[pic] | КОМИСИЯ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ |

Брюксел, 13.11.2007

COM(2007) 693 окончателен

РАБОТЕН ДОКУМЕНТ НА КОМИСИЯТА

относно възможността за създаване на законодателен инструмент на ЕС в областта на защитата на свидетелите и сътрудниците на правосъдието

РАБОТЕН ДОКУМЕНТ НА КОМИСИЯТА

относно възможността за създаване на законодателен инструмент на ЕС в областта на защитата на свидетелите и сътрудниците на правосъдието

1. Въведение

Този документ е резултат от подготвителната работа, необходима за оценка на въздействието на всякакво европейска законодателно предложение в областта на защитата на свидетелите и сътрудниците на правосъдието. Този работен документ излага напредъка по законодателната и обща практика на национално, европейско и международно ниво. Това е последвано от анализ на проблемите, целите и възможните политически варианти. Документът също очертава ключови въпроси, които трябва да бъдат дискутирани по-задълбочено, преди да се стигне до хармонизирана европейска система за защита на свидетелите.

Законодателната и работна програма на Комисията за 2007 г.[1] отбеляза защитата на свидетелите и гражданите, които сътрудничат със съдебния процес, като приоритетна инициатива. При все това, процедурата за оценката на въздействието доведе до заключението, че понастоящем не е желателно да се предприемат законодателни мерки на ниво ЕС.

2. Предистория

Осигуряването на свидетелите с адекватна защита може да играе ключова роля в изправянето на престъпниците пред съда, тъй като успешното приключване на всеки един етап от наказателното производство често зависи от сътрудничеството на свидетелите. Престъпниците често опитват да възпрепятстват свидетелите да дадат свидетелски показания, използвайки дори заплахи. Всички хора имат гражданското задължение да дадат показания като свидетели, и държавите имат задължение да защитават свидетелите срещу всяка намеса.

Защитата на свидетелите е процесът, при който на свидетелите, които дават свидетелски показания по време на наказателни процеси, се осигуряват специфични процедурни и непроцедурни защитни мерки, които имат за цел ефективно да гарантират тяхната – в някои случаи включително и на техните роднини – безопасност преди, по време и след даването на показанията. На сътрудниците на правосъдието могат също да бъдат осигурени защитните мерки, които се предоставят на свидетелите. При съдебните дела, свързани с организираната престъпност, сътрудникът е човек, който притежава ценна информация, който сам е ангажиран в криминални деяния, и следователно самият той е обект на съдебно преследване и наказание.

Необходимостта от обсъждане на законодателни мерки относно защитата на свидетелите на ниво ЕС се обмисля от години. Още през 1997 г. Препоръка 16 на Програмата за действие за превенция и борба срещу организираната престъпност[2] предложи да се прегледат нуждите от защита на свидетелите и хората, които сътрудничат в правосъдната дейност. Декларацията на Европейския съвет от 25 март 2004 г. относно борбата срещу тероризма и Плана за действие от Хага[3] също споменават предложение за защита на свидетелите и сътрудниците.

3. Подготвителна работа

Подготвителната работа за разработване на европейско задължително законодателство относно защитата на свидетелите датира от 2004 г. Целта бе да се събере информация относно законодателството на държавите-членки, относно административните структури и практическия опит, с цел да се открият правни пропуски и оперативни слабости, които оказват въздействие на ниво ЕС, и да се предложат решения, които да доведат до добавена стойност за Европа. Сравнителният проект по Рамковата програма за полицейско и съдебно сътрудничество по наказателноправни въпроси (AGIS) за защита на свидетелите [4] освен анализ на законодателството и практиката представи и предложения за възможно законодателство на ЕС. Комисията също участва в съвместната работна група на Европол-ISISC-OPCO[5], с цел проучване на възможностите за хармонизиране на националното законодателство относно защитата на свидетелите[6].

Комисията проведе срещи през 2006 и 2007 г.[7] с цел консултации с представители и експерти от държавите-членки по въпросите на защита на свидетелите, които оказаха значително съдействие на Комисията по отношение на необходимата законодателна работа на ниво ЕС.

Проучване на Евробарометър от 2006 г.[8] относно вижданията на гражданите на ЕС демонстрира подкрепа за решение на въпроса за защита на свидетелите на ниво Европейски съюз. 86 % от гражданите подкрепят установяването на политика на ЕС, която да регламентира трансграничното и международно сътрудничество относно защитата на свидетелите, 45 % от тях дори силно подкрепят тази идея[9].

Бяха положени усилия да се събере достоверна информация и статистически данни (напр. информация от Европол, от национални обществено достъпни документи, от отговори на въпросници на специалната работна група на Съвета на Европа, от срещи на експерти). Поради конфиденциалното третиране на индивидуалните случаи, няма налична информация за конкретни случаи на защита на свидетелите . При все това, повечето от страните са констатирали увеличение на необходимостта от защита на свидетелите за последните 5-10 години, както по отношение на броя на заявленията, така и по отношение на свидетелите, включени в програмите за защита на свидетелите.

4. Законодателни и оперативни действия на европейско, национално и международно ниво

Действащите в момента инструменти на Европейския съюз , Резолюцията за защита на свидетелите в борбата срещу международната организирана престъпност (1995 г.)[10] и Резолюцията относно лица, които сътрудничат на съдебния процес в борбата срещу международната организирана престъпност (1996 г.)[11] имат ограничен обхват, тъй като се отнасят само до случаи на борба с организираната престъпност и не са задължителни правни актове. В допълнение към това, възможността да се предоставят облаги в замяна на информация се предвижда в задължително законодателство, като например рамковото решение на съвета за тероризма[12], както и рамковото решение на Съвета относно правното положение в наказателното производство на жертвите от престъпления[13]. Повечето от държавите-членки на ЕС имат законодателство относно защитата на свидетелите, което е или регламентирано в отделен правен акт, или е част от техния наказателно-процесуален кодекс. Тези регламенти обикновено съдържат дефиниции (свидетел под защита, анонимен свидетел, сътрудник на правосъдието), процедурни мерки (ред на провеждане на съдебната процедура, алтернативни методи за представяне на доказателства), непроцедурни мерки (физическа защита, преместване, смяна на самоличността), необходимите изпълнителни структури и ролята на различните правоприлагащи органи преди, по време и след процеса, правилата и задълженията на страните в системата за защита на свидетелите. Международното сътрудничество в областта на защитата на свидетелите обикновено също се споменава, без да се навлиза в подробности.

Някои държави имат специфично законодателство, което регламентира действието на техните програми за защита на свидетелите , докато други нямат никакво такова; някои разглеждат защитата на свидетелите като предимно полицейска функция, докато други предоставят ключовата роля на съдебната власт и правителствените министерства; някои имат единна национална програма за защита на свидетели, докато други имат няколко регионални или локални програми. Също така има съществени различия между държавите относно видовете мерки, които те са въвели с цел да улеснят сътрудничеството на свидетелите, като те частично отразяват различията в мащаба и характера на престъплението и са частично свързани с различията в правните традиции и правната среда (виж приложението).

Въпреки че думите „ сътрудник на правосъдието “ не се срещат често в националните наказателни кодекси, почти всички от страните дават възможност на съдията по време на съдебния процес да издаде по-лека присъда на престъпници, които помагат на полицията/съдебните власти да разследват техните или на други престъпления. При все това, някои държави-членки са избрали да не приемат регламент относно сътрудниците (или защото при тях рядко се случват видовете престъпления, за които такова понятие би имало смисъл, или защото те имат морални възражения относно отмяната/смекчаването на наказанието). Други държави-членки, обратно на това, използват широко това понятие.

Специално внимание бе отделено на работата на Съвета на Европа . Този международен орган се занимава със защитата на свидетелите от средата на 90-те години и също така е провел законодателна дейност: разнообразието от различни ситуации, в които свидетелите могат да имат нужда от защита, в Препоръка (1997)13 относно заплашването на свидетелите и правата на защитата, също както и в Препоръка (2005)9 относно защитата на свидетелите и сътрудниците на правосъдието. Във връзка с процедурната защита, значителен принос е направен чрез решенията на Европейския съд за правата на човека, по-специално относно член 6 от Европейската конвенция за правата на човека за гарантирането на справедлив процес. Трябва също така да бъдат споменати и други правни инструменти на Съвета на Европа,[14] които съдържат разпоредби относно защитата на свидетелите.

Съществуват също така практически договорености за сътрудничество в областта на защитата на свидетелите в Европа. През 2000 г. бе създадена Европейската мрежа за връзка , координирана от Европол -който няма действителен мандат по въпроса - включваща на доброволни начала ръководителите на специализираните отдели за защита на свидетелите. С течение на времето тази мрежа се е превърнала в глобален професионален форум, който се разпростира на всичките пет континента[15]. Срещите на мрежата служат като платформа за обмен на информация и за разработване на инструменти и насоки, но не определят оперативни действия. На базата на дебатите в рамките на системата на Европол са съставени два документа, които са разпространени за употреба като „Насоки на ЕС“: „Основни принципи на полицейското сътрудничество в областта на защитата на свидетелите в Европейския съюз“, който се съсредоточава върху международното преместване на свидетелите, докато „Общи критерии за приемане на свидетел в програмата за защита на свидетелите“ разглежда критериите за приемането на свидетели в тази програма.

Що се отнася до международното сътрудничество относно защитата на свидетелите , включително сътрудничеството в рамките на ЕС и сътрудничеството с международни съдебни органи или трети държави, държавите като цяло сключват двустранни споразумения на принципа ad hoc. Единственото многостранно споразумение на европейско ниво бе сключено от трите балтийски държави[16], с цел да си сътрудничат по наказателноправни дела, чрез прекратяване на по-нататъшно съдебно преследване или намаляване на наказанието на лица, които са оказали услуга на правоприлагащите власти на друга страна по това споразумение.

Като се има предвид, че правилата на международната юрисдикция и на международната наказателна процедура едва са започнали да се развиват през последните години, Международният трибунал за бивша Югославия (МТБЮ, създаден през 1993 г.) е жизненоважен източник и фундаментална отправна точка в двете области. Правилата, прилагани от МТБЮ, са еднакво приложими до голяма степен при Международния наказателен съд (МНС, създаден през 1998 г.). При все това, докато при международното наказателно право няма дефиниция на понятието „свидетел“, също както и на степента на защитните мерки, които свидетелят може да очаква по време на наказателното производство, от процедурните правила и съдебната практика на тези органи може да се заключи, че страните, даващи показания по наказателните процеси, са обект на някои правила и насоки. Трудностите в оказване на помощ на съдебните свидетели са основно свързани с липсата на специфична територия и следователно на юрисдикция, с ограничения бюджет за тези въпроси, както и липсата на сътрудничество с други страни. Тъй като тези съдилища играят ключова роля в поддържането на мира и правосъдието, бъдещото законодателство на ЕС би могло да улесни тяхното функциониране относно защитата на свидетелите[17].

Въпреки че няма специфичен инструмент на ООН в задължителна или незадължителна форма, който да разглежда изключително защитата на свидетелите, съществува тенденция да се включва директно позоваване на свидетелите в съответните конвенции, приети през последните години, каквато е Конвенцията на ООН срещу международната организирана престъпност (UNTOC, 2001 г.)[18] и Конвенцията на ООН срещу корупцията (UNCAC, 2003)[19]. Конвенциите призовават държавите, които се явяват заинтересовани страни, да приемат необходимите мерки в съответствие с тяхната национална правна система, и в рамките на собствените им средства да осигурят ефективна защита на свидетелите, които дават показания относно престъпления, определени от Конвенцията. С цел да помогне на държавите-членки на ООН при тяхното прилагане, Службата на Организацията на обединените нации за контрол на наркотичните вещества и превенция на престъпността (UNODC) през 2005 г. стартира разработването на насоки за защита на свидетелите.

5. Проблеми в резултат на напредъка до момента

Анализът на ситуацията относно законодателството и практиките по отношение на защитата на свидетелите потвърждава, че въпреки определени постижения, по-специално през последните няколко години, рамката не е достатъчно стабилизирана, което означава, от една страна, че съществува голямо разнообразие от законодателни и административни структури в държавите-членки, а от друга, че това е област, която се развива непрекъснато.

На тази ситуация оказват влияние различни елементи, като например:

- многото и различни действия от международни органи, засягащи въпроси, свързани със защитата на свидетелите (ЕС, включително Европол, Съветът на Европа, МТБЮ/МНС, Г-8);

- различната степен на прилагане на инструментите, повечето от които имат незадължителен характер;

- нуждата от подобрена координация между съответните власти на държавите-членки и органите на ЕС когато се разработват политики и програми, свързани със свидетелите, включително липсата на съвместно съгласувана добра практика, която да гарантира ефективна защита;

- трудностите в оперативното трансгранично сътрудничество и нуждата от увеличено използване на съществуващите структури;

- липсата на всеобхватна представа относно какво е постигнато досега поради липса на информация и анализ, главно поради конфиденциалния характер на информацията.

Съществените разлики, които съществуват в наказателното право на държавите-членки, правят сътрудничеството между тях в борбата срещу високоефективните криминални групи по-малко ефикасно. Трансграничното сътрудничество по защитата на свидетелите е особено затруднено относно страни, които нямат законодателство и/или административна структура във връзка със свидетелите и програмите за защита, дори когато тези страни на своя територия провеждат такива дейности за своите граждани. В нарастваща степен държави, където практическите трудности възникват от техните географски (малка територия) или демографски характеристики (висока гъстота на населението) и държави, които са силно засегнати от криминални организации, изпитват необходимост да преместят защитени лица в други държави.

6. Обосновка за действие от страна на Европейския съю з

Въпреки че първостепенната отговорност за разрешаване на много от въпросите относно защитата на свидетелите е на национално ниво, този анализ демонстрира съществуването на европейско измерение на проблема. Действие на ниво ЕС би имало за резултат добавена стойност в борбата с организираната престъпност посредством увеличаване на трансграничното сътрудничество чрез насърчаване на свидетелите да дават показания в замяна на тяхната защита. Зачитайки различните правни системи и административна организация на всяка държава-членка, един общ подход във връзка със защитата на свидетелите, сътрудниците, както и на техните близки, би довел до повече издадени присъди по делата срещу организираната престъпност. Защитата на свидетелите евентуално би трябвало да се предлага във всички държави-членки, тъй като е много мощно оръжие в борбата срещу организираната престъпност и тероризма, защото затвореният характер на такива групи затруднява използването на традиционните следствени методи.

С цел да се избегне дублирането и ненужните разходи трябва да се обмисли най-оптималното използване на съществуващите мрежи от национални органи, като например системата на Европол.

6.1 Варианти на политиката, предмет на обсъждане

Разгледани и анализирани са няколко варианти на политиката, с оглед на техните силни и слаби страни. В светлината на процедурата за оценка на въздействието бяха идентифицирани три варианти на политиката: първата - поддържане на статуквото и две възможности за установяване на вероятна база за правни действия на ЕС относно защитата на свидетелите (едната предлага обща рамка в тази област, а другата се съсредоточава върху преместването).

При всеки случай трябва да се избегне дублирането на усилия: вече действително има много налични документи под формата на незадължителни документи, които произлизат от различните международни участници.

6.1.1. Вариант на политиката 1 – запазване на статуквото на базата на развитие на сегашните разпоредби

Ако статуквото се запази, съществуващите правни и оперативни документи трябва да формират сърцевината на европейската политическа рамка и да бъдат допълнени с по-широка координация. Общата политика на ЕС трябва да има за цел засилването на последователността, ефективността в законодателните и практическите дейности и подобряването на координацията.

6.1.2. Вариант на политиката 2 – Хармонизирана система за защита на свидетелите в ЕС чрез минимални стандарти в рамките на задължително законодателство

Като се използва извършената от Европол работа и в същото време се държи сметка за Препоръките на Съвета на Европа, може да бъде създадено законодателство на ЕС, което да изисква всички държави-членки на ЕС да прилагат законодателна рамка и институционална структура в областта на защитата на свидетелите.

По този начин може да бъде създадено законодателство на ЕС за хармонизирана система за защита на свидетелите във всички държави-членки, като в същото време се зачитат в пълна степен различните национални правни системи и административна организация. Този подход би имал за резултат увеличена съвместимост на националните системи за наказателно правосъдие (т.е. ще съществува основно законодателство и назначен орган, отговорен за защитата на свидетелите).

При все това трябва да се припомни, че последния опит, направен съвсем наскоро (2005 г.) по този специфичен проблем, е дело на Съвета на Европа, и че неговата специализирана експертна група за защита на свидетелите стигна до извод в полза на издаването на нова препоръка. Въпреки че бе предприето проучване с цел откриването на недостатъците на съществуващата система, то никога не доведе до създаването на проект за конвенция. Като се имат предвид съществуващите практики и документация е възможно да се очаква на ниво ЕС една хармонизирана система за защита на свидетелите посредством въвеждането на минимални стандарти в едно задължително законодателство . Но като се имат предвид различията, изложени в гореизложения анализ, съществува необходимост от по-детайлно проучване на материята в тази бързоразвиваща се област.

6.1.3 Вариант на политиката 3 – Увеличено сътрудничество между държавите-членки в областта на преместването посредством задължително законодателство

Не съществува многостранно споразумение относно приложимите правила относно преместването на свидетелите и международното сътрудничество в областта на защитата на свидетелите по принцип. За всеки отделен случай държавите сключват двустранни споразумения помежду си или/и с международните съдебни органи, с цел да улеснят сътрудничеството.

Една от главните движещи сили, действаща в посока формализирането на съществуващата практика, е тази, че преместването на защитени лица е без съмнение областта, на която трябва да бъде отдаден най-висок приоритет за предприемане на действия, поради увеличената необходимост (географски проблеми, широко разпространение на криминалните престъпления и т.н.) за временно или постоянно настаняване на хора зад граница, с цел да се гарантира тяхната безопасност.

С оглед на това да има функционална система за преместване в рамките на ЕС, държавите-членки трябва да приложат определени задължителни законодателни и административни разпоредби. Европейските граждани също директно ще се облагодетелстват от увереността (спокойствието), която ще им бъде осигурена чрез необходимите мерки за безопасност, ако е необходимо дори зад граница, и поради тази причина вероятно ще бъдат по-склонни да дава показания.

Въпреки че практическите предимства на хармонизиран подход към преместването не могат да бъдат оспорвани, срещите на експерти на Комисията доведоха до заключението, че държавите-членки не биха приели централизирана система на ЕС за улесняване на сътрудничеството. Също така експертите се съгласиха, че на Европол/Евроюст не трябва да бъде предоставян оперативен мандат. Съществува необходимост да се направи допълнителен преглед каква е ролята на тези европейски органи в един режим на сътрудничество в рамките на целия ЕС по отношение на защитата на свидетелите.

Предложението на работната група на Европол-ISISC-OPCO за минимални изисквания относно потенциално законодателство на ниво Европейски съюз предвижда модел за двустранно споразумение за преместване на свидетелите. Този подход се основава на настоящата практика на сътрудничество между държавите. Поради съображения за сигурност и поверителност, тези споразумения не се публикуват в официалните национални вестници. Въпреки че е правно възможно моделът за споразумение да се внесе в правен инструмент на ЕС и държавите-членки да бъдат насърчени относно използването на този модел[20], на практика това не би довело до желаното подобрение на политиката на ниво ЕС.

Трябва да бъдат проведени по-задълбочени изследвания, с цел да бъде открит приемлив начин за създаването на общоевропейско сътрудничество в областта на защитата на свидетелите , тъй като това е комплексна област, която засяга много други чувствителни и сложни въпроси (напр. смяна на самоличността). Също така новите развития, като например използването на биометрични данни, които имат отношение към защитата на свидетелите, трябва да бъдат разглеждани с особено внимание.

7. Заключения

В светлината на процедурата за оценка на въздействието изглежда, че не е настъпило времето за незабавно законодателно действие на ниво ЕС в областта на защитата на свидетелите . По-ранните усилия на международно ниво показват трудностите относно приемането на задължителен инструмент. Въпреки че съществува законодателство, приоритетни области на политиката и съдебни решения на ниво на Съвета на Европа, които подкрепят нуждата от задължително регламентиране в областта на защитата на свидетелите, усилията в тази насока досега са неуспешни. Последната работа, извършена от Съвета на Европа, който се състои от 40 държави-членки, включително всички държави-членки на ЕС, не придвижи нещата към задължително законодателство под формата на конвенция, тъй като държавите не бяха готови да поемат такива ангажименти, поради което бе постигнато само споразумение относно акт с незадължителна правна сила.

На основата на срещите на експерти, проведени от Комисията и писмените коментарии, идващи от участвалите експерти, преценката е, че понастоящем държавите-членки не са склонни да приемат задължително законодателство, което да регулира тяхното продължаващо в момента неформално сътрудничество.

При все това се наблюдават видими тенденции, които показват нуждата от повече сътрудничество между страните, което евентуално би довело до приемането на формализирани правила и структури в областта на защитата на свидетелите при сгоден случай. Най-старата практика и законодателство в Европа датират отпреди 16 години (Италия, 1991 г., с приемането на законодателството за разкаялите се престъпници (pentiti) и сътрудниците на правосъдието). Междувременно, повечето от европейските държави или са издали специфичен закон, или поне са включили позоваване на защитата на заплашени свидетели в тяхното наказателно право. При все това, те не са направили това по еднакъв начин. През последните години, от друга страна, държавите обменят по неформален начин „придобития опит“ от установяването на система за защита на свидетелите и също така вземат предвид принципите, разработени от Европол и Съвета на Европа. Поради тази причина има определени прилики между режимите за защита на свидетелите, установени през последните 2-3 години, в съответствие с различните правни системи и фундаменталните принципи на административната организация на всяка държава-членка.

Реалните тенденции в криминалните престъпления, а именно нарастването на активността по отношение на броя и мащаба на престъпленията, на трансграничните организирани криминални и терористични групи, доведоха до засилване на сътрудничеството между държавите. Тъй като не само криминалните елементи, но също така и обикновените граждани се радват на ползите от свободното движение в рамките не ЕС, вероятно е също така да се увеличи броят на европейските граждани, които ще бъдат призовани да дадат показания в съдебни наказателноправни дела от изключителна важност.

Когато се създава политика на ЕС относно защитата на свидетелите, използването на последните разработки на технологиите и на информационното общество (като например видеовръзката), също така трябва да се имат предвид с оглед улесняването на трансграничното сътрудничество. Тези разработки трябва да се използват по-широко от правоприлагащите агенции, включително при защитата на свидетелите.

Признаването на засилената нужда от сътрудничество в борбата срещу трансграничната организирана престъпност посредством свидетели, които имат нужда от защита, както и прилаганите усилия за развитие на системи за защита на свидетелите, изисквани от конвенциите на ООН, могат да доведат до промени в отношението към този проблем на политическо и оперативно ниво.

На основата на гореизложеното, Европейската комисия предлага задържането за момента на законодателната дейност в областта на защитата на свидетелите, като в същото време бъде разгледана, в рамките на специфичен документ, възможността за действие на ниво ЕС в една средносрочна перспектива (4-5 години). За тази цел може да бъде използвана специалната финансова програма за „Предотвратяване и борба срещу престъпността“ за периода 2007—2013 г.[21], с оглед по-нататъшни проучвания, събиране на информация; тази програма разглежда „защитата и подкрепата на свидетелите“ като тема и специфична цел, което подчертава важността на въпроса на ниво ЕС.

Приложение

Закони за защита на свидетелите в държавите-членки и Норвегия

Законодателство за защита на свидетелите | Служба за защита нс свидетелите | Възможна смяна на самоличност | Разрешена от закона смяна на самоличност | Закн за сътрудниците на правосъдието |

Австрия | Не | Да | Да | Да | Не |

Белгия | Да | Да | НЕ | Не | Не |

България | Да | Да | Да | Не | Не |

Република Чехия | Да | Да | Да | Да | Не |

Кипър | Да | Да | Да | Да | Да |

Дания | НЕ | Да | Да | Не | Не |

Естония | Да | Да | Да | Да | Няма спеиален закон, няколко члена в Закона за надзора |

Финландия | Не | Да | Не | Не | Не |

Франция | Не | Не | Не | Не |

Германия | Да | Да | Да | Да |

Гърция | Не | Не | Не | Не |

Унгария | Да | Да | Да | Да |

Ирландия | Не | Да | Да | Не |

Италия | Да | Да | Да | Да | Да |

Латвия | Да | Да | Да | Да/ Не [22] | Да[23] |

Латвия | Да | Да | Да | Да |

Люксембург | Не | Не | Да | Не |

МалтаA | Да | Не | Не | Не |

Нидерландия | Не | Да | Да | Не | Не |

Норвегия | Не | Да | Не | Не | Не |

Полша | Да | Да | Да | Да | Да |

Португалия | Да | Да | Да | Да |

Румъния | Да | Да | Не | Да |

Словакия | Да | Да | Да | Да | Да |

Словения | Да | Да | Да | Да | Не |

Испания | Не | Не | Да | Не |

Швеция | Да | Да | Не | Не |

Обединеното кралство[24] | Да | Да | Да | Да | Да |

[1] Съобщение COM(2006) 629 окончателен (24.10.2006 г.), стр.22.

[2] OВ C 251, 15.8.1997 г., стр. 1.

[3] Съобщение COM(2005) 184 окончателен (10.5.2005 г.), стр.23.

[4] ed. Gert Vermeulen, 'EU standards in witness protection and collaboration with justice', Principal: European Commission (JAI/2004/AGIS/077), IRCP-Ghent University

[5] Международен висш институт за криминални науки (ISISC) и Център за мониторинг на организираната престъпност (OPCO), и двата намиращи се в Италия, Сиракуза

[6] Срещите се състояха на 8-10 март 2005 г. и на 26-29 октомври 2005 г. в Сиракуза, като резултатът от тях бе документа „Окончателно предложение относно минималните изисквания за възможно законодателство на ниво Европейски съюз“ и „Обяснителен доклад“ към него.

[7] Срещите се проведоха в Брюксел на 21 февруари 2006 г. – Семинар по въпросите на защита на свидетелите и сътрудниците на правосъдието, и на 5 март 2007 г. – Среща на европейските експерти по защитата на свидетелите

[8] Специално проучване на Евробарометър № 264 – Ролята на Европейския съюз в борбата срещу организираната престъпност, http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_264_en.pdf

[9] Само 7 % се противопоставиха на установяването на такава политика на ЕС и 7 % отговориха с „Не знам“.

[10]OВ C 327, 7.12.1995 г., стр. 5.

[11] OВ C 010, 11.1.1997 г., стр. 1.

[12] ОВ L 164, 22.6.2002 г., стр.3., Член 6

[13] ОВ L 82, 22.3.2001 г., стр.3., Член 8

[14] Препоръка (2001)11 ръководни принципи относно борбата с организираната престъпност; Препоръка (1997)1325 Трафикът на жени и насилствената проституция в държавите-членки на Съвета на Европа; Препоръка (2000) 11 действие срещу трафика на хора с цел сексуална експлоатация; Наказателноправна конвенция срещу корупцията (№ 173, 27.1.1999 г.)

[15] Понастоящем мрежата се състои от ръководителите на специализираните отдели за защита на свидетелите/национални обекти за връзка от всичките 27 страни от ЕС, от 10 страни от Европа, които не са членки на ЕС, от 7 наблюдатели от отвъдморски срани и от 12 международни организации, активни в тази област.

[16] Споразумение между правителството на Република Литва и двете правителства на Република Естония и Република Латвия относно сътрудничеството по отношение на защитата на свидетелите и жертвите на престъпления (2000 г.).

[17] Споразумение между международния наказателен съд и Европейския съюз за сътрудничество и взаимопомощ (април 2006 г.).

[18] Член 24 Защита на свидетелите

[19] Член 32 Защита на свидетелите, експертите и жертвите

[20] Подобно на практиката на съвместните екипи за разследване

[21] Решение 2007/125/ПВР на Съвета (12.2.2007 г.), ОВ L 58, 24.2.2007 г., стр. 7.

[22] Законът позволява създаването на нова самоличност, но старата не може да бъде заличена

[23] На Парламента е представен законопроект и е вероятно неговото приемане през 2008 г.

[24] Включително отделните юрисдикции на Англия/Уелс, Шотландия и Северна Ирландия