СЪДЪРЖАНИЕ

ОБОБЩЕНИЕ И ЗАКЛЮЧЕНИЯ.. 3

1. Въведение. 6

2. Макроикономическа ситуация и потенциални дисбаланси. 6

2.1. Външна задлъжнялост. 7

2.2. Задлъжнялост на частния сектор. 14

2.3. Финансов сектор. 18

2.4. Разходите за труд на единица продукция. 20

2.5. Външна конкурентоспособност. 21

2.6. Пазари на недвижими имоти. 24

3. ЗАДЪЛБОЧЕН АНАЛИЗ ПО ИЗБРАНИ ТЕМИ.. 26

3.1. Външна задлъжнялост. 26

3.2. Задлъжнялост на корпоративния сектор. 33

3.3. Предизвикателства пред пазара на труда. 39

4. Предизвикателства пред политиката. 49

ОБОБЩЕНИЕ И ЗАКЛЮЧЕНИЯ

През май 2012 г. Комисията направи заключението, че България е засегната от макроикономически дисбаланси, по-специално що се отнася до процесите, свързани с външната задлъжнялост, намаляването на задлъжнялостта в корпоративния сектор и корекцията на пазара на труда. Предвид установените през май дисбаланси Комисията прецени, че е полезно в доклада за механизма за предупреждение (ДМП), публикуван на 28 ноември 2012 г., допълнително да разгледа дали дисбалансите остават или са коригирани. За тази цел в настоящия задълбочен преглед се прави обширен анализ на българската икономика в съответствие с контрола, провеждан в рамките на процедурата при макроикономически дисбаланси (ПМД). Основните наблюдения и заключения от този анализ са:

• Външната позиция на България все още остава силно отрицателна, въпреки че последните тенденции са в правилната посока. Изглежда, че дисбалансът на външната задлъжнялост намалява от 2010 г. насам. Плащанията по дълга и номиналният икономически растеж са намалили задлъжнялостта като дял от БВП. Очакванията за бъдещ икономически растеж и последните промени по текущата сметка са показателни за постепенното подобряване на националната нетна международна инвестиционна позиция.

• Корекцията на текущата сметка е предизвикана от нарастване на пазарния дял на износа, но продължават да съществуват рискове. През последните три години салдото по текущата сметка остава до голяма степен балансирано. Прекомерните дефицити, наблюдавани по време на икономическия бум, не се очаква да се повторят в същата степен след възстановяването на икономиката. Прекомерният дефицит по текущата сметка в годините преди кризата се обуславяше от наличието на голям приток на капитали, които често бяха свързани с чуждестранните инвестиции в недвижими имоти. Повторение на подобен модел на растеж в бъдеще отново ще постави на изпитание текущата сметка. Въпреки че не е изключено този сценарий да се повтори, вероятността за това е малка.

• Независимо от нарастването на пазарния дял на износа остават опасенията относно загубите при разходната конкурентоспособност. Външната конкурентоспособност на България беше подпомогната от устойчивото увеличаване на пазарния дял на износа, с изключение на периода на кризата 2009—2010 г. Основна роля за нарастване на пазарния дял изиграха неразходните фактори, включително подобренията в качеството, направени от секторите, чиято дейност е ориентирана към износ. Въпреки това увеличаването на разходите за труд за единица продукция (ТЕП), макар и с по-бавни темпове, остава едно от най-високите в ЕС. Това вероятно ще се отрази на конкурентоспособността, като ще влоши резултатите от износа.

• Въпреки че частният сектор определено намалява задлъжнялостта си, корпоративният дълг остава на много високо равнище и продължава да буди безпокойство. Дългът на нефинансовите предприятия бе намален в периода 2010—2011 г., но остава много висок като дял от БВП. Освен това значителното натрупване на други задължения (които не са част от определението за дълг), като търговски кредити, наеми и просрочия по плащания за стоки и услуги, представлява заплаха за цялостното развитие на нефинансовия корпоративен сектор. Непрекъснатото нарастване на необслужваните заеми на предприятията също свидетелства за текущите затруднения пред частния сектор.

• Финансовият сектор запази стабилността си, но отчита много ниски печалби и твърде слабият ръст на кредитиране може да засегне неблагоприятно растежа и бъдещите резултати. Банковият сектор остана устойчив при влошаването на икономическото положение вследствие на световната икономическа криза. Стабилността на банковия сектор е подкрепена от разумно обезпечаване срещу обезценка в резултат на строгите стандарти в банковия надзор и с достатъчен капиталов буфер. Високите изисквания за обезпечаване обаче свиха печалбите в банковия сектор, а изключително слабото търсене на кредити доведе до свръхликвидност в баланса на банките. Малко вероятно е ръстът на кредитирането да бъде скоро възстановен предвид все още високата задлъжнялост на частния сектор. Ограниченото нарастване на вътрешното кредитиране поражда риск за изгледите за растеж в краткосрочен план.

• Пазарът на труда беше засегнат извънредно тежко от кризата. В отговор на икономическия спад дружествата масово избраха да съкратят работниците вместо да намалят заплатите. В резултат на това България преживя един от най-големите спадове на заетостта в ЕС. През 2012 г. процентът на безработица достигна 12 % и делът на неактивното население се е увеличил. Безработицата засяга основно уязвимите групи като нискоквалифицираните работници и младите хора, а делът на дългосрочно безработните се е увеличил.

• Несъответствията между търсените и предлаганите умения и недостигът на работна ръка в някои сектори възпрепятстват икономическия растеж. За подобряване на ситуацията са необходими съгласувани усилия, включително мерки в политиката на пазара на труда и мерки на регионалната политика, както и образователна реформа. Освен това постоянното увеличение на отрасловите и професионалните минимални социалноосигурителни прагове, което беше въведено с цел да се намали делът на сивата икономика и да се повишат държавните приходи, има някои нежелани странични ефекти върху определени сегменти на пазара на труда. Тъй като за някои професии тези прагове са определени много близо до средната заплата, те може неволно да направят пазара на труда непривлекателен за нискоквалифицираните работници в някои сектори и в по-слабо развитите региони. Освен това те налагат по-висока реална ставка на социални отчисления за онези служители, чиято заплата е под прага.

В задълбочения преглед се обсъждат също така политическите предизвикателства, произтичащи от тези промени, и възможна политика в тази област. Редица елементи могат да бъдат взети предвид:

• Във връзка с високото ниво на външна задлъжнялост на България могат да бъдат обмислени усилия за привличане на капитали в производствените сектори и подобряване на усвояването на средствата от ЕС като възможни мерки за подобряване на перспективите за растеж и за справяне с предизвикателството за постигане на устойчиво равнище на външна задлъжнялост.

• По отношение на предизвикателството за намаляване на задлъжнялостта на нефинансовия корпоративен сектор е полезно да се направи по-внимателен анализ на просрочените плащания и несигурността сред икономическите оператори. Стандартизирането на нормативната уредба на несъстоятелността на предприятията чрез съдебни и извънсъдебни процедури и подобряването на ефективността на съдебната система може да намали съществуващите рискове и натиска за намаляване на задлъжнялостта.

• Тежките последици от кризата все още се усещат на българския пазар на труда, което се вижда от нарастващата безработица и загубата на работни места, особено в сегмента на нискоквалифицираните работници. Освен това несъответствието между търсените и предлаганите умения е довело до недостиг на работна ръка в някои сектори, което потвърждава все по-структурния характер на безработица в страната. Уместно е да бъде обсъден цялостен пакет от мерки за справяне с това сериозно предизвикателство, което заплашва бъдещия икономически растеж.

1. Въведение

На 28 ноември 2012 г. Европейската комисия представи своя втори доклад за механизма за предупреждение (ДМП), изготвен в съответствие с член 3 от Регламент (ЕС) № 1176/2011 относно предотвратяването и коригирането на макроикономическите дисбаланси. С ДМП се прави първоначален преглед, който спомага да се набележат държавите членки, за които се налага задълбочен анализ, за да се определи дали съществуват дисбаланси или съществува риск такива да възникнат. В съответствие с член 5 от Регламент (ЕС) № 1176/2011 тези специфични за отделните държави задълбочени прегледи следва да разгледат естеството, произхода и сериозността на макроикономическите промени в съответната държава членка, които представляват или може да доведат до дисбаланси. Въз основа на този анализ Комисията преценява дали съществува дисбаланс и какви последващи мерки ще препоръча на Съвета.

Това е вторият задълбочен преглед за България. Въз основа на предишния задълбочен преглед, публикуван на 30 май 2012 г., Комисията стигна до заключението, че България е засегната от макроикономически дисбаланси, по-специално що се отнася до външната задлъжнялост, намаляването на задлъжнялостта в корпоративния сектор и корекциите на пазара на труда. Като цяло, предвид установените през май дисбаланси Комисията смята за полезно да проучи допълнително устойчивостта на дисбалансите или тяхното отстраняване. За тази цел с настоящия задълбочен преглед се прави подробен анализ на българската икономика в съответствие с обхвата на контрола, упражняван в рамките на процедурата при макроикономически дисбаланси (ПМД).

В тази връзка в раздел 2 от настоящия задълбочен преглед тези тенденции се разглеждат подробно, включително вътрешните и външните им измерения, след което в раздел 3 се представя конкретен преглед на външната задлъжнялост, дълга на частния сектор и предизвикателствата на пазара на труда, а в раздел 4 са изложени предложения за бъдещи политики.

2. Макроикономическа ситуация и потенциални дисбаланси

В периода преди кризата, особено по време на високия икономически растеж през 2006—2008 г., когато БВП нарастваше средно с 6,5 % в условията на догонващо развитие, в българската икономика се натрупаха вътрешни и външни дисбаланси. Приемането на България в ЕС през 2007 г. допринесе за увеличаване на доверието и за изключително силния приток на чуждестранни инвестиции в икономиката. Потокът на капитали беше съпроводен с драстично увеличаване на външната задлъжнялост, кредитиране на частния сектор, както и бързо нарастващ дефицит по текущата сметка. Задлъжнялостта на частния сектор нарасна бързо до нива над индикативния праг в таблицата с показатели, което се обяснява главно с увеличаването на корпоративния дълг, докато задълженията на домакинствата останаха умерени. Растящите бюджетни приходи доведоха до натрупването на излишъци, което позволи да се създаде фискален буфер, като същевременно публичният дълг се поддържаше на ниско равнище. В резултат от прегряването на икономиката и на пазара на труда през 2007—2008 г. частното потребление, инфлацията, цените на недвижимата собственост и строителството рязко се покачиха. Поради свития пазар на труда заплатите нараснаха рязко, тръгвайки от ниски нива, което доведе до силно покачване на разходите за труд на единица продукция (ТЕП).

По време на световната икономическа криза и след това се наблюдава коригиране на дисбалансите. Българската икономика беше силно засегната от световната икономическа криза през 2008—2009 г. Възстановяването протича бавно, което е отражение не само на световните икономически трудности, но също и на процеса на намаляване на задлъжнялостта след безспорно високия икономически растеж и внезапното спиране на притока на капитали. Външната задлъжнялост беше намалена главно вследствие на плащанията на задълженията в частния сектор и номиналния ръст на БВП в периода след кризата. Дефицитът по текущата сметка беше бързо коригиран и остана като цяло балансиран през 2010—2012 г. Подобрението се дължи не само на намаления внос, след като капиталовите потоци практически пресъхнаха, но и на силния износ. Показателите за външната задлъжнялост и за дълга на частния сектор отбелязаха стабилно подобрение. Корекцията на пазара на труда настъпи в резултат на големи съкращения в заетостта, но в същото време размерът на средната заплата продължи да нараства, което показва, че някои сегменти на пазара на труда бяха засегнати по-тежко от други, а това може да е сигнал за структурни проблеми. Ръстът на РТЕП значително забави темп във фазата на икономическа корекция и в момента не изглежда да оказва отрицателно въздействие върху външната конкурентоспособност; въпреки това евентуално бъдещо нарастване на заплатите трябва да бъде съпроводено с увеличение на производителността на труда. Повишаващата се безработица продължава да буди загриженост и е знак за структурни проблеми, които пораждат сериозен риск от дългосрочно забавяне на икономическия растеж.

Установените макроикономически дисбаланси вероятно ще се запазят през прогнозния период. По отношение на външноикономическото развитие се очаква задлъжнялостта леко да се покачи. Очаква се до края на 2014 г. текущата сметка да отбележи дефицит от 2 % от БВП, с нето получени заеми в размер на 0,4 % от БВП. Търговският баланс се очаква да остане отрицателен поради прогнозирания по-висок ръст на вноса. Запазват се някои опасения относно външната конкурентоспособност предвид прогнозата за продължаващо сравнително бързо нарастване на разходите за труд на единица продукция. Безработицата следва да се стабилизира на сегашното високо равнище, като правителството трябва да съсредоточи усилията си върху изработването на мерки за намаляването ѝ. Предвижда се корпоративният дълг да продължи да оказва натиск върху растежа на кредитирането и в крайна сметка върху икономическия растеж, тъй като някои сектори са все още в процес на възстановяване от кризата.

2.1. Външна задлъжнялост

Нетната международна инвестиционна позиция (НМИП) продължава да е силно отрицателна, но се е подобрила през периода 2010—2011 г. Голямото натрупване на активи, собственост на чуждестранни лица в страната — явление, което започна през 2005 г. и бе особено силно изразено през 2006—2008 г., доведе до силно отрицателна НМИП и голям чуждестранен дълг[1] (вж. графики 1 и 4). Въпреки това НМИП се подобри с 12 % в номинално изражение между второто тримесечие на 2009 г., когато достигна най-високата си стойност, и второто тримесечие на 2012 г. Като процент от БВП стойността ѝ се подобри от -102 % от БВП през 2009 г. до -86 % от БВП през 2011 г. поради комбинацията от ефект от номиналния растеж, извършени плащания и изменения в оценката.

Графика 1: Международна инвестиционна позиция, наличности || Графика 2: Международна инвестиционна позиция, потоци (включително влиянието на оценката) (Q=тримесечие)

||

Източник: службите на Комисията.

Намаляването на задлъжнялостта се обяснява основно с намаляването на нетния външен дълг (НВД) — частта от външните задължения, която е свързана с плащания на главница и лихви (вж. графика 1) Между 2008 г. и 2011 г. НВД намаля с почти 25 % в номинално изражение и с 15 процентни пункта като дял от БВП. Големият обем на ПЧИ в страната се оказа по-устойчив и остана като цяло непроменен.

Намаляването на нетната задлъжнялост идва от финансовите институции и нефинансовите предприятия в частния сектор. Банковият сектор успя да намали външните си задължения и увеличи чуждестранните си активи, докато останалата част от частния сектор се възползва най-вече от продължаващото нарастване на активите от много ниска база. Междувременно в резултат на водената от правителството предпазлива фискална политика по време на цялата криза държавният дълг остана на ниско равнище. Резервите на централната банка останаха като цяло стабилни, макар и на по-ниски равнища спрямо най-високото им ниво през 2008 г.

Графика 3: Международна инвестиционна позиция по сектори (Q=тримесечие)

Източник: службите на Комисията.

НМИП продължи да се подобрява през 2012 г., макар и с по-бавни темпове, но през следващите години със сигурност ще остане над индикативния праг (-35 %). Бъдещото развитие на НМИП ще зависи от динамичността и структурата на икономическия растеж. По-силен растеж ще позволи на страната да намали своята външна задлъжнялост. Структурата на растежа също е от значение. През годините на бурно икономическо развитие растежът беше доминиран от вътрешното търсене и България отбелязваше големи дефицити по текущата сметка (ТС), които засилиха зависимостта на икономиката от външно финансиране. Подобен бъдещ модел на икономически растеж отново би се отразил отрицателно върху външната позиция на страната. Като се има предвид, че показателят представлява променлива на наличностите, вероятно през идните години ще остане над индикативния праг. Промените в НМИП се разглеждат по-подробно по-нататък в прегледа.

Значителна част от външната задлъжнялост на България произтича от ПЧИ, включително под формата на междуфирмено чуждестранно кредитиране[2], т.e. източници, които зависят в по-малка степен от условията и рисковете на финансовите пазари. В края на 2011 г. нетните наличности на ПЧИ са около 86 % от БВП — значително по-висок отколкото в други нови държави членки (вж. графика 5). Трансграничното междуфирмено кредитиране възлиза на около 40 % от БВП, което е сред най-високите нива в ЕС Номиналният брутен външен дълг намаля от края на 2008 г. до голяма степен в резултат на намаляващия краткосрочен дълг на банковия сектор. Това се дължи на изместване на финансирането на финансовите институции към вътрешния пазар.

Големите наличности на ПЧИ в България намаляват риска от отлив на „горещи“ капитали, свързани с портфейлни инвестиции и заеми на трети страни. По-голямата част от външните задължения на страната са били натрупани през годините на силен икономически растеж чрез капиталови инвестиции и заеми на дружествата майки. Това намали риска от разпространяване на проблемите към финансовия сектор по време на кризата и спомогна за запазване на неговата устойчивост (Lisicky and Maleček, 2012 г.). Предвид състава на инвестиращите държави е вероятно част от ПЧИ да имат всъщност местен произход, но да се извършват чрез чуждестранни дружества поради административни или финансови причини, което допълнително намалява действителната външна експозиция на държавата.

Графика 4: Структура на външния дълг (Q=тримесечие)

Източник: Световната банка

Графика 5: Нетни наличности на ПЧИ, сравнение с избрани държави членки

Източник: Организация на обединените нации

Изглежда, че притокът на преки чуждестранни инвестиции са стабилизира на ниско равнище. Притокът от преки чуждестранни инвестиции е процикличен и достигна най-високото си равнище от около 29 % от БВП през 2007 г., но намаля значително по време на световната икономическа криза. През 2010 г. и 2011 г. притокът възлезе на около 5 % от БВП, като за 2012 г. се очакват дори по-ниски резултати. Повечето ПЧИ са от държави — членки на ЕС. През 2012 г. се наблюдава обаче лека промяна, като Русия и Швейцария увеличиха значително дяловете си. Най-големият отлив на капитали беше към Германия и Гърция, свързано съответно с енергийния сектор и плащания по заеми към дружествата майки.

Текущата сметка се стабилизира, след като през последното десетилетие отбеляза големи колебания. Преди 2005 г. България поддържаше умерен дефицит по текущата сметка, което е характерно за типична икономика в процес на догонване, която се нуждае от по-висок процент на инвестиции, финансирани с приток на капитали. В резултат на рязкото влошаване през 2005—2009 г. салдото надхвърли значително индикативния праг (-4 % от БВП). Вследствие на бързото подобряване на търговския баланс и увеличаването на притока на текущи трансфери, текущата сметка беше коригирана бързо и остана като цяло балансирана през периода 2010—2012 г. (вж. графика 6). Преди това дефицитът беше финансиран до голяма степен от изключително големия приток на ПЧИ, който по размер се доближава силно до търговския дефицит при стоките. През 2007—2008 г. други притоци на капитал (главно чуждестранно кредитиране) също допринесоха в голяма степен за нарастване на дефицита, което може да е показателно за евентуални спекулативни инвестиции (портфейлни и в недвижими имоти) в условията на ценови балон на активите. Кризата бързо коригира дефицита посредством свиване на вноса и устойчив растеж на износа. От 2008 г. до 2012 г. стойността на износа се увеличи с около 27 %, въпреки че това се дължи частично на благоприятните тенденции за цените на българския износ на световните пазари, който се състои главно от стоки. Като цяло делът на българския износ нараства в световен мащаб.

Графика 6: Структура на текущата сметка || Графика 7: Финансиране на текущата сметка

Източник: службите на Комисията.

Ако се запази стабилното понастоящем салдо по текущата сметка, външната задлъжнялост ще продължи да намалява. Изглежда, че балансираното или леко отрицателно салдо по текущата сметка (което се очаква да се запази през следващите години съгласно прогнозата на службите на Комисията от зимата на 2013 г., удължена до 2014 г.) е достатъчно за постепенно намаляване на външната задлъжнялост като дял от БВП предвид средносрочните до дългосрочни прогнози за растеж на българската икономика. Освен това актуализираните оценки сочат, че българският реален ефективен валутен курс понастоящем не е надценен[3]. Бъдещото намаляване на задлъжнялостта е разгледано по-подробно в раздел 3.1.

Корекцията на текущата сметка беше много рязка поради намаляването на довелите до дефицита капиталови потоци. Изглежда, че значителният по размер приток на чуждестранни капитали към България до 2008 г. не само финансира големия и нарастващ дефицит по текущата сметка, но до голяма степен беше причина за него. Дефицитът по текущата сметка достигна своя връх по време на извънредни икономически условия на процъфтяваща световна икономика и динамично развитие на финансовите пазари, съчетано с нарастващо доверие след присъединяването на страната към ЕС през 2007 г. и изобилие от рентабилни възможности за инвестиции и стимули за повишаване на потреблението в контекста на наваксваща икономика. В настоящите икономически условия съществува по-висока степен на осъзнаване и избягване на риска. Това вероятно ще доведе до по-предпазливи инвестиционни решения и следователно по-скромни притоци на капитали. По този начин корекцията на текущата сметка изглежда има структурен характер, след еднократен голям приток на чуждестранни инвестиции, свързани с интегрирането на България на световните пазари, което беше прекъснато рязко от финансовата криза.

Цикличният компонент на корекцията може да стане по-очевиден с икономическото възстановяване. След като икономиката си възвърне своето нормално, динамично състояние на наваксване на изоставането, вероятно текущата сметка отново ще отбележи дефицит, който ще остане обаче под изключителните равнища, наблюдавани през 2005—2008 г. (вж. графика 8). При определяне на най-добрите политики за намаляване на дефицита е важно добре да се разбират причините, довели до дефицита. През годините на силен икономически растеж текущата сметка изглежда беше силно свързана с нестабилния сектор на недвижимите имоти. За да продължи процесът на сближаване, притокът на чуждестранни капитали следва да бъде насочен основно към капиталовите стоки и преките чуждестранни инвестиции (ПЧИ) в производството с цел да се ускори бъдещият растеж на БВП и капацитетът за износ. Масирано възстановяване на инвестициите в недвижими имоти, които бяха важен двигател за притока на капитали и ръста на кредитирането по време на периода на бърз растеж, ще бъде причина за безпокойство. Бъдещото възстановяване на пазара на труда би могло да даде тласък на търсенето на вътрешния пазар, пораждайки по този начин допълнителен натиск върху текущата сметка поради увеличаване на вноса. Увеличаването отново на разходите за труд за единица продукция в резултат на затягане на пазара на труда може да затрудни износа на страната, като по този начин ще се засили цикличният компонент на корекцията на текущата сметка.

Графика 8: Текуща сметка и разлика между фактическия и потенциалния БВП

Източник: службите на Комисията.

2.2. Задлъжнялост на частния сектор

След натрупването на големи задължения преди кризата, през последните няколко години частният сектор намалява задлъжнялостта си. През годините на силен икономически растеж частният сектор в България натрупа значителни задължения, превишаващи нивата в държавите — членки на ЕС-10[4], с изключение на Унгария. Като дял от БВП дългът както на домакинствата, така и на търговските предприятия достигна най-високото си ниво през 2009 г., но след това започна да намалява, което в голяма степен се дължи на номиналния растеж и извършването на някои плащания. Правителството послужи като стабилизаращ фактор за икономиката, поддържайки излишъци по време на икономическия растеж и скромен дефицит по време на кризата. Дългът на частния сектор е концентриран в нефинансовия корпоративен сектор, докато дългът на домакинствата е сравнително малък.Задлъжнялостта на домакинствата е на второто най-ниско ниво в ЕС — от 28,7 % през 2009 г. на 25,5 % от БВП през 2011 г. Въпреки това дългът на домакинствата е допринесъл за увеличаване на задлъжнялостта на частния сектор през периода 2001—2009 г. с около 22 процентни пункта. Оттогава ръстът на кредитирането е леко отрицателен, като намаляват обемът на потребителските заеми и ръстът на ипотечните кредити. Като се има предвид ниското равнище на дълга, тежестта от лихвите върху бюджета на домакинствата е под средната стойност за ЕС. С течение на времето тя може да се увеличи, като се засили склонността на домакинствата да вземат повече заеми в условията на икономическо възстановяване и изравняване на доходите. Въпреки това понастоящем рискът от свръхзадлъжнялост не изглежда значителен.

Графика 9: Ръст на кредитирането || Графика 10: Кредити

||

Източник: службите на Комисията.

Задълженията на корпоративният сектор остават много високи. Подобно на промените във външната позиция на България нефинансовите предприятия намаляват задълженията си, но процесът ще отнеме известно време. Въпреки това, както е видно от графики 9 и 10, последните тенденции показват, че е в ход процес на намаляване на задлъжнялостта. През 2011 г. корпоративният дълг възлизаше на 120,5 % от БВП, което е твърде високо ниво в сравнение със страните от ЕС-10. В същото време съвкупният дълг на финансовия сектор изглежда малък (15 % от БВП), а консервативната фискална политика на държавния сектор задържа публичния дълг на ниско равнище (17 % от БВП).

Графика 11: Дълг на нефинансовите предприятия по падеж

Източник: Евростат

Чуждестранният дългосрочен дълг доминира структурата на корпоративната задлъжнялост. По-голямата част от финансирането идва от чужбина и е почти равномерно разпределено между междуфирмените задължения и дълга към трета страна. Вътрешната корпоративна задлъжнялост възлиза на около 38 % от общия размер. Нивата на краткосрочния дълг са малко по-високи от тези за страните от ЕС-10 и биха могли да породят безпокойство относно ликвидността (вж. графика 11). Основната разлика в задлъжнялостта обаче идва от дългосрочните задължения към дружествата майки. Лихвената тежест за нефинансовите предприятия остава над средното равнище за ЕС (вж. графика 12).

Графика 12: Лихвени тежести за предприятията и домакинствата

Източник: службите на Комисията.

Неотдавнашният рязък спад в корпоративния дълг е малко вероятно да продължи. Дълъг на частния сектор спадна от най-високото си равнище от 175 % от БВП през 2009 г. на 146 % от БВП през 2011 г. Въпреки че е под индикативния праг, той остава значителен по размер предвид сравнително ниските доходи в България. Съществена корекция настъпи през 2011 г., когато дългът на частния сектор намаля с около 25 % от БВП. Около 8-9 процентни пункта от този спад бяха резултат от извършени плащания, докато 7 процентни пункта се дължаха на номиналния растеж (ефекта на деноминатора). Останалата част се дължи на извършеното съгласно методологията рекласифициране на някои краткосрочни търговски кредити, които са били включени като краткосрочни задължения през предходните години, към други дължими плащания. Предвид естеството на корекцията, през следващите години промените в баланса на сектора вероятно ще бъдат по-малки. Нетните активи на сектора са силно отрицателни, което може да означава натиск за намаляване на задлъжнялостта (вж. графика 13).

Графика 13: Нетни активи по сектори

Източник: службите на Комисията.

Високата стойност на нетните активи като дял от БВП се дължи отчасти на големия общ размер на баланса на корпоративния сектор в сравнение с БВП на страната. За да бъде по-добре разбрана връзката между стойността на нетните активи и задлъжнялостта, динамиката на корпоративната финансова сметка е разгледана по-подробно в раздел 3.2.

През идните години динамиката на частния дълг ще зависи от растежа на номиналния БВП и източниците на корпоративно финансиране. Според прогнозата на службите на Комисията от зимата на 2013 г., която беше удължена до 2014 г., номиналният БВП ще продължи да нараства умерено, което ще помогне на страната да намали дълга си. Ръстът на кредитирането на нефинансовите предприятия се увеличи до известна степен през 2011—2012 г., но остава слаб (вж. графика 14). Високото равнище на задлъжнялостта и постоянното нарастване на съотношението на необслужваните заеми показват, че предприятията може да трябва да потърсят други източници на финансиране на инвестициите и бъдещия растеж.

Графика 14: Ръст на кредитирането

Източник: Изчисления на Комисията въз основа на данни на Българска народна банка (БНБ)

2.3. Финансов сектор

Независимо от отрицателното въздействие на повишената задлъжнялост на частния сектор върху качеството на активите на банките, българският банков сектор остава стабилен. След относително забавяне на нарастването на необслужваните кредити в края на 2011 г. ръстът на заеми в просрочие над 90 дни се ускори отново през първата половина на 2012 г. Така в края на 2012 г. размерът на необслужваните заеми достигна 16,6 % от общия размер на отпуснатите заеми. При все че този процент може да изглежда висок в сравнение със страните от ЕС-10, той следва да се тълкува в съответния национален контекст. Освен консервативната политика на българските банки по отношение на обезценката в съответствие с изискванията на МСФО, надзорният орган налага допълнителни специфични регулаторни разпоредби. В резултат на това обезценка в размер над 60 % от брутния размер на необслужваните заеми повишава изискванията за регулаторния капитал. Освен това следва да се отбележи, че дори в контекста на този относително висок коефициент на покритие, общата капиталова адекватност на банките остава над средните международни стойности — на 16,7 % в края на 2012 г., като съотношението на базовия капитал от първи ред е 15,2 %. Накрая, капацитетът на собствените средства на българските банки да покриват загубите продължава да бъде много висок. В действителност повечето от собствените средства са под формата на собствен капитал, както е видно от средната стойност на съотношението на базовия капитал от първи ред на системата в размер на 15,2 % в средата на 2012 г.

Наред със стабилната си капиталова позиция българската банкова система се ползва също от положителни потоци на ликвидни средства. През 2012 г. депозитите на местни лица нараснаха с 9,4 %, докато ръстът на кредитирането изпадна почти в стагнация на равнище под 3 %. От една страна, тези проценти отразяват консервативната позиция на домакинствата и липсата на по-печеливши инвестиционни алтернативи. От друга страна, бавният ръст на кредитирането показва, че свръхзадлъжнелите предприятия не поемат допълнителен дълг. Това доведе до натрупването на свръхликвидност, за което е показателно намаляващото съотношение на заемите към депозитите и нарасналите инвестиции в държавни ценни книжа. Това е най-динамично развиващият се клас активи в балансите на банките. Свръхликвидността в системата доведе и до по-нататъшно намаление на лихвените проценти на междубанковия пазар.

Като цяло макрофинансовата стабилност в България беше запазена след настъпването на кризата. Банките успяха да запазят капиталовите си буфери и да отчетат печалби въпреки значителните провизии за кредитен риск, като същевременно ликвидността им дори се подобри. Най-важното е, че финансовият сектор остана стабилен без да прибягва до публично финансиране или държавни гаранции. В резултат на това стабилността на банковия сектор допринесе за доброто управление на публичните финанси.

Промените в балансите на банките трябва да продължат да се наблюдават отблизо, така че свързаните с платежоспособността и ликвидността рискове да могат да бъдат предварително оценявани. Отблизо трябва да се следят и динамиката на необслужваните кредити, както и стратегиите на банките за справяне с тях. Към настоящия момент търговските банки в по-голямата си част са предпочели да запазят в балансите си обезпеченията от лошите заеми. По отношение на корпоративните заеми банките работят в тясно сътрудничество с предприятията, за да им помогнат да преструктурират дълга си с цел да ги задържат като клиенти в бъдеще. Що се отнася до домакинствата, някои необслужвани потребителски заеми бяха продадени, докато обезпеченията по ипотечните кредити остават в баланса на банките поради непривлекателните цени на жилищата. Следователно бъдещото развитие на цените на недвижимата собственост ще окаже въздействие върху баланса чрез оценката на обезпеченията и провизиите за обезценка. Продължителният спад на цените на жилищата следва да бъде отразен в оценките на обезпеченията и подходящи допълнителни изисквания по отношение на капиталовите буфери на банките.

Таблица 1: Макрофинансова стабилност на българската банкова система

2.4. Разходите за труд на единица продукция

След период на особено бърз растеж през 2007—2009 г. умереният ръст на РТЕП продължи през 2012 г., като показателят слезе под индикативния праг. Въпреки това увеличаването на РТЕП все още превишава темповете в повечето европейски икономики. Периодът 2007—2009 г. беше необичаен, белязан от прегряването на икономиката и на пазара на труда и от внезапния спад на БВП през 2009 г. В периода 2000—2006 г., както и във фазата на икономическо възстановяване през периода 2010—2012 г., нарастването на разходите за труд на единица продукция беше донякъде по-умерено. Независимо от това, при липсата на реформи РТЕП (в резултат на натиск от страна на заплатите и икономическото сближаване) може да нараснат прекомерно в средносрочен план, когато икономиката се съживи и пазарът на труда започне да страда от недостиг на работна ръка. Въпреки това според последните прогнози на службите на Комисията, в краткосрочен план (2013—2014 г.) процентът на изменение на разходите за труд на единица продукция се предвижда да остане под индикативния праг.

Увеличаването на РТЕП се отразява на тенденциите на реалния ефективен валутен курс, който също се стабилизира след влошаване през 2007—2009 г. Независимо от това, разгледано в по-дълъг исторически период от 2005 г. до 2012 г., в България изглежда заплатите сравнително бързо са загубили своята конкурентоспособност спрямо останалите държави членки на ЕС-10. Въпреки че стандартните показатели, свързани с разходите, (РТЕП и РЕВК) са показателни за едно от най-резките влошавания на конкурентоспособността в ЕС, — стабилното повишаване на дела на световните пазари показва, че неразходните фактори (качеството на продуктите, търговската ефективност и др.) вероятно са смекчили тези неблагоприятни тенденции при разходите за труд на единица продукция.

Графика 15: Състав на разходите за труд на единица продукция || Графика 16: Реален ефективен валутен курс (коригиран с дефлатора на РТЕП)

Източник: службите на Комисията.

Анализът на елементите на разходите за труд на единица продукцция показва, че промените на този показател са вследствие от растежа на заплатите, който постоянно изпреварва този на производителността. Важни въпроси възникват също и по отношение на цялостната корекция на пазара на труда по време на кризата, когато заплатите продължиха да нарастват значително въпреки съществения спад на заетостта и растящата безработица. Тези въпроси са анализирани по-подробно в раздел 3.3.

2.5. Външна конкурентоспособност

Търгуемият сектор продължи да бъде конкурентен, тъй като кризата и износът допринесоха в значителна степен за коригиране на дефицита по текущата сметка на платежния баланс. В сравнение със страните от ЕС-10 през 2011 г. едновременно и стоките, и услугите отбелязаха значително кумулативно повишение на дела в световния износ, докато в предходните години основната движеща сила бяха услугите. В частта на услугите най-голямо увеличение отбеляза туризмът, а в частта на стоките — основните метали, минералните продукти, електрическите машини и селскостопанските продукти (вж. графики 19 и 20). Изглежда, че на световните пазари българският износ се специализира в суровини (основни метали, минерали, нефтопродукти, дървесина, селскостопански продукти) и основни стоки с ниска добавена стойност (облекло, тютюневи изделия). През последното десетилетие може да се наблюдава постепенен преход от текстилните изделия към износ на машини и минерали (вж. графики 17 и 18). Нарастващият пазарен дял в туризма може да бъде обяснен с нарасналия брой на обекти за туристическо настаняване, появили се вследствие от бума в недвижимите имоти.

Графика 17: Структура на българския износ || Графика 18: Сравнително предимство по сектори

Източник: службите на Комисията.

Трайното увеличаване на пазарния дял на българския износ може да се обясни с подобряването на неразходната конкурентоспособност. Неразходните фактори обясняват очевидната загуба на разходна конкурентоспособност, показателно за което са увеличените разходи за труд на единица продукция, и поскъпващия реален ефективен валутен курс (РЕВК), коригиран с дефлатора на РТЕП, и нарастването на пазарния дял на износа, което се наблюдава през последните десет години. Неотдавнашно изследване показва, че в периода 1999—2011 г. качеството на българския износ се е подобрило значително (както по отношение на физическото качество, така и по отношение на налагането на търговски марки/маркетинга, които повишават оценката на потребителите за продукта) (Benkovskis and Wörz, 2012 г.). Приносът на тези неценови промени надхвърля загубите по отношение на разходната конкурентоспособност, свързани отчасти с процеса на сближаване, което помага на страната да спечели пазарен дял. Задълбочаването на икономическата интеграция и притокът на ПЧИ са сред възможните обяснения за наблюдаваните промени в качеството.

Подобрения на качеството бяха наблюдавани във всички от най-големите производства, ориентирани към износ. Друго проучване разглежда ролята на качеството (което позволява на износителите да начисляват по-висока цена) и други неразходни фактори (които позволяват на износителите да продават по-големи обеми за дадена цена) по отношение на външната конкурентоспособност (Di Comite, 2012 г.). За България отново се прави заключението, че подобренията на качеството са оказали положително въздействие в периода 1999—2011 г., докато други неразходни фактори и разходите за труд на единица продукция са имали само незначително отражение през този период. Документът също така представя резултатите по категории продукти. Сред основните български производства, ориентирани към износ, най-голямо подобрение на качеството са отбелязали минералните горива, пластмасите и машините. Съставът на дружествата, които работят в тези сектори — включително голяма петролна рафинерия, няколко чуждестранни инвеститори и няколко местни инвеститори, подсказва, че постигнатите подобрения следва да се запазят в бъдеще.

Няколко други фактора, които биха могли да обяснят очевидно благоприятната външна конкурентна позиция въпреки постоянното нарастване на номиналните разходи за труд на единица продукция, включват:

1. Разходите за труд в производствения сектор нараснаха по-умерено спрямо средното за страната, както и спрямо контролна група от нови държави членки. Както е показано в графика 21, номиналните разходи за труд на единица продукция в производствения сектор, който е добър представител на търгуемите стоки и на експортния сектор, останаха почти непроменени през последното десетилетие, за разлика от индекса за цялата икономика.

2. Външната конкурентоспособност се подпомага от най-ниското ниво на преки и непреки разходи за заплати в ЕС. През 2011 г. средната месечна работна заплата възлизаше на около 350 EUR. Почасовите разходи за труд в България все още са само 3,5 EUR — 15 % от средното равнище за ЕС от 23,1 EUR, при 4,2 EUR за Румъния. От гледна точка на стандартите на покупателната способност, заплатите в България възлизат на около 37 % от средното за ЕС, еднакви с тези в Румъния (в раздел 3.3 се съдържа по-задълбочено проучване на заплатите и тяхното образуване). Въпреки че на пръв поглед това може да изглежда като предпоставка за висока конкурентоспособност, производителността също е най-ниската в ЕС, като номиналният БВП на глава от населението представлява 20 % от средния за ЕС, или 45 % след корекцията за стандартите на покупателната способност. Равнищата на работните заплати в бъдеще най-вероятно ще се приближават постепенно към средното за ЕС, като равнищата на производителност също ще се изравнят. Различните икономически проучвания показват, че текущото средно ниво на заплащане не е сред основните проблеми за предприятията при настоящата икономическа конюнктура.

Графика 19: Пазарните дялове в сферата на услугите || Графика 20: Пазарни дялове по продуктови категории

Източник: службите на Комисията.

Българският дял в световния износ е нараснал наскоро в резултат на неочаквано повишение на цените на световните пазари на различни стоки, които са важни за българския износ. През последните години световните цени на черните и цветните метали, пластмасите, каучука, горивата и зърнените култури доведоха до положителен ефект върху търговията (графика 22). През 2010 г. и 2011 г. цените на износа нараснаха с близо 10 % годишно, което е значително над растежа на цените на вноса. Въпреки това в миналото цените на стоките на световните пазари са доказали, че са променливи. В действителност, ръстът в цените на износа изглежда започна да намалява значително през първата половина на 2012 г., повече от цените на вноса, което доведе до връщане на текущата сметка към дефицит през първата половина на 2012 г.

Графика 21: Номинални разходи за труд за единица продукция || Графика 22: Условия на търговия (променлива средна стойност за четири тримесечия )

Източник: Евростат, службите на Комисията

2.6. Пазари на недвижими имоти

През отминалото десетилетие пазарът на недвижими имоти в България премина през цикъл на бърз растеж, последван от силна рецесия. По време на кризата номиналните цени спаднаха значително — с около 41 % между третото тримесечие на 2008 г. и второто тримесечие на 2012 г. Между 2004 г. и 2008 г. жилищното строителство нарасна от около 2 % до 6 % от БВП, преди да спадне до около 4 % от БВП през 2010 г., което е малко под средното за ЕС равнище.

Корекцията в сектора на недвижимите имоти продължава. Броят на разрешителните за строеж, който се използва като основен показател, намалява и се очаква през 2012 г. да спадне още до около 30 % от равнището през 2005 г. (вж. графика 23). Обемите на инвестициите продължават да намаляват и през 2012 г.

Графика 23: Инвестиции в жилищни сгради и разрешителни за строеж на жилищни сгради || Графика 24: Структурни характеристики на жилищния сектор

||

Източник: службите на Комисията.

Притокът на чуждестранен капитал, един от основните двигатели на бума в недвижимата собственост, утихва . Към второто тримесечие на 2012 г. на недвижимата собственост се падат около 21,5 % от брутните наличности на ПЧИ — най-големият дял сред всички промишлени сектори. Делът на притока на преки чуждестранни инвестиции, свързани с недвижимата собственост, беше особено голям през 2006—2008 г., но оттогава намаля подобно на всички чуждестранни инвестиции. През 2010 г. притокът на преки чуждестранни инвестиции в недвижими имоти дори беше отрицателен[5], но през 2011 г. отбеляза умерен положителен растеж. Отрицателното влияние от оценката поради спада в цените на жилищата може да намали дела на недвижимите имоти (вж. повече подробности по-долу). По последни данни чуждестранните инвеститори не са възстановили интереса си към закупуване на второ жилище или инвестиции в туристическия сектор

Графика 25: Цени на жилищата и ипотечни кредити от ПФИ (Q=тримесечие)

Източник: службите на Комисията.

Задлъжнялостта на домакинствата, свързана със сектора на недвижимите имоти, до голяма степен остава под контрол. Ипотеките намаляха като дял от БВП от началото на 2011 г. (вж. графика 25). Непогасеният ипотечен дълг дори намаля леко през 2012 г. поради слабото търсене. Това отчасти се дължи на специфични национални и културни особености — над 80 % от хората притежават поне едно жилище и процентът на жилищна собственост значително надвишава средния за ЕС както за домакинствата с ниски, така и с високи доходи (вж. графики 24). Осигуряването на жилище традиционно се възприема като важна стъпка и по време на социалистическия режим на домакинствата беше предоставяно настаняване при достъпни условия.

Размерът на наемите изглежда висок спрямо разполагаемия доход. Това е обяснимо предвид ниското равнище на доходите и нарастващите цени на жилищата, които се утроиха между 2003 г. и 2008 г. По-голямото предлагане в резултат на завършени проекти, закупени с цел препродажба — както личи от големия приток на преки чуждестранни инвестиции, би спомогнало за намаляването на наемите в някои сектори на пазара (като ваканционните жилища), но не би оказало съществено влияние върху наемите на жилища.

3. ЗАДЪЛБОЧЕН АНАЛИЗ ПО ИЗБРАНИ ТЕМИ

3.1. Външна задлъжнялост

Този раздел разглежда две особености на външната задлъжнялост на България — нейната уязвимост и устойчивост. Уязвимостта се анализира посредством състава на НМИП, валутния риск, падежа на дълга, валутата и географската структура. Анализът на устойчивостта се основава на равнището на дълга, актуалните и прогнозираните капиталови потоци и очакваните икономически резултати. Накрая е описана структурата на преките чуждестранни инвестиции, заедно с възможното влияние на оценяването и тяхното въздействие върху различните промишлени отрасли.

Уязвимост на външната позиция

Структурата на външната задлъжнялост на България не поражда значителни опасения относно уязвимостта. Като икономика в процес на сближаване, България има малко количество активи в чужбина и нейната НМИП е много близка до обема на националните активи, държани от чужденци. По този начин всяко сътресение би оказало много по-силно въздействие върху нейните външни задължения. Анализът на структурата на брутния външен дълг на страната дава повече информация относно уязвимостта на външната позиция. Валутният риск е сравнително нисък, тъй като 89 % от брутния външен дълг е деноминиран в евро. Предвид режима на валутен борд в страната българският лев, който е фиксиран към еврото, е стабилен и обезпечен с достатъчно валутни резерви. Като цяло режимът се ползва с широка обществена подкрепа, т.е. политическият риск също е несъществен. Валутният риск може да бъде намален допълнително, ако деноминираната в щатски долари голяма емисия облигации с падеж през 2015 г. бъде рефинансирана в евро, както е предвидено в последната национална програма за реформи на страната (Национална програма за реформи, 2012 г.). Краткосрочният дълг, който отразява експозицията към краткосрочни нужди от рефинансиране, е 26 % от общия дълг. Повече от половината от дълга се дължи на нефинансови предприятия, докато финансовият сектор намали чувствително своите краткосрочни външни задължения, като на тяхно място привлече вътрешни депозити, предимно от домакинствата. Географската структура на дълга показва, че той е съсредоточен в основните търговски партньори на страната: държавите — членки на ЕС, и международните институции притежават над 75 % от брутния дълг. Следователно слабата икономика на ЕС вероятно ще оказва отрицателно въздействие върху българския износ и ще намали наличието на чуждестранно финансиране за страната.

Устойчивост на НМИП

Данните за капиталовите потоци показват, че три елемента са определящи за корекцията на НМИП — номиналният растеж, нетните трансакции и промените в оценката. Погасените задължения (нетните трансакции) превишиха поетите нови задължения през четвъртото тримесечие на 2010 г., но значението на тази тенденция се засили от второто тримесечие на 2011 г. насам. Задълженията намаляват с умерен, но устойчив темп, което говори за евентуална продължителна, но плавна корекция. Промените в оценката доведоха до намаляване на НМИП на България от четвъртото тримесечие на 2009 г. и са основната причина за намаляване на задлъжнялостта през 2010 г. Процесът се забави донякъде през 2011 г., но изглежда, че през 2012 г. е ускорил темпа си (виж графика 2). Като се има предвид прогнозираният за следващите години слаб икономически растеж, малко вероятно е растежът на брутния вътрешен продукт да доведе до по-нататъшно намаляване на НМИП като дял от БВП. Следователно плащанията по дълга и промените в оценката вероятно ще имат по-голямо влияние върху цялостното съотношение.

Външната позиция на България изглежда устойчива, въпреки че по-нататъшното намаляване на задлъжнялостта може да бъде труден и дълъг процес. Външните позиции и свързаните с тях трансакции са неустойчиви, ако те се нуждаят от очаквано голяма бъдеща корекция на салдото по текущата сметка. Силно отрицателната НМИП, както е в случая на България, означава, че са необходими големи изходящи финансови потоци за обслужване на задълженията. Този отрицателен доход от инвестиции прехвърля вътрешни финансови средства към чужденци, създавайки пропаст между БВП и БНД, и може да се отрази отрицателно на вътрешното търсене в бъдеще[6]. Салдото по приходите на страната оказа отрицателно въздействие върху салдото по текущата сметка през периода 1995—2000 г. и отново от 2006 г. насам — със средно 4,4 % от БВП през последните шест години. Текущите трансфери от все по-голям брой граждани, работещи в чужбина, резултат от отварянето на европейските пазари на труда, изглежда компенсира отчасти отрицателното салдо по приходите. Като цяло салдото по текущата сметка остава стабилно през последните три години и през следващите години не се очаква значителeн отлив на капитали, както е видно от нетните предоставени/нетните получени заеми (вж. графика 26).

Анализът на първичното салдо по текущата сметка въз основа на последните данни предвижда бавно, но стабилно намаляване на задлъжнялостта. Сметката на нетно получените заеми е тази част от платежния баланс, която изисква финансиране и в резултат на това увеличава номиналната НМИП. Размерът на нетно получените заеми представлява сборът на салдото по текущата сметка и салдото по капиталовата сметка. По време на икономическия бум България отчиташе големи дефицити по текущата сметка главно поради отрицателен търговски баланс, финансиран от притока на ПЧИ. От друга страна, салдото по капиталовата сметка е положително с около 1 % от БВП от 2008 г. насам — факт, който е свързан с усвояването на средствата от ЕС. През 2011 г. беше отбелязан малък излишък по текущата сметка, но се очаква през 2012 г. отново да се отбележи дефицит и отрицателната стойност да се запази през целия прогнозен период. Динамиката на капиталовата сметка зависи до голяма степен от капацитета на страната да усвоява средствата от структурните фондове на ЕС, което може значително да намали потребностите от финансиране на страната. В крайна сметка, сметката на нетните получени заеми се очаква да остане под 1 % от БВП през прогнозния период.

Графика 26: Нужди от външно финансиране

Източник: Евростат

По последни данни равнищата на салдото по текущата сметка изглеждат в тон с постепенното подобрение на НМИП. Първичното салдо по текущата сметка на страната (търговският баланс) вероятно ще остане отрицателно и дефицитът по текущата сметка може да нарасне още, в случай че моделът за растеж на икономиката повтори сценария от годините на бърз растеж. Въпреки силно отрицателната НМИП, изглежда, че страната може да поддържа сегашното равнище на НМИП, като допуска малък дефицит по текущата сметка. Необходимо условие за това е нелихвеният елемент на текущата сметка (т.е. търговският баланс и текущите трансфери) да бъде положителен. Капиталовите трансфери от фондовете на ЕС също така влияят положително на страната. По-долу са разгледани необходимите предпоставки за намаляване на външната задлъжнялост. При прогнозиране на промените на НМИП на България се използва собствен модел, като се правят различни допускания за икономическия растеж, инфлацията, салдото по текущата сметка и лихвените нива. Базовият сценарий[7] тества устойчивостта на НМИП на сегашното ѝ равнище. България може да запази отбелязаната през 2011 г. стойност на НИМП в периода до 2020 г. при средногодишен дефицит по текущата сметка от 3,2 % — което означава средно положително салдо от 1,3 % по нелихвената част от текущата сметка. Според последната прогноза дефицитът по текущата сметка се очаква да достигне средна стойност от 2,1 % от БВП до 2014 г., което ще доведе до постепенно подобряване на НМИП като дял от БВП.

Равнища на спестявания и инвестиции

Устойчивостта на настоящите равнища на спестявания и инвестиции е важна за бъдещия растеж. Друг подход за оценка на нуждите на държавата от външно финансиране е да се разгледат текущите и прогнозираните равнища на спестявания и инвестиции. Сегашното равнище на спестяване остава на рекордно високо ниво през последните три години с нарастващ дял както от страна на предприятията, така и на домакинствата (вж. графика 27). Устойчивостта на корекцията ще зависи от това дали настоящите нива на спестявания и инвестиции са съвместими с нуждите от инвестиции в бъдеще. В тази връзка спадът на бруто капиталообразуването в корпоративния сектор (от най-високото му равнище от 60 % от добавената стойност през 2008 г. до 30 % от добавената стойност през 2010 г.) е изключително силен спрямо средното за еврозоната, но не чак толкова голям в сравнение с някои страни от Централна и Източна Европа, които също преминаха през процес на бърза корекция. Равнището на корпоративните инвестиции все още изглежда сравнително високо в сравнение със средното за еврозоната (около 20 % от добавената стойност) през 2010 г. или спрямо другите сходни централноевропейски и източноевропейски икономики. Предвид настоящото равнище на инвестициите икономическото сближаване ще изисква вероятно само умерено повишение на инвестициите. Относително ниското равнище на задлъжнялост на домакинствата би могло да доведе до ускорено намаляване на спестяванията и увеличаване отново на разликата между спестявания и инвестиции, след като общите икономически условия и международните капиталови пазари се нормализират, което ще привлече по-силен приток на капитали към България.

Графика 27: Равнища на спестяванията и инвестициите за цялата икономика

Източник: службите на Комисията.

Структура и динамика на ПЧИ

Производството и другите производствени сектори изглежда изместват недвижимите имоти като основен двигател на ПЧИ. От общите преки чуждестранни инвестиции в края на 2009 г. 70 % са били в сектора на услугите, докато делът на производствения сектор е бил около 16 %. Притокът на преки чуждестранни инвестиции в недвижимата собственост и финансовото посредничество беше особено силен през 2007—2008 г. През следващите две години тенденцията се обърна до известна степен с по-голям приток в производството и намаляващи инвестиции в строителството и недвижимите имоти. Четири ресурсоемки сектора с ниска добавена стойност (хранителни продукти, текстилни изделия, метални продукти и химикали) отчитат 75 % от ПЧИ в производството. В последно време се наблюдава положителна тенденция на увеличаване на инвестициите в дейности с по-висока добавена стойност, най-вече в автомобилната промишленост.

ПЧИ са съсредоточени в нетъргуемия сектор, но също така създадоха благоприятния условия за износителите чрез разширяване на предлаганите бизнес услуги. ПЧИ бяха силно концентрирани в сектори, обслужващи местния пазар. Независимо от това, те спомогнаха и за укрепване на капацитета за износ на някои търгуеми сектори, включително минното дело, добива на минерали и металургичната промишленост, към които се насочи значителен приток на преки чуждестранни инвестиции. България регистрира един от най-силните темпове на растеж на износа на стоки и услуги между държавите от ЕС-10 — както в номинална стойност, така и по фиксирани цени (виж графика 28). Големият дял на ПЧИ във финансовите и другите бизнес услуги (напр. реклама, маркетинг), които са важни междинни услуги, може също да са допринесли непряко за засилването на капацитета за износ в други сектори.

Графика 28: Ръст на износа в сравнение с избрани страни, по фиксирани цени

Източник: службите на Комисията.

Най-големият дял ПЧИ в България са в недвижими имоти, финансово посредничество и в производството. Между 2000 г. и 2006 г., преди годините на силен икономически растеж, най-голямата част от ПЧИ беше концентрирана в производството, транспорта и телекомуникациите. През годините на силен икономически растеж вниманието се премести към недвижимата собственост и финансовото посредничество (вж. графики 29 и 30). През последните години притокът на ПЧИ се сви до под 5 % от БВП (3,2 % през 2010 г., 4,5 % през 2011 г. и 3,5 % през 2012 г.). Понастоящем шест сектора обхващат 90 % от ПЧИ в страната.

Графика 29: Наличности на ПЧИ по икономически сектори

Източник: БНБ

Влиянието на оценката, свързана с преоценката на активите може да повлияе върху наличностите на ПЧИ в България. Както е обяснено по-горе, значителна част от външната задлъжнялост на България произтича от големите наличности на преки чуждестранни инвестиции. Освен промените в потоците е полезно да се разгледа съставът на тези инвестиции и ролята на влиянието на оценката[8] през последните години. Влиянието на оценката има два основни източника — промените в обменния валутен курс и промените в цените на базовите активи. Тъй като в България действа валутен борд и повечето ПЧИ са с произход от ЕС, можем да заключим, че колебанията на валутния курс не са причина за съществено влияние от оценката. За разлика от това оценката на активите може да окаже значително въздействие върху наличностите на ПЧИ, особено като се има предвид, че голяма част от преките чуждестранни инвестиции са инвестирани в недвижими имоти.

Графика 30: Приток на ПЧИ по икономически сектори || Графика 31: Влияние на оценката върху наличностите на ПЧИ

||

Източник: изчисления на БНБ и Комисията ||

Наблюдава се отрицателно влияние[9] на оценката в сектора на недвижимите имоти и положително в производството. Наличностите на преките чуждестранни инвестиции остава стабилен и леко се увеличава с явно изключение на инвестициите в недвижими имоти. Незначителният отлив през 2010 г. се изрази в намаление с почти 5 % в обема на инвестициите само за една година, което предполага отрицателно влияние на оценката (вж. графика 31). Същата тенденция се потвърждава от данните за 2011 г., като обемът на ПЧИ нарасна по-малко от нетния приток в секторите на строителството и на недвижимите имоти. За разлика от това влиянието на оценката беше положително за наличностите на ПЧИ в производствените дейности, като например промишленото производство, в периода 2009-2011 г. По-голямо влияние на оценката за всички отрасли може да се очаква след като данните за ПЧИ за 2011 г. бъдат преразгледани, за да се отразят всички корпоративни баланси[10]. Отрицателното влияние на оценката в производствените сектори може да засегне бъдещата способност за привличане на нови ПЧИ, тъй като това би засилило представата за страната като рискова дестинация.

3.2. Задлъжнялост на корпоративния сектор

Секторните баланси показват натиск за намаляване на задлъжнялостта на нефинансовите предприятия. В секторните данни е представена ролята на институционалните агенти — домакинства, нефинансови предприятия и държавно управление — за нетната позиция на страната в сравнение с останалия свят. Анализът на тези данни спомага за откриване на възможната концентрация на риск в някои икономически сектори, които може да създадат заплаха за бъдещия икономически растеж. Както беше изложено по-горе, нетните активи на нефинансовия частен сектор в България са силно отрицателни като дял от БВП. По-долу разглеждаме по-подробно причините и последиците от това обстоятелство. В графика 32 са представени нетните финансови активи на дадена страна в сравнение с останалия свят, заедно с нетната позиция на публичния сектор. Страните, в които нетните активи на домакинствата надхвърлят нетните активи на нефинансовите предприятия, са изобразени в светъл цвят; в тъмен цвят са представени другите страни. За България натискът за намаляване на задлъжнялостта се вижда от отрицателната нетна позиция спрямо останалия свят, както и от недостатъчното покритие на корпоративните нетни активи от тези на домакинствата. В сравнение със страните от ЕС-10 в България изглежда съществува доста силен натискът за намаляване на задлъжнялостта. Унгария е в по-неблагоприятно положение, тъй като нуждите от консолидация в публичния сектор създават допълнителна тежест за икономиката. Латвия се намира в сходно положение, докато външният натиск в други страни не е толкова ясно изразен.

Вътрешносекторните корпоративни задължения засилват тежестта на дълга и увеличават риска за устойчивостта на баланса на предприятията в страната. Нетните активи на частния сектор са силно отрицателни, като големи корпоративни задължения засенчват все по-положителната стойност на нетните активи на домакинствата и подобряващия се баланс на финансовия сектор. Нетните задължения на нефинансовите предприятия надвишават 180 % от БВП, което е значително над средната стойност за страните от ЕС-10 (вж. графика 33). Капиталовата част от задълженията на българските нефинансови предприятия е около 41 % спрямо средно 48 % за страните от ЕС-10 и средно 49 % за страните от ЕС-27 (вж. графика 34). Останалата част от задълженията е разпределена поравно между заеми и други задължения[11]. На неконсолидирана основа секторните баланси са много по-големи от тези на другите държави — членки от ЕС-10, което предполага по-големи активи и пасиви. На консолидирана основа разликата е значително по-малка, но балансите остават едни от най-високите в ЕС, което означава, че съществената част от задълженията и вземанията са концентрирани между дружества в нефинансовия сектор[12]. Това не се отнася за корпоративния дълг[13], при който повечето от задълженията са дължими на други сектори. Продължаващото натрупване на задължения в сектора, съчетано с високото равнище на корпоративни кредити и нарастващия дял на необслужваните заеми, са показателни за натиск за намаляване на задлъжнялостта, за което трябва да се предприемат действия.

Графика 32: Натиск за намаляване на задлъжнялостта

Източник: Евростат

Сметката „Други задължения“ нарасна бързо по време на кризата, което е знак за повишена несигурност и евентуални проблеми, свързани с постигането на пазарно равновесие. Както беше посочено по-горе, голяма част от корпоративните задължения се дължат на междуфирмени заеми, които може да се разглеждат като по-малко проблемни. В страните от ЕС-10 другите задължения са нараснали успоредно с номиналния БВП, което може да се очаква като част от обичайната търговска дейност (вж. графика 36). Сметката „Други задължения“ на нефинансовите предприятия в България нарасна от 80 % от БВП през 2007 г. до 117 % през 2011 г., изпреварвайки темпото на растеж на икономиката.

Графика 33: Нетни активи на нефинансовите предприятия, сравнение || Графика 34: Състав на финансовите задължения, нефинансови корпорации

Източник: Евростат || Източник: службите на Комисията.

Графика 35: Баланс на сектора на нефинансовите предприятия

Източник: службите на Комисията.

Просрочените задължения в сметката „Други задължения“ пораждат риск за целия сектор. Разглеждайки разбивката на сметка „Други задължения“, се вижда, че по-голямата част от тях са по сметка „Търговски кредити“, състоящи се от плащания, дължими на доставчици, за наем на сгради и просрочени плащания. Няма данни относно точния дял на просрочените задължения, но увеличението на дължимите плащания по време на кризата предполага, че това е затруднило постигането на пазарно равновесие. Дори ако се изключат просрочията, несигурността, породена от големия размер на другите задължения, затруднява паричния поток и може да повлияе отрицателно на нормалното функциониране и бъдещите инвестиционни решения на дружествата.

Графика 36: Нефинансови предприятия, сметка „Други задължения“

Източник: Евростат

Делът на необслужваните заеми продължава да се увеличава за корпоративния сектор като цяло, като може да съществуват разлики в отделните отрасли. Делът на необслужваните заеми (с просрочие от над 91 дни) достигна 20 % от брутните кредити на нефинансови предприятия през 2012 г. (вж. графика 37). Съчетано с размера на обезценените заеми (с просрочие от 31—90 дни), съотношението достига 25 %. Дружествата в България работят в много трудна обстановка на бавен икономически растеж и висока степен на задлъжнялост както в корпоративния, така и във финансовия сектор. Що се отнася до домакинствата, намаляващите цени на жилищата в съчетание с влошаващите се условия на пазара на труда влияят отрицателно върху перспективите за растеж на кредитирането. Необслужваните ипотечни заеми продължиха да нарастват и може да засегнат печалбите на банките. Влошаващото се състояние на кредитния портфейл не е причина за непосредствено безпокойство, но може да има отрицателно въздействие върху икономиката в средносрочен план. Търсенето на кредити е слабо поради бавното икономическо развитие, като същевременно банките разполагат с голяма ликвидност, тъй като се радват на стабилен приток на национални депозити.

Алтернативни форми на финансиране биха могли да улеснят намаляването на задлъжнялостта на корпоративния сектор. Използването на собствени средства, както и привличането на повече инвестиции в собствен капитал, може да бъде от полза за предприятията. Трайната рентабилност на сектора предполага наличието на неразпределени печалби и при все че капиталовият пазар все още е слабо активен, нарасналите активи на частните пенсионни фондове в страната могат да осигурят свежи капиталови потоци. Фондовете за дялово участие и фондовете за рисков капитал, действащи в държавата, могат да финансират малките и по-специално стартиращите предприятия. Емитирането на частен дълг е друг вариант, чрез който може евентуално да се диверсифицира структурата на капитала и който се използва все по-често от други европейски предприятия в отговор на ограниченото банково кредитиране (Lewandowska and Thiel, 2010 г.). Този вариант е до известна степен с ограничени възможности в България поради малкия размер на предприятията и големите фиксирани разходи, свързани с емисията на облигации. Малките и средните предприятия трябва да разчитат основно на междуфирмено и банково финансиране.

Графика 37: Необслужвани кредити по видове (Q=тримесечие)

Източник: БНБ

Въпреки че нараства делът на лошите кредити и задължения, процентът на предприятията в несъстоятелност изглежда много нисък в сравнение с държавите от региона. Според наскорошно изследване (COFACE, 2012 г.) в България почти не съществуват процедури по несъстоятелност и те се различават съществено от тези в други страни в региона (вж. графика 38). Предвид високото равнище на общата и междуфирмената задлъжнялост тези резултати са донякъде изненадващи и може да са признак за структурни бариери, които затрудняват процедурите по неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност. Липсата на информация[14] относно бъдещото финансово състояние на длъжниците пречи на планирането и инвестиционните решения на засегнатите страни. С цел да разрешат тези проблеми властите може да обмислят рационализиране на преструктурирането на дълга и процедурите по несъстоятелност и подобряване на ефективността на съдебните производства. Създаването на специализирани съдилища и насоки за уреждане чрез извънсъдебно споразумение биха дали положителни резултати и биха улеснили уреждането на задълженията (МВФ, член IV от Служебния доклад, 2012 г.)[15].

Последните законодателни промени в дружественото право засягат несъстоятелността и въпроса със забавените плащания През последните няколко месеца законодателните органи обсъдиха две важни нови мерки. Първо, това е вариантът за обявяване на несъстоятелност със задна дата, който позволява на дружествата да подават молба за обявяване в несъстоятелност със задна дата. Доскоро дружествата имаха възможност да обявят несъстоятелност със задна дата, като по този начин оставаха неудовлетворени вземанията на кредитори и търговски партньори, сключени след датата на несъстоятелност, ощетявайки по този начин някои кредитори. Второ, беше въведен 30-дневен срок за плащане на фактури, както за сделки между предприятията и правителството, така и за сделки между две предприятия (удължен в някои случаи до 60 дни). При забавени плащания се начислява наказателна лихва, установена с наредба.

Графика 38: Процент на предприятията в несъстоятелност в Централна и Източна Европа

Източник: Coface Central Europe

3.3. Предизвикателства пред пазара на труда

В настоящия раздел се анализират по-задълбочено взаимосвързаните фактори, лежащи в основата на сравнително бързото нарастване на заплатите (което доведе до посочените по-горе неблагоприятни тенденции при разходите за труд на единица продукция) и цялостната корекция на пазара на труда с постоянно нарастваща безработица.

През последното десетилетие българският пазар на труда отбеляза период на силно нарастване на заетостта и намаляване на безработицата, който обаче бе последван от сериозна криза от 2009 г. насам. В годините на бързо икономическо развитие (2003—2008 г.) преди кризата заетостта нарастваше постоянно със сравнително високи темпове от около 3 % годишно, безработицата намаля от почти 14 % от работната сила до само 5,5 %, а равнището на заетост се подобри значително, макар и от ниски начални нива (вж. графики 39 и 40). По-специално се разрасна строителният сектор, като между 2005 г. и 2008 г. заетостта в него нарастваше с около 20 % годишно. По време на кризата България отбеляза един от най-сериозните спадове на заетостта в ЕС, която между 2009 г. и 2012 г. намаля кумулативно с около 12 %. Съкратените работни места в строителния сектор представляваха над една четвърт от общото свиване на заетостта, но повечето други сектори също бяха засегнати. Част от спада в заетостта може да се обясни със силния спад на населението в трудоспособна възраст с около 1,5 % годишно поради отрицателните демографски тенденции (ниска раждаемост, застаряващо население, емиграция). Въпреки това, нивото на безработица се повиши с повече от два пъти — от около 5 % от работната сила през 2008 г. до над 12 % през третото тримесечие на 2012 г., което е над индикативния праг. Според прогнозите на службите на Комисията през 2013 г. пазарът на труда ще се стабилизира, като през 2014 г. се очакват само много скромни подобрения.

Графика 39: Растеж на реаления БВП и на заетостта || Графика 40: Заетост и безработица (% на населението на възраст между 15—64 години), България, НДЧ[16] ЕС-15

Източник: службите на Комисията. ||

Корекцията на българския пазар на труда по време на икономическата криза се отличава със значителните загуби на работни места, но едновременно с това с висок ръст на средната заплата, надвишаващ производителността (графика 41). Работодателите масово предпочетоха да съкратят работни места, вместо да намалят заплатите, вероятно поради необходимостта от преструктуриране след периода на икономическо прегряване и внезапното спиране на притока на капитали. Преобладаващата практика на съкращаване на работни места вместо намаляване на заплатите поражда особено голям проблем на пазара на труда за уязвимите групи, сектори и региони, които имат най-ограничени възможности за намиране на алтернативна заетост. За разлика от повечето други страни, в България разходите за активни политики на пазара на труда бяха значително намалени в разгара на кризата (графика 42), което може би е довело до увеличаване на безработицата.

Графика 41: Безработица и заплащане на работник || Графика 42: Разходи за АППТ*

Източник: службите на Комисията. Активни политики на пазара на труда ||

Отделните сектори бяха засегнати в различна степен от кризата. В периода между 2008 г. и 2011 г. продукцията в строителството и в първичния сектор беше намалена съответно с 19 % и 16 %, като същевременно остана сравнително стабилна в промишлеността и дори се увеличи в някои сектори на услугите. От своя страна, през същия период заетостта намаля с повече от 30 % в строителството и с почти 20 % в промишлеността, макар че в някои сектори на услугите дори незначително се увеличи (графика 43). По време на кризата и след нея производителността продължи да се повишава относително стабилно в повечето сектори, както и в икономиката като цяло. Част от повишението на производителността може да се дължи на икономическото догонване от най-ниското ниво в ЕС, но се влияе и от статистическия ефект, свързан с намаляването на заетостта в по-голяма степен, отколкото крайната продукция. Например в сектора на промишлеността заетостта спадна рязко, докато обемът на произведената продукция остана стабилен, което доведе до силно нарастване на статистически измерената производителност (продукция на работник). Като цяло секторните различия може да обяснят натиска за повишаване на трудовото възнаграждение в секторите, които отбелязват растеж, но не обяснява сравнително силния растеж на заплатите в някои сектори, засегнати от кризата.

Графика 43: Секторна заетост, производство, производителност и промени в работната заплата

Източник: службите на Комисията.

Нискоквалифицираните работници бяха най-сериозно засегнати от кризата и последвалото преструктуриране. Докато по време на кризата заетостта при нискоквалифицираните работници се сви с почти 40 %, за висококвалифицираните служители тя се понижи само с 6 %. По същия начин процентът на безработица сред нискоквалифицираните работници се задържа на 27 % през 2011 г., докато за висококвалифицирани служители беше само 5 % (графика 44)[17].

Графика 44: Процент на безработица по степен на квалификация

Източник: службите на Комисията.

Изглежда, че по този начин работодателите са се адаптирали към кризисните условия, като са съкратили „излишната“ работна ръка с най-ниската професионална квалификация, производителност и съответното ниско равнище на заплащане. От чисто статистическа гледна точка тази промяна в състава на заетостта повишава средната заплата в икономиката, както и производителността (продукция на работник). Това изглежда се потвърждава от данните за заплатите и заетостта по сектори, които показват, че обратно на обичайната логика средно най-силно засегнатите от кризата сектори показват изненадващо най-високия среден ръст на заплатите в периода 2008—2010 г. (графика 45). Например темпът на нарастване на средната работна заплата в строителния сектор е един от най-високите — с 27 % през периода 2008—2010 г., но същият сектор отчита същевременно най-големия процент на съкращаване на работните места (34 %) в условията на криза[18]. Въпреки това, предвид факта, че съкращаването на работни места засяга едновременно размера на средната заплата и производителността, тази структура по принцип не следва да влияе на разходите за труд на единица продукция

Графика 45: Промяна в секторната заплата и в заетостта, 2008—2010 г.

Източник: Национален статистически институт

Големите регионални различия в безработицата съществуваха и преди кризата и остават силно изразени. Понастоящем равнището на безработица варира между около 6 % в региона на столицата до над 20 % в най-бедните райони.

Регионалните различия в условията на пазара на труда влияят относително малко върху съответния темп на нарастване на заплатите (графика 46). Например в региона на столицата — регионът с едно от най-ниските нива на безработица, средната заплата нарасна с около 10 % годишно и по тази причина е много над средното за страната. Вследствие на това някои елементи от увеличението на средната работна заплата може да се обяснят с нарастване на възнагражденията в региони с по-голямо търсене на пазара на труда. Това обаче не обяснява нарастването на заплатите с над 10 % годишно в някои региони с високо ниво на безработица.

Сравнително бързото нарастване на заплатите е повлияно от редица фактори, някои от които засягат само статистическата средна стойност без нарастване на действителната заплата. Както беше отбелязано по-горе, тези последици са резултат от съкращаване на работна ръка, концентрирана в нископлатени работни места, докато високоплатените работни места се запазиха, а също и от намаляване на недекларираните заплатите.

Действително получените заплати също се увеличиха в резултат от протичащото икономическо сближаване, тръгвайки от най-ниските равнища на заплати в ЕС, от несъответствията в уменията и регионалното търсене и предлагане на работна ръка и от увеличаването на минималните социалноосигурителни прагове, които водят до повишаване на заплатите (разгледани по-долу). Следователно предприемането на политически мерки за отстраняване на несъответствията в уменията и регионалното търсене и предлагане на работна ръка е от решаващо значение както за справянето с предизвикателството на безработицата, така и за поддържането под контрол на натиска за увеличаване на РТЕП.

Графика 46: Регионално равнище на безработица и ръст на средната заплата

Източник: службите на Комисията.

Механизмите за определяне на заплатите в България изглеждат сравнително гъвкави според повечето институционални особености на пазара на труда. Договарянето на заплатите се извършва основно на фирмено равнище и въз основа на индивидуални договори, като колективните трудови договори обхващат сравнително малко от заетите лица (около 14 % от служителите, по данни на Българска народна банка, 2011 г.). Делът на коригираното колективно договаряне[19] е 30 % от заетите лица, което е най-ниското в ЕС с изключение на прибалтийските държави. Около 20 % от наетите лица, получаващи трудово възнаграждение, членуват в профсъюзи. Това е под средната стойност за 12-те държави членки, които се присъединиха към ЕС от 2004 г. насам, но средната стойност е завишена поради високия дял на членство в профсъюзите в някои от тези страни (Visser, 2011 г.). Всъщност само в пет от тези държави процентът на членство в профсъюзите е по-висок. Следователно, въпреки че членството в профсъюзни организации не може да се разглежда като движеща сила за динамиката на заплатите в България, то не може да бъде определено като изключително слабо.Срокът на договорите за колективно договаряне на заплатите обикновено е една година, т.е. позволява промените в икономическите условия да бъдат взети предвид сравнително бързо. Аналогично, степента на индексация на заплатите е доста ограничена. Според проучване, извършено от Българската народна банка, около 7 % от дружествата използват автоматичен механизъм, обвързан с инфлацията, и около 17 % от дружествата вземат инфлацията непряко под внимание при определянето на заплатите (Българска народна банка, 2011 г.). Минималната заплата в страната оказваше ограничено въздействие върху пазара на труда, поне до 2011 г. Минималната работна заплата беше замразена за срок от две години и половина между 2009 г. и 2011 г. В резултат на това съотношението на минималната работна заплата към средната заплата спадна от 45 % през 2005 г. на 35 % през август 2011 г. (графика 47)[20].Наскоро минималната работна заплата беше повишена с около 29 % (с 12,5 % през септември 2011 г., 7,4 % през април 2012 г. и последно с 6,9 % през януари 2013 г.), което коригира спада на съотношението към средната заплата. Въпреки това новата минимална работна заплата от около 160 евро месечно остава най-ниската в ЕС. Аналогично, делът на наетите лица, които получават минималната работна заплата, е спаднал от 16 % на 6 % за периода 2005—2011 г. (графика 48).

Графика 47: Минимална и средна заплата, 2005—2012 г. || Графика 48: Покритие на минималните работни заплати, 2005—2011 г.

Източник: службите на Комисията. ||

При все че повечето институционални фактори не изглежда да пречат съществено на корекцията на пазара на труда, системата на минималните социалноосигурителни прагове е изключение от това правило. Тази система, въведена с цел борба със сивата икономика и подобряване на събираемостта на данъците, определя над 700 различни минимални прагове на доходите в около 85 сектора и 9 професии за изчисляване на социалноосигурителните вноски. Освен това максималният праг за социалноосигурителните вноски се прилага само за заплатите в размер до 2 200 лв., което е малко над 1100 евро на месец[21]. Всички наети и самостоятелно заети лица са обхванати от тази система. Минималните прагове се договорят между социалните партньори или, в случай че не бъде постигнато споразумение за някои групи, правителството определя тези прагове по административен път. Въпреки че социалноосигурителните вноски трябва да бъдат плащани съгласно тези прагове, действителните заплати могат да бъдат по-ниски, при условие че е спазено изискването за законоустановеното минимално трудово възнаграждение. Декларираното възнаграждение на над една четвърт от всички наети лица е близко до съответния минимален праг (± 10 % около този праг). Това е значително повече от коефициента на покритие за законоустановеното минимално трудово възнаграждение. Размерът на праговете варира от размера на минималната работна заплата за някои неквалифицирани работници до повече от пет пъти минималната работна заплата за директорите. Макар че тези различия биха могли да изглеждат основателни на пръв поглед, в някои сектори дори за елементарни професии, праговете са значително над законоустановения размер на минималното възнаграждение. Следователно съгласно непубликувани данни, минималните прагове са средно едва около 20 % под средния доход в същите сектори/професии. Като цяло в нископлатените сектори и професии минималните прагове са с по-голямо покритие и са по-близо до средната заплата, отколкото в други сектори и професии (таблица 2).

Таблица 2: Покритие на минималните осигурителни прагове и съотношението им спрямо средния доход

Източник: собствени изчисления на Комисията въз основа на непубликувани данни

Бележка: Данни, изчислени като среднопретеглена стойност за различните промишлени групи

Тези прагове обикновено се разглеждат от социалните партньори като индикативни минимални работни заплати по сектори и професии. Поради това увеличението на праговете оказва известно въздействие върху нивото на заплатите в същите сектори. Въпреки че по принцип увеличаването на праговете трябва да следва развитието на действителната заплата в икономиката, съществуват някои стимули за повишаване на праговете. Организациите на заетите лица имат стимул да изискват по-високи прагове, тъй като това непряко води до по-високи заплати. Правителството също има някои стимули за увеличаване на праговете, тъй като това пряко допринася за данъчните приходи и води до намаляване на сивата икономика. В същото време потенциалните неблагоприятни въздействия върху заетостта могат да останат незабелязани, тъй като тези ефекти не са толкова очевидни.

Изглежда, че праговете не създават достатъчна гъвкавост при намаляване на разходите на работодателите особено за нискоквалифицираните работници в контекста на икономическата криза. Повечето от праговете бяха увеличени значително по време на кризата. Праговете за някои сектори и професии, които са сериозно засегнати от кризата, бяха замразени за няколко години, но не бяха намалени. Среднопретеглените годишни темпове на растеж на праговете възлизат на около 5 % през 2010 г. и 7 % през 2011 г., което вероятно е изиграло роля в искането за по-високи възнаграждения в цялата икономика. Може да се очаква, че при увеличаване на различните прагове ще се отчетат условията в различните сектори, за да се избегне прекомерното увеличаване на праговете в засегнатите от кризата сектори. Интересно е, че връзката между промяната в заетостта и увеличението на праговете в същите сектори и професионални групи е много слаба (графика 49). Това може би показва, че увеличаването на праговете не е било съобразено в достатъчна степен с условията за наемане на работа в различните сектори и професии.

При все че общата данъчна тежест в България е като цяло ниска, системата на минималните социалноосигурителни прагове води до нарастване на данъчната тежест за нископлатените работни места. България въведе плосък подоходен данък от едва 10 % — най-ниския в ЕС, и успя значително да намали данъчната тежест, включително вноските за социално осигуряване, плащани от работодателите и служителите. С течение на времето данъчната тежест в България спадна под средното за ЕС (графика 50). Социалноосигурителните данъци (агрегирана данъчна ставка от малко над 30 %) представляват сравнително по-голям дял в общата данъчна тежест, свързана с възнагражденията, като се има предвид твърде ниската ставка на плосъкия данък върху доходите. Важно е да се отбележи, че с максимален праг около три пъти средната заплата, системата на минималните социалноосигурителни прагове предполага регресивно данъчно облагане за някои групи доходи (по-високи ефективни данъчни ставки за нископлатените заети лица, чиято действителна заплата е под осигурителните прагове и по-ниски данъци за високоплатените лица). Въпреки че целта на праговете е борба с недекларираните заплати, парадоксално регресивното данъчно облагане може да доведе до обратния резултат, като изтласка тези работни места към сивата икономика, където действително получаваната заплата е под прага, използван за данъчно облагане.

Графика 49: Темпове на изменение на минималния праг и заетостта по сектори и професии, 2009—2011 г. || Графика 50: Данъчна тежест върху трудовите доходи

Източник: собствени изчисления на Комисията въз основа на непубликувани данни || Източник: службите на Комисията.

Правителството постигна известен напредък при диференциране на нарастването на социалноосигурителните прагове съобразно икономическите условия в различните отрасли и професии. Като част от преговорите при определяне на праговете за 2013 г. правителството реши да не променя праговете за тези професии, тъй като работодателите и работниците не успяха да постигнат решение. Това доведе и до по-ниско средно увеличение на праговете.

4. Предизвикателства пред политиката

Представеният в раздели 2 и 3 анализ показва, че България продължава да е засегната от макроикономически дисбаланси, които макар и да не са прекомерни, трябва да бъдат преодолени. По-специално основните предизвикателства пред политиката са външната задлъжнялост на страната, натискът за намаляване на задлъжнялостта на корпоративния сектор и корекцията на трудовия пазар в отговор на кризата. Следва да се напомни, че тези предизвикателства и опасенията относно динамиката на пазара на труда, както и взетите в отговор на това политически решения бяха взети предвид при изготвянето на специфичните за държавата препоръки (СДП), издадени за България през юли 2012 г. Оценката на постигнатия напредък по прилагането на тези препоръки ще бъде направена в контекста на европейския семестър. На този фон в настоящия раздел се разглеждат различни възможности за разрешаване на предизвикателствата, констатирани в настоящия задълбочен преглед.

По отношение на предизвикателството за постигане на устойчиво равнище на външна задлъжнялост могат да бъдат обсъдени следните мерки:

Привличането на повече капитал в производствените сектори ще бъде от полза за бъдещия икономически растеж. Като малка икономика от отворен тип България остава неизбежно уязвима по отношение на външни шокове и зависи от чуждестранно финансиране, за да стимулира икономическия си растеж. В годините, предшестващи кризата, големи инвестиции бяха насочени към сектора на недвижимите имоти в страната, което доведе отчасти до надуване на цените на активите. Подобряването на бизнес средата ще даде възможност на България да привлече повече инвестиции в производствените сектори и ще подобри бъдещите перспективи за икономически растеж. Това ще помогне на страната да се освободи от външната си задлъжнялост в средносрочен и дългосрочен план чрез засилен икономически растеж. По-нататъшното намаляване на административните разходи и бюрокрацията и подобряването на ефективността на съдебната система може да се отрази благотворно на бизнес климата, като създаде равнопоставени условия за икономическите оператори.

Подобряването на усвояването на средствата от ЕС би ускорило икономическия растеж на България. Отбелязаното след кризата макар и слабо нарастване на БВП се дължи отчасти на инвестициите, подкрепени от структурните, кохезионните и земеделските фондове на ЕС. По-доброто усвояване на средствата от фондовете би могло да донесе двойна полза за икономиката като цяло и по-специално на външната задлъжнялост. Това би имало положителен ефект върху бъдещия растеж и също така би могло да спомогне за намаляване на необходимите външни плащания и задлъжнялост чрез капиталовата сметка.

По отношение на предизвикателството за намаляване на дълга на частния сектор и преодоляване на проблема с корпоративната задлъжнялост могат да бъдат разгледани няколко подхода:

Подобренията в нормативната уредба за обявяване в несъстоятелност могат да бъдат полезни за увеличаване на доверието на бизнеса и подобряване на инвестиционния климат. Следва да бъде проучена възможността за съдебно и извънсъдебно уреждане като варианти за улесняване на контролирано преструктуриране на дълга. Опитът на други страни, изправени пред подобни предизвикателства, показва ползите от изработване на насоки за стандартизиране на преговорите и ускоряване на съдебните производства.

Подобряването на законодателството в областта на дружественото право и неговото прилагане от страна на съдебната система могат да имат положително въздействие върху уреждането на задълженията. Предложените неотдавна мерки от органите са насочени към подобряване на дружественото право, включително премахване на възможността за обявяване на несъстоятелност със задна дата. Ако се прилагат последователно и ефективно от съда, тези мерки биха могли да ускорят и улеснят производството по несъстоятелност, като по този начин ще се намали несигурността за икономическите оператори и ще се подобри общият бизнес климат. В допълнение към това може да се засилят експертните познания и капацитетът на съдебната система да прилага дружественото право, като се следва положителният опит на други държави.

Стриктното прилагане на правила за просрочените плащания ще отстрани опасенията относно паричния поток и ще осигури по-ясна представа за баланса на предприятията. Забавените плащания за стоки и услуги между нефинансовите предприятия, в съчетание с високото ниво на корпоративния дълг, представляват риск за целия сектор. Ясни правила относно третирането на забавени плащания в съответствие с Директива 2011/7/ЕС и тяхното стриктно изпълнение могат да окажат благоприятно влияние върху бизнес отношенията в рамките на нефинансовия сектор, както и между дружествата и държавата.

По отношение на предизвикателството, свързано с нарастващата безработица и загубата на работни места, особено в сегментите на нискоквалифицирания труд, могат да бъдат разгледани следните въпроси:

Голямото предизвикателство е свързано с високото ниво на структурната безработица, което отразява несъответствията между търсените и предлаганите умения в някои сектори на икономиката. Може да бъдат обмислени мерки, насочени конкретно към сегмента с ниска квалификация на труда, който беше най-силно засегнат от кризата.

Възможно е да има нужда от цялостен набор от мерки на пазара на труда, за да се намери решение на проблема с несъответствието между търсените и предлаганите умения, най-вече недостига на работна ръка в някои сектори. Високата структурна безработица може вече да оказва натиск за повишаване на заплатите и разходите за труд на единица продукция в някои сектори, които са се възстановили от кризата. Липсата на работна сила може да доведе до пропускане на възможности и да възпрепятства икономическия растеж в бъдеще. Възможни решения могат да се търсят в реформи във висшето образование, младежки програми за заетост и мерките за регионални политики. Конкретни мерки могат да бъдат набелязани в рамките на стратегията „Европа 2020“.

Продължаващото увеличение на минималните социалноосигурителни прагове изглежда има някои нежелани ефекти върху уязвими сектори на пазара на труда. Системата на минимални социалноосигурителни прагове беше въведена като мярка за борба със сивата икономика и според неотдавнашни изследвания може да даде добри резултати в тази връзка. Въпреки това в резултат на продължаващото увеличение на праговете, включително през годините на кризата, тези социални плащания достигнаха равнища, много близки до средната стойност на заплатите в някои сектори и професии, особено при най-ниските нива на възнаграждение. Освен това системата предполага по-висока реална ставка на социалните отчисления за по-нископлатените работници и може да направи пазара на труда по-непривлекателен за сегментите и регионите с нискоквалифицирана работна ръка. Може да е полезно тези странични ефекти да бъдат внимателно анализирани при определяне на праговете, за да се предотврати неблагоприятното влияние върху по-уязвимите участници на пазара на труда.

БИБЛИОГРАФИЯ:

Benkovskis, K. and Wörtz, J., Non-Price Competitiveness Gains of Central, Eastern and Southeastern European Countries in the EU Market, Focus on European Economic Integration Q3/2012, Austrian Central Bank, 2012.

Българска народна банка, „Wage-Setting Behaviour of Bulgarian Firms: Evidence from Survey Data“, Дискусионни материали ДМ/87/2011.

Coface, The flagships in Eastern Europe – CEE Top 500, Coface Central Europe, 2012.

D'Auria, F. et al.,The dynamics of the international investment position, Quarterly Report on the Euro Area, Volume 11, No 3, Directorate-General for Economic and Financial Affairs, European Commission, 2012.

Di Comite, Measuring quality and non-cost competitiveness at a country-product level, Европейска икономика — Economic Papers 467, Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“, Европейска комисия, 2012.

Garrido, j., Out-of-court debt restructuring, Световна банка, 2012.

МВФ, България: 2012 г. Консултация по член IV — доклад на службите, национален доклад 12/328, Международен валутен фонд, 2012.

Lewandowska, M. and M. Thiel, The impact of the financial crisis on corporate finance: how big is the shift from bank financing to bonds?, Quarterly Report on the Euro Area, Volume 9, No 4, Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“, Европейска комисия, 2010.

Lisicky, M. and P. Maleček, The Czech Republic's net international investment position, Country Focus, Volume 9, Issue 1, Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“, Европейска комисия, 2012.

Maiväli, M. and M. Stierle, The Bulgarian labour market puzzle: Strong wage growth amidst rising unemploymentʼ, Country Focus, Volume 10, Issue 1, Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“, Европейска комисия, 2013.

Национална програма за реформи на Република България, актуализация 2012, Министерство на финансите, 2012.

Salto, M. and A. Turrini, Comparing alternative methodologies for real exchange rate assessment, European Economy – Economic Papers 427, Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“, Европейска комисия, 2010.

Schneider, F., Size and Development of the Shadow Economy of 31 European and 5 Other OECD Countries from 2003 to 2012: Some New Facts, Johannes Kepler University Linz, 2011.

Visser J., Data Base on Institutional Characteristics of Trade Unions, Wage Setting, State Intervention and Social Pacts, 1960 – 2010 (ICTWSS), University of Amsterdam, 2011.

Working group report on NPLs in Central, Eastern and Southeastern Europe, Европейска инициатива за банково координиране, 2012.

[1] Както НМИП, така и чуждестранният дълг представят външната задлъжнялост, но от концептуално различни гледни точки.

[2] Статистически междуфирменото чуждестранно кредитиране е част от ПЧИ.

[3] Концепцията за основния равновесен обменен курс описва валутен курс, който би бил налице, ако салдото по текущата сметка на дадена страна, коригирано за икономическия цикъл, отговаря на нейната „норма“ на текущата сметка, т.е. „средното“ салдо по текущата сметка, което би съществувало в страна с подобни структурни характеристики. Отклоненията от нормата на текущата сметка може да доведат до отклонение на РЕВК от неговото равновесие чрез получена по емпиричен път частична еластичност. По този начин надценяването на РЕВК показва степента, до която РЕВК би трябвало да се обезцени, така че салдото по текущата сметка да достигне съответната си норма на текущата сметка. За подробности за методологията вж. Salto and Turrini (2010 г.).

[4]Държавите от ЕС-10 включват България, Чешката република, Естония, Унгария, Латвия, Литва, Полша, Румъния, Словакия и Словения.

[5] Отрицателен приток на ПЧИ в икономическия сектор означава, че размерът на чуждестранния капитал, напускащ страната през дадена година, е по-голям от влизащия в страната чуждестранен капитал.

[6] Както е видно от държавите членки от еврозоната, силно отрицателни НМИП водят до отрицателен приходи от инвестиции (D’Аuria et al., 2012 г.).

[7] Моделът е разработен от Генерална дирекция „Икономически и финансови въпроси“. Допусканията от базовия сценарий за растежа на БВП, инфлацията и лихвените нива се основават на Доклада за устойчиво финансово развитие за 2012 г.

[8] Влиянието на оценката се определя като разликата между годишния поток от ПЧИ и промяната на обема на ПЧИ, измерен в началото и в края на същата година. ПЧИ в България (а не нетните ПЧИ) се използва за анализ на промените на цените на националните активи. Размерът на преките инвестиции на българи в чужбина е малък и влиянието им върху оценката е незначително.

[9] Тъй като разглеждаме обема на преки чуждестранни инвестиции, положителното влияние от оценката се определя като увеличение на вътрешните цени на активите, които разширяват наличностите на ПЧИ.

[10] Данните за 2011 г. ще бъдат преразгледани, като се използват данните от баланси на дружествата през март 2013 г. Влиянието на оценката се засилва, когато данните за платежния баланс се заменят с данните от финансовите отчети на дружествата.

[11] Сметката „Други задължения“ включва:

- търговски кредити (свързани с обичайна стопанска дейност, които не са класифицирани като заеми и просрочени задължения); както и

-други сметки (наеми, заплати, данъци и осигурителни вноски, дивиденти и лихви).

[12] Консолидирането се извършва на секторно равнище. Така консолидираните задължения са дължими на други сектори от икономиката, включително сметка „Останал свят“.

[13] Корпоративният дълг се определя като сбора от заемите и ценните книжа, различни от акции, и не включва други задължения.

[14] Идеята е, че много предприятия може да чакат да си съберат вземанията от дружества, които са в несъстоятелност, но не са започнали процедура или приключването на процедурата отнема много време.

[15] Вж. също изследване на Световната банка (Garrido, 2012 г.) и доклад на ЕБВР относно необслужваните кредити (2012 г.) за конкретни мерки, свързани с извънсъдебното уреждане.

[16] НДЧ – нови държави членки са страните, които се присъединиха към ЕС от 2004 г. насам.

[17] За задълбочено изследване на българския пазар на труда вж. Maiväli and Stierle (2013 г.)

[18] Подобен статистическия ефект може да се получи и в резултат от намаляване на сивия сектор в икономиката. По оценки сивият сектор в България е с най-големия дял спрямо другите и