , да ги принуждават  да прибягнат  до продажба  на 
свои  органи .  
Трафикът  на органи  не е нов проблем  в световен  мащаб . През  80-те години  на ХХ век 
експертите  забелязаха  началото  на така наречения  по-късно  „трансплантационен  
туризъм “, при който  преуспяващи  азиатци  предприемат  пътувания  до Индия  и до други  
части  на Югоизточна  Азия , за да получат  органи  от бедни  донори . Оттогава  се откриха  
и други  маршрути .  
Макар  според  сегашните  оценки  трафикът  на органи  да запазва  сравнително  скромен  
мащаб  в Европа , въпросът  все пак предизвиква  сериозна  политическа  и етична  
загриженост . 
3. ДОБАВЕНАТА  СТОЙНОСТ  НА ДЕЙСТВИЯТА  НА ЕС 
През  последните  години  Комисията  положи  големи  усилия  в подкрепата  си за сектора  
на трансплантацията  на органи  по различни  програми  на Общността . Финансирани  
бяха  голям  брой  проекти3; резултатите  от които  генерираха  значително  количество  
информация  и знания , полезни  за активизиране  на политиките  на ЕС в тази област . 
Сега  е време  тези идеи  да бъдат  осъществени .  
През  юни 2006 г. Комисията  даде  началото  на открита  консултация  по донорството  и 
трансплантацията  на органи . Въз основа  на резултатите  от тази консултация  Комисията  
предлага  сега да бъдат  предприети  на общностно  ниво  бъдещи  инициативи , които  имат  
добавена  стойност  предвид  очакващите  ни предизвикателства .  
Осигуряването  на качеството  и безопасността  на човешките  органи  в Европа  е във 
фокуса  на дейността  на Общността  в това поле , доколкото  този аспект  има приоритетно  
значение  в Договора  за създаване  на Европейската  общност4. Една  експертна  
конференция , организирана  от италианското  правителство  по време  на неговото  
председателство  на Съвета  на ЕС през 2003 г., посочи  дефицита  на органи  и трафика  на 
органи  като основни  приоритети  в тази сфера  и подчерта , че аспектите  на качеството  и 
безопасността  трябва  да бъдат  изцяло  взети  предвид  в рамката  на предлагането  и 
                                                 
3 Описание  на проектите  е дадено  в оценката  на въздействието , приложена  към настоящото  
съобщение . 
4 От 1999 г. член  152 на Договора  даде  възможност  на Европейския  парламент  и на Съвета  да 
приемат  мерки , установяващи  високи  стандарти  за качество  и безопасност  на органи  и вещества  
от човешки  произход , кръвта  и кръвните  продукти . Общността  вече е приела  директиви  на 
Парламента  и на Съвета  относно  кръвта , както  и относно  тъканите  и клетките . 
 
BG 5   BG търсенето  на органи . За адекватно  посрещане  на посочените  предизвикателства  е 
необходим  интегриран  подход  от три действия .  
3.1. Рамка  за качество  и безопасност  на донорството  и трансплантацията  на 
органи  
Редица  мерки  могат  да бъдат  предприети  на всеки  етап от процеса  на трансплантация , 
за да се подобри  качеството  и безопасността  на органите .  
Оценката  на потенциалните  донори  преди  трансплантацията  е съществена  част от една  
сериозна  трансплантация  на органи . Тази  оценка  трябва  да предостави  достатъчно  
информация  за извършването  на адекватен  анализ  „риск  — полза “ от 
трансплантационния  екип . Рисковете  и характеристиките  на органа  трябва  да бъдат  
установени  и документирани , за да може  да се избере  подходящ  реципиент . 
Поддържането  на архив  и системи  за качество  бе посочено  като решаваща  стъпка  за 
повишаване  на качеството  и безопасността . Необходимо  е да бъдат  установени  
стандартни  процедури  за доставка  и изисквания  за консервация  и транспорт  на 
органите . 
Трябва  да се осигури  ефективен  транспорт  на органите , който  минимизира  
исхемичното  време  и не допуска  увреждане  на органа . При запазване  на медицинската  
поверителност , контейнерът  с органа  трябва  да има ясен  етикет  и да съдържа  
необходимата  документация .  
Системата  за трансплантация  трябва  да осигури  проследимостта  от донор  до 
реципиент /и. При неочаквано  усложнение  системата  трябва  да подава  сигнал  за 
тревога . Трябва  да има система  за откриване  и изследване  на сериозни  или неочаквани  
неблагоприятни  събития .  
Често  донорът  на орган  е и донор  на тъкани . Изискванията  за качество  и безопасност  на 
органите  трябва  да допълват  и да бъдат  свързани  със съществуващата  система  на 
Общността  за тъкани  и клетки5. Всяка  нежелана  реакция  у един  реципиент  на орган  
трябва  да бъде  проследена  и съобщена  в системата  за контрол  на тъканите , ако това е 
необходимо . 
Подчертана  е ключовата  роля  на компетентните  национални  органи  при осигуряване  на 
качеството  и безопасността  на този процес , както  и значението  на създаване  на системи  
за оторизиране  на заведения  и програми  за донорство  и доставка  на органи , основаващи  
се на общи  критерии  за качество  и безопасност . Тази  система  ще предостави  пълен  
списък  на оторизираните  центрове  в Европа , отворени  за граждани  и за специалисти . 
Обвързването  на критериите  за безопасност  и качество  не трябва  да води  до намаляване  
на действителния  брой  на донорите . Важно  е да се разбира  ясно  рискът  за пренасяне  на 
болести , свързан  с всеки  отделен  случай . Въпреки  че определянето  на риска  на базата  
на профила  на донора  е от решаващо  значение  за рационалното  вземане  на решение , 
всяко  решение  зависи  също  така от характеристиките  на реципиента . Във всеки  отделен  
                                                 
5 Директива  2004/23/ ЕО на Европейския  парламент  и на Съвета  относно  установяването  на 
стандарти  за качество  и безопасност  при даряването , доставянето , контрола , преработването , 
съхраняването , съхранението  и разпределянето  на човешки  тъкани  и клетки . 
 
BG 6   BG случай  трябва  да се направи  съпоставка  на рисовете  и ползите : свързаният  с органа  
риск  — с последиците , ако не се получи  трансплантант . 
3.2. Сътрудничество  между  държавите -членки  
Дефицитът  на органи  е често  срещана  дилема  във всички  европейски  страни  и обменът  
на умения  между  държавите -членки  на ЕС доказа  вече своята  полезност , като увеличи  
броя  на донорите  в някои  страни .  
3.2.1. Наличност  на органи  
Някои  държави -членки  подеха  различни  инициативи , насочени  към организиране  на 
донорски  системи  и текущи  практики , за които  е доказано , че увеличават  наличността  
на органи . 
Изграждането  на ефикасна  система  за идентифициране  на хора , които  биха  могли  да 
станат  потенциални  донори  при настъпването  на смъртта  им, ако всички  задължителни  
изисквания  за даване  на съгласие  в държаната -членка  са били  спазени , е посочено  като 
ключов  фактор  за увеличаване  на броя  на донорите . Установено  е, че много  донори  са 
изгубени  поради  липса  на оценка , липса  на връзка  между  специалистите  или защото  
опцията  за даряване  на органи  не е била  предложена  на роднините .  
В някои  държави -членки  обучението  и използването  на специалисти  от здравеопазва -
нето , отговарящи  за идентифицирането  на хора , които  биха  могли  да станат  
потенциални  донори  при настъпването  на смъртта  им, и за организация  на донорския  
процес , е увеличило  ефективността  при доставката  на органи  и е подобрило  работата  на 
трансплантационните  системи .  
За да се увеличи  резервът  от донори , важна  роля  може  да изиграе  насърчаването  на 
алтруистичното  донорство  от живи  донори , на базата  на подходящи  предпазни  мерки  
по отношение  на защитата  на живите  донори  и превенцията  на трафика  на донори . 
Донорството  от живи  донори  в Европа  обхваща  17% от трансплантациите  на бъбреци  и 
5% от трансплантацията  на черен  дроб . Въпреки  че живите  донори  винаги  са били  
свързани  с висок  риск  при трансплантация , даряването  от тяхна  страна  се увеличи  
драматично  през последните  години . По-честото  използване  на органи  от живи  донори  
може  да се дължи  на многобройни  фактори , включително  на натиска  поради  дефицит  
на починали  донори , напредъка  на хирургията  и убедителните  доказателства  за 
благоприятен  изход  от трансплантацията  и малък  риск  за донора . Степента , до която  
живи  донори  се ангажират  с даряване , е различна  в различните  части  на Европа .  
При специфични  обстоятелства  допълнителна  възможност  е да се предвидят  други  
потенциални  донори  („разширени  донори “), които  не отговарят  напълно  на 
необходимите  условия  за донорство  поради  позитивна  серология , вродени  или 
наследствени  заболявания , история  на злокачествени  образувания  или други  
характеристики , като възраст  на донора  или анамнеза  за високо  кръвно  налягане  и 
диабет . 
3.2.2. Обществена  информираност  
На обществената  информираност  и общественото  мнение  също  се пада  да играят  важна  
роля  за увеличаване  на донорството  на органи .  
 
BG 7   BG Донорството  и трансплантацията  на органи  са медицински  процедури , за чието  
развитие  е необходимо  пълното  участие  на обществото . В тази област  има много  
сложни  и деликатни  морални  въпроси  и стана  ясно , че някои  от тях се решават  
различно  в различните  страни  в зависимост  от културните  ценности . 
През  2006 г. 56% от европейците5 са заявили  съгласието  си да дарят  след  смъртта  си 
своите  органи  на донорска  служба  за органи . Отговорите  на този въпрос  се изменят  в 
широки  граници  в отделните  страни . 
Отказите  от страна  на семейства  да дарят  органи  на техни  починали  роднини  варират  в 
Европа  между  6% и 42%. Тези  разлики  също  нямат  лесно  обяснение . Те биха  могли  да 
се обяснят  с твърде  разнообразните  процедури  в законите  за съгласието  на живи  и 
починали  донори , различните  организационни  практики , както  и с други  важни  
културни , икономически  или социални  фактори , които  влияят  върху  разбиранията  на 
обществото  за ползата  от донорството . 
Най-икономичният  начин  за увеличаване  на обществената  готовност  за донорство  се 
състои , изглежда , в по-голямата  информираност  на здравните  работници  и медиите  по 
въпросите  на трансплантацията . Доколкото  обществената  готовност  за донорство  може  
да се повлияе  както  от положителни , така и от отрицателни  послания , необходимо  е 
професионално  отношение  към донорството  и подкрепа  на експертите  в сферата  на 
комуникациите . 
Продължаващото  образование  трябва  да бъде  важен  елемент  на всяка  комуникационна  
стратегия . Хората  трябва  да бъдат  насърчавани  да говорят  за донорството  на органи  и 
да уведомяват  близките  си за своите  желания . Само  41% от европейските  граждани  са 
обсъждали  донорството  на органи  в семейството6. Наблюдава  се важна  положителна  
корелация  между  протеклото  обсъждане  в семейството  и готовността  за донорство  на 
органи . 
Създаването  на европейска  карта  за донор  на органи , в която  донорът  ще изразява  
съгласието  или несъгласието  си да дари  органите  си, ще допринесе  за по-добрата  
осведоменост  на обществеността . 81% от европейските  граждани  подкрепят5 
използването  на карта  за донор  на органи , за да се установи  по-лесно  готовността  на 
хората  да дарят  органи  след  смъртта  си. Въпреки  това само  12% от европейците  имат  
понастоящем  карта  за донор  на органи . 
3.2.3. Организационни  аспекти  
Сравнението  между  отделните  страни  показва , че общият  национален  дял на донорите  
невинаги  отговаря  на процента  на хората , които  са обявили  предварително  своята  
готовност  да дарят  органи  в тези страни . Това  показва  ясно  колко  важно  е да има 
изградена  ефикасна  система  за трансплантации , която  да гарантира , че органите  на 
хората , които  са готови  да ги дарят , ще бъдат  на разположение . 
Предпоставка  за всяко  действие  в тази сфера  е изграждането  на адекватни  системи  за 
трансплантация  на национално  ниво . Тази  система  има нужда  от адекватна  законова  
рамка , добър  технически  подход  и организационна  подкрепа . Ролята  на компетентните  
                                                 
6 Анкета  на Евробарометър , 2006 г. 
 
BG 8   BG органи  е от решаващо  значение  в организационната  система . Тези  органи  трябва  да 
гарантират  съблюдаването  на основните  норми  и да организират  донорската  и 
трансплантационната  дейност .  
Различните  организационни  системи  в Европа  са резултат  от тяхното  възникване  и 
история . Дори  между  държавите  от ЕС с добре  развити  здравни  услуги  има големи  
различия  при донорството  и трансплантацията  на органи  и се създава  впечатлението , че 
някои  организационни  модели  работят  по-добре  от други . 
Трансплантите  на органи  са подложени  на натиска  на времето . Процесът  от доставката  
до трансплантацията  трябва  да се извърши  в рамките  на няколко  часа (за да се запази  
жизнеспособността  на органа ). Освен  това, за да бъдат  трансплантирани  органите , 
трябва  да има съответствие  между  донор  и реципиент . Това  превръща  
организационната  структура  в ключов  елемент  на системите  за донорство / 
трансплантация  на органи .  
Важна  част от тази организация  е ефективната  система  за разпределяне . Тази  система  
трябва  да се съобразява  с краткото  време , през което  органите  могат  да се запазят , и 
необходимостта  да се гарантира  органът  да бъде  предоставен  на най-подходящия  
реципиент  при спазването  на предварително  установени  критерии . 
Новите  държави -членки  са изправени  пред  по-големи  здравни  проблеми , отколкото  
останалата  част от ЕС, но разполагат  с по-малко  финансови  средства  за тяхното  
решаване . Ето защо  техните  здравни  системи  се намират  под голям  натиск , особено  
когато  става  въпрос  за процеса  от донорството  до трансплантацията  на органите , чиято  
сложност  го прави  изключително  труден  за овладяване . Това  води  до огромни  разлики  
между  държавите -членки , що се отнася  до достъпа  до трансплантанти  и дължината  на 
списъците  с чакащи . Сътрудничеството  на ниво  ЕС може  да бъде  от особена  полза  за 
тези системи . 
Прието  е, че колкото  по-голям  е резервът  от донори , толкова  по-добро  е 
съответствието . Спешните  пациенти  и реципиенти  с трудности  (деца , пациенти  със 
силно  изострена  чувствителност  и пр.) не могат  да бъдат  лекувани  успешно  в рамките  
на една  малка  организация ; този проблем  е особено  сериозен  за малките  държави -
членки . В същото  време , що се отнася  до донорството , включването  на местните  
фактори  (болнични  екипи  за трансплантация  и трансплантационни  координтатори ) в 
процеса  на взимане  на решение  помогна  за мотивирането  на съответните  специалисти  и 
доведе  до по-добри  резултати .  
Както  изглежда , най-успешният  организационен  подход  е гъвкава  система , съчетаваща  
децентрализирана  мрежа  от местни  организации , занимаващи  се главно  с доставката  на 
органи , и насърчаване  на донорството  от страна  на големи  организации , насочени  към 
поощряване  на обмена  на органи  и сътрудничеството . 
Споразумение  № 26 на Съвета  на Европа  относно  обмена  на терапевтични  субстанции  
от човешки  произход  постави  през  1958 г. началото  на трансграничните  дейности  в 
тази сфера . Работата  на Съвета  на Европа , Евротрансплант , Скандиатрансплант , 
Европейската  мрежа  за трансплантации  и редовните  срещи  на европейските  
 
BG 9   BG организации  за обмен  на органи  са добри  примери  за необходимостта  от европейско  
сътрудничество .7 
3.3. Борбата  с трафика  на органи  
Член  3 от Хартата  за основните  права  на ЕС гласи , че всеки  човек  има правото  да се 
зачита  неговата  физическа  неприкосновеност . Освен  това в хартата  се съдържа  забрана  
за превръщане  на човешкото  тяло  и неговите  части  в източник  на финансова  печалба , 
както  и забрана  за трафик  на хора . Като  част от общото  явление  трафик  на хора , 
трафикът  за целите  на изваждане  на органи  представлява  сериозно  нарушение  на 
свободата  и физическата  неприкосновеност  на неговите  жертви .  
Съветът  на Европа8 и Световната  здравна  организация9 призоваваха  многократно  към 
действия  за спиране  на трафика  на органи . Забраната  за трафик  на човешки  органи  и 
тъкани  е вече в сила  благодарение  на международни  правни  инструменти  като 
Договора  от Овиедо  за човешките  права  и биомедицината  и неговия  Допълнителен  
протокол  относно  трансплантацията  на органи  и тъкани  от човешки  произход . Освен  
това Протоколът  за предотвратяване , ограничаване  и наказване  на трафика  на хора , 
който  допълва  Договора  на ООН  срещу  организираната  международна  престъпност , 
изисква  от договарящите  се страни  да криминализират  този вид трафик  на хора  и да 
приемат  пропорционални  и разубеждаващи  наказания . Комисията  постоянно  се 
позовава  на тези международни  инструменти  от особена  важност  и ще продължава  да 
следи  отблизо  всяка  промяна  в областта  на трафика  на органи , както  в рамките  на 
Европейския  съюз , така и по света . 
4. ИЗВОДИ  И ПОСЛЕДВАЩИ  ДЕЙСТВИЯ  
Работата  по различните  програми  на Общността  ще продължи  през идните  години . 
Важно  е резултатите  от тези проекти  да имат  приемственост  и да бъдат  подкрепени  на 
политическо  ниво ; резултатите  трябва  да се направят  достъпни  за всички  участници  в 
процеса . 
Бяха  определени  следните  основни  сфери  на действие  при донорстовото  и 
трансплантацията  на органи : 
• Подобряване  на качеството  и безопасността . 
Комисията  ще определи  точния , балансиран  обхват  на законовата  рамка  на ЕС за 
качеството  и безопасността  на човешките  органи , вземайки  предвид  проведения  вече по 
тези проблеми  диалог  с държавите -членки . Тази  рамка  трябва  да бъде  подкрепена  чрез 
сътрудничество  между  държавите -членки , водещо  до събиране  на достатъчно  
информация , която  ще помогне  да се определят  приемливите  нива  на риск  при 
използването  на „разширени “ донори  и чрез насърчаването  на добри  медицински  
практики  и оценка  на посттрансплантационните  резултати  („organovigilance“) . 
                                                 
7 Подробна  информация  може  да се намери  в приложената  към настоящото  съобщение  оценка  на 
въздействието . 
8 Препоръка  Rec (2004) 7 на Комитета  на министрите  
9 Резолюция  на СЗО  WHA 42.5 осъждаща  покупката  или продажбата  на органи  от човешки  
произход  
 
BG 10   BG • Увеличаване  на наличността  на органи  
Комисията  ще насърчи  сътрудничеството  между  държавите -членки , насочено  към 
обмяна  на опита  и най-добрите  практики , с оглед  да бъдат  изградени  ефикасни  системи  
за идентифицирането  на онези  граждани , които  биха  могли  да станат  донори  на органи  
при смъртта  им.  
Други  сфери , в които  сътрудничеството  играе  важна  роля , са подкрепата  на обучението  
на специалистите  въз основа  на най-добрия  опит , проучване  на насърчаването  на 
донорство  от живи  донори  и оценка  на използването  на органи  от „разширени “ донори  
(донори , които  от медицинска  гледна  точка , могат  да бъдат  взети  предвид  само  за 
специфични  реципиенти  при специфични  обстоятелства ), като се отчитат  аспектите  на 
качеството  и безопасността .  
Важно  ще бъде  също  да се съсредоточат  усилията  и компетентностите  с цел по-добра  
информираност  на обществеността . В този контекст  трябва  да се обсъди  създаването  на 
европейска  карта  на донор  на органи  или нейното  включване  в съществуващата  
европейската  здравноосигурителна  карта  . 
• Повишаване  на ефективността  и достъпността  на системите  за трансплантация  
Подобно  на други  въпроси  във връзка  с достъпа  до здравни  услуги , този проблем  
трябва  да се разглежда  във връзка  с други  инициативи  на общностно  ниво  в тази сфера .  
Инициативите  ще бъдат  насочени  към идентифициране  на най-ефикасните  системи , 
споделяне  на опита  и насърчаване  на най-добрите  практики  в съответствие  с местните  
особености . Държавите -членки , чиито  системи  за трансплантация  не са достатъчно  
развити , могат  да бъдат  подкрепяни  и насочвани  в техните  усилия  за подобряване  на 
грижите  за пациентите . 
Между  националните  органи  на държавите -членки  ще бъдат  предприети  други  
действия  за установяване  на потребностите  на равнище  на ЕС за обмен  на органи . 
Може  да се обсъдят  указания  за системи  за предлагане  на излишните  органи  на други  
държави , по-специално  във връзка  с обмена  на органи  за спешни  и трудно  лечими  
пациенти .  
Нарастващата  мобилност  на хората  в ЕС налага  да бъдат  идентифицирани  основните  
проблеми , свързани  с мобилността  на пациентите . Важно  също  така ще бъде  да се 
осигури  съгласие  в целия  ЕС по въпросите , свързани  с трансплантационната  медицина  
за пациенти  извън  Общността  („чуждестранни  лица “). 
Комисията  предлага  следните  механизми  на действие : 
• План  за действие  по засилване  на сътрудничеството  между  държавите -членки  
Анализът  на положението  с трансплантацията  на органи  в ЕС разкри  големи  разлики  в 
относителния  брой  на починали  и живи  донори  на органи  в ЕС, както  и значителни  
различия  в трансплантационната  дейност . Тези  различия  нямат  просто  обяснение  и 
става  ясно , че някои  модели  функционират  по-добре  от други . Има поле  за споделяне  
на компетентност  между  държавите -членки  на ЕС и за сътрудничество  между  страните , 
което  да помогне  да се увеличи  максимално  донорството  на органи  и да се уеднакви  
 
BG 11   BG достъпът  до трансплантация . Общността  ще определи  най-добрия  от най-добрите  
модели  и ще подкрепи  неговото  прилагане  в целия  ЕС при едновременно  зачитане  на 
културните  и организационните  различия . 
Още  в решението , прието  от Съвета  на министрите  на здравеопазването  в 1991 г.10, 
относно  основните  здравни  алтернативи , Съветът  отбеляза , че анализът  на възможното  
съдействие  на Общността  относно  наличието  на органи  за трансплантация  е определен  
като един  от въпросите , изискващи  съвместно  обсъждане , редовни  съвместни  дискусии  
и/или съвместни  усилия  да се подпомогнат  държавите -членки  при очертаване  на 
рамката  на техните  здравни  политики . Главните  европейски  организации  за обмен  на 
органи  препоръчаха  също  да се определят  най-добрите  инициативи  за насърчаване  на 
обмена  на опит  и информация  между  държавите  от ЕС, за да се подобрят  
организационните  аспекти . 
План  за действие , насочен  към по-близко  сътрудничество  между  държавите -членки  и 
специално  пригоден  за нуждите  на тази сфера , ще осигури  необходимото  съчетание  на 
политики  за постигане  на плавен  преход  към създаването  на политика  на ЕС. Този  
подход  трябва  да се основава  на посочването  и разработването  на общи  цели , за които  
съществува  съгласие , че са необходими  действия  на Общността , съгласувани  
количествени  и качествени  показатели  и репери , редовно  отчитане  и посочване  и 
споделяне  на най-добрите  практики . 
• Правен  инструмент  на ЕС за качеството  и безопасността  на донорството  и 
трансплантацията  на органи  
Общността  прие  вече директиви  на Парламента  и на Съвета  относно  стандарти  за 
качеството  и безопасността  на кръвта11, както  и за тъкани  и клетки12. Една  европейска  
директива , която  е вероятно  да бъде  приета , ще въвежда  стандарти  за качество  и 
безопасност  на органите  и би могла  да се занимава  с подобни  проблеми ; обаче  
отношението  риск -полза  е фундаментален  подход  при трансплантацията  на органи . 
Поради  дефицита  на органи  и застрашаващите  живота  индикации  за трансплантация  на 
органи , ползите  от трансплантацията  на органи  са големи  и могат  да се приемат  по-
големи  рискове , отколкото  при кръвопреливанията  или повечето  случаи  с присаждане  
на тъкани  и клетки . В този контекст  болничният  лекар  играе  важна  роля  за решението  
за приемане  на органи  за трансплантация . Предложението  на Комисията  ще вземе  
предвид  тези особености  на донорството  и трансплантацията  на органи .  
Заключението  на оценката  за въздействието , приложена  към настоящото  съобщение , е, 
че на базата  на бъдещо  сътрудничество  с държавите -членки , една  адекватна  и гъвкава  
европейска  законова  рамка  би могла  да бъде  адекватният  отговор  от страна  на 
Общността  по отношение  на мандата , предвиден  в член  152, параграф  4, буква  а). 
Бъдещият  законов  инструмент , базиран  на отделна  оценка  на въздействието , би могъл  
да включва  принципите , необходими  за създаването  на основна  рамка  за качество  и 
безопасност , между  които : 
                                                 
10 Решение  на Съвета  на министрите  на здравеопазването , OВ C 304, 23.11.1991, стр. 5-6. 
11 OВ L 33, 8.2.2003, стр. 30–40. 
12 OВ L 102, 7.4.2004, стр. 48–58. 
 
BG 12   BG – създаването  на национален  надзорен  орган  или органи , отговорни  за 
прилагането  на изискванията  на тази директива ; 
– общ набор  от стандарти  по качество  и безопасност  за оторизирането  на 
заведения  и програми  за донорство  и доставка  на органи , както  и за тяхното  
ефикасно  запазване  и транспортиране ; 
– осигуряване  на проследимост  и отчетност  на сериозните  неблагоприятни  
развития  и реакции ; 
– създаване  на инспекционни  структури  и контролни  мерки ; 
– осигуряване  на пълна  характеристика  на органа , за да може  
трансплантационният  екип  да извърши  правилна  оценка  на риска .