BG Официален вестник на Европейския съюз C 44/34

Становище на Европейския икономически и социален комитет относно „Бедността сред децата и благосъстоянието на децата“ (проучвателно становище)

2011/C 44/06

Главен докладчик: г-жа KING

В писмо от 28 април 2010 г. и в съответствие с член 304 от Договора за функционирането на Европейския съюз, белгийският вицепремиер и министър на социалната политика и общественото здраве г-жа Laurette Onkelinx поиска от името на бъдещото белгийско председателство Европейският икономически и социален комитет да изготви проучвателно становище относно

„Бедността сред децата и благосъстоянието на децата“.

На 25 май 2010 г. Бюрото на Комитета възложи на специализирана секция „Заетост, социални въпроси и гражданство“ да подготви работата на Комитета по този въпрос.

Предвид неотложното естество на работата, на 464-ата си пленарна сесия на 14 и 15 юли 2010 г. (заседание от 14 юли 2010 г.) Европейският икономически и социален комитет реши да определи г-жа Brenda King за главен докладчик и прие настоящото становище с 113 гласа „за“, 6 гласа „против“ и 14 гласа „въздържал се“.

1. Заключения и препоръки

1.1 Понастоящем 20 милиона деца в ЕС са изложени на риск от бедност. Делът на децата, живеещи в бедност, е дори по-голям от дела на пълнолетните лица, живеещи в бедност (20 % спрямо 16 %), като се очаква да нарасне поради икономическата криза. Самото наличие на бедност сред децата, живеещи в ЕС, е доказателство за това, че не се зачитат най-важните им основни права.

1.2 Последствията от липсата на мерки срещу бедността сред децата ще имат пагубно въздействие върху бъдещото благосъстояние на хората в Европейския съюз. Постигането на целите от стратегията „ЕС 2020“ зависи от наличието на едно образовано, здраво и обещаващо младо поколение. Фактът, че има толкова много изложени на риск от бедност деца, и степента, в която бедността се предава от едно поколение на следващото, представляват изобличение на провала на съществуващите политики на ЕС за защита на най-уязвимите членове на обществото.

1.3 Бедността сред децата и тяхното благосъстояние е многоизмерен проблем – резултатите от множество доклади сочат, че редица фактори, сред които материалните лишения и липсата на достъп до основни здравни услуги, до приемливи жилищни условия и до образование, утежняват проблема. По принцип се приема, че тези фактори са свързани помежду си и взаимозависими, като решенията на проблема следва да са съобразени с този факт.

1.4 Бедността сред децата и лишенията отнемат възможността на милиони деца да получат най-добрия старт в живота и възпрепятстват личностното им развитие. В много случаи, ако се вземат мерки още на ранен етап от детството, това може да окаже положително въздействие през целия живот. От решаващо значение е да бъдат разработени подходящи политики, за да се гарантира, че всички деца, особено тези от най-маргинализираните обществени групи, имат възможност да развият целия си потенциал и следователно да дадат положителен принос за бъдещето.

1.5 В рамките на настоящата Европейска година на борбата с бедността и социалното изключване ЕИСК приветства политическия ангажимент, поет от Съвета с неговото решение намаляването на бедността да стане една от петте основни цели на ЕС, които следва да бъдат постигнати до 2020 г. Целта е „намаляване на броя на европейските граждани, които живеят под националните прагове на бедността с 25 %, с което над 20 млн. души ще бъдат извадени от ситуацията на бедност“ (1).

1.6 Въпреки това Комитетът изразява разочарование от факта, че не е определена конкретна цел за намаляване на бедността сред децата и насърчаване на благосъстоянието на децата, предвид политическото внимание и широкия спектър от инициативи по този въпрос, поети както на равнище ЕС, така и на национално равнище от 2000 г. насам.

1.7 Комитетът приветства това, че една от седемте водещи инициативи ще бъде създаването на Европейска платформа срещу бедността, която „има за цел да гарантира социално и териториално сближаване, така че ползите от растежа и работните места да са споделени в голяма степен и хората, живеещи в условията на бедност и социално изключване, да имат възможност да живеят достоен живот и да представляват активна част от обществото“.

1.8 ЕИСК настоятелно препоръчва тази платформа да стане рамката за изкореняване на бедността сред децата и насърчаване на благосъстоянието на децата чрез разработване на многоизмерни подходи, насочени специално към децата, основани на зачитането на правата на детето и подкрепени с конкретни цели по отношение на децата и семействата с деца.

1.9 Мрежата на ЕС от независими експерти в областта на социалното приобщаване насочи вниманието към специфични групи деца, които са изложени на голям риск от крайна бедност, включително:

i. деца, които живеят в или излизат от специализирани институции, безпризорни деца, деца жертви на тормоз, малтретиране или небрежно отношение, деца, чиито родители страдат от психически проблеми, деца в домове за настаняване, бездомни деца и деца жертви на домашно насилие или трафик;

ii. деца с увреждания, деца от етнически малцинства, ромски деца, млади хора, които са кандидати за убежище, и имигранти;

iii. деца, живеещи в много бедни и изолирани селски райони, в които липсват основни услуги, и деца, живеещи в големи квартали в периферията на основните градски райони.

1.10 В Хартата на основните права на Европейския съюз са включени разпоредби относно правата на децата, което предоставя на ЕС солиден мандат за гарантиране на оцеляването, защитата и развитието на децата. За тези уязвими групи деца следва да се прилагат отделни показатели и цели в рамките на Европейската платформа срещу бедността.

1.11 ЕИСК подкрепя призива за цялостна препоръка на Комисията относно бедността сред децата и благосъстоянието на децата, чрез която да се поставят основните цели и да се създаде рамка за постоянно провеждане на мониторинг, обмен, научни изследвания и партньорски проверки, което ще допринесе за постигането на тази свързана с бедността цел от стратегията „ЕС 2020“.

2. Контекст

2.1 От 2000 г. насам въпросът за бедността сред децата и социалното изключване е все по-важна част от отворения метод на координация в социалната сфера. Той се изтъква като основен въпрос във всеки от съвместните доклади относно социалната закрила и социалното приобщаване (2002-2004 г.). Държавните глави на страните от ЕС заявиха необходимостта „да предприемат необходимите стъпки за бързо и значително намаляване на детската бедност, давайки на всички деца равни възможности, независимо от техния социален произход“ (2).

2.2 В инициативата на люксембургското председателство на ЕС от 2005 г. относно „Придвижване напред на процеса на социално приобщаване в ЕС“ изрично се призоваваше за интегриране на правата на децата в политиките на ЕС (children mainstreaming) и за приемане на поне един показател за благосъстояние на децата на равнище ЕС. През 2006 г. в съобщението на Европейската комисия относно правата на детето беше обърнато особено внимание на социалното приобщаване на децата и на ролята на процеса на социално приобщаване в ЕС. Аналитичният доклад и препоръките на работната група на ЕС във връзка с бедността сред децата и благосъстоянието бяха официално приети през януари 2008 г. В края на 2009 г. в работния документ на Комисията относно стратегията „Европа 2020“ беше признато, че бедността и социалното изключване сред децата е едно от дългосрочните социални предизвикателства пред ЕС, които бяха допълнително утежнени от финансовата и икономическата криза. През март 2010 г. консорциум начело с Института за социални изследвания TARKI изготви по поръчка на Европейската комисия подробен доклад относно „Бедността сред децата и благосъстоянието на децата в Европейския съюз“.

2.3 Договорът от Лисабон, влязъл в сила през 2009 г., включва утвърждаването на правата на децата като изрична цел на ЕС. На конференцията по откриването на Европейската година на борбата с бедността и социалното изключване – 2010 г., председателят на Комисията Barroso заяви: „Нека до 2020 г. да намалим дела на изложеното на риск от бедност население, по-специално сред децата и възрастните хора, защото данни като тези, които се представят понастоящем, са недопустими.“ Белгия, която председателства ЕС през второто полугодие на 2010 г., определи борбата срещу бедността сред децата и насърчаването на благосъстоянието на децата като основни приоритети.

3. Бедност сред децата и благосъстояние на децата в ЕС

3.1 Бедност сред децата

3.1.1 Бедността сред децата и благосъстоянието на децата са основни предизвикателства из целия Европейски съюз. Въпреки това техният обхват и тежестта им варират в широки граници между отделните страни, а в много страни и между отделните региони. В този смисъл статистическите данни на Общността за доходите и условията на живот (EU-SILC) от 2007 г. показват следното (3):

— 20 % от децата в ЕС са изложени на риск от бедност (4), докато за цялото население този дял е 16 %. Рискът е по-голям сред децата във всички страни с изключение на Кипър, Дания, Естония, Финландия, Германия и Словения (в Латвия рискът е един и същ). Рискът от бедност сред децата достига 30-33 % в две страни (България и Румъния), 23-25 % в пет страни (Гърция, Италия, Полша, Испания и Обединеното кралство) и 10-12 % в други пет страни (Кипър, Дания, Финландия, Словения и Швеция).

— От основно значение е тази информация да бъде допълнена от разликата в риска от бедност (5), която показва „колко бедни са бедните деца“, т.е. дълбочината на риска от бедност сред децата. Разликата в риска от бедност сред децата варира от 13 % във Финландия и 15 % във Франция до 40 % в Румъния и 44 % в България. В повечето страни тенденцията е рискът от бедност да се повишава с възрастта на децата.

— Друг основен фактор, на който следва да се обърне внимание при разглеждането на въпроса за бедността поради липса на доходи, е нейната продължителност, т.е. колко време децата живеят под прага на риска от бедност. Както беше подчертано в горепосочения доклад на TARKI, „въпреки че рискът от бедност сред децата през дадена година дава някаква представа за заплахата от лишения и социално изключване, пред която са изправени, тази заплаха е много по-сериозна, ако доходът им е под това равнище в течение на няколко години“. За 20-те страни от ЕС, за които са налични необходимите данни EU-SILC, докладът на TARKI показва, че делът на децата, живеещи в домакинства, които са били изложени на риск от бедност през целия период 2005-2007 г., варира от 4-6 % (в Австрия, Кипър, Финландия, Словения и Швеция) до 13-16 % (в Италия, Литва, Люксембург, Полша и Португалия).

3.2 Материални лишения

3.2.1 Определението на ЕС за деца, изложени на риск от бедност, се основава на броя на децата, живеещи в семейства с ниски доходи. Въпреки че е важна, тази мярка е недостатъчна, тъй като не включва всичко, което е необходимо, за да може едно дете да получи добър старт в живота. Децата могат да живеят в жилища под средния стандарт или дори да са бездомни, да живеят в запуснати квартали, да бъдат изложени на висока престъпност, по-лошо здравеопазване, лош хранителен режим, висок риск от инциденти и наранявания, повече физическо насилие, повече тормоз, по-ограничен достъп до детски заведения, ограничен достъп до социални и семейни услуги, недостатъци в образователната система и нискокачествени възможности за образование, могат да не разполагат с никакъв или почти никакъв достъп до детски площадки, спортни и възстановителни съоръжения или културни дейности. Някои деца са изправени пред повече лишения, които се натрупват и подсилват взаимно въздействието си, задълбочавайки бедността и социалното изключване на детето и увеличавайки възможността бедността и изключването да се предадат и на следващите поколения.

3.2.2 Делът на всички деца в ЕС, засегнати от материални лишения, е равен на дела на тези, изложени на риск от бедност (20 %). Въпреки това материалните лишения варират в значително по-големи граници между отделните държави-членки: от 4-10 % (в Люксембург, трите скандинавски държави, Нидерландия и Испания) до 39-43 % (в Унгария, Латвия и Полша), 57 % (в Румъния) и 72 % (в България). За сравнение делът на изложените на риск от бедност варира между 10 % и 33 %. Тези големи разлики по отношение на материалните лишения отразяват разликите в средния стандарт на живот между държавите-членки, както и разпределението вътре в тях.

3.2.3 Делът на децата, засегнати от материални лишения, , е 46 %. Той варира в значителна степен – от 18-28 % (в Дания, Люксембург, Нидерландия, Испания, Швеция) до 72-96 % (в България, Унгария, Латвия, Румъния). Сред децата, които са над прага на риска от бедност, средният дял на децата, засегнати от материални лишения в ЕС, е 13 %. Тук отново стойностите варират в много широк диапазон: 1-6 % (в Дания, Люксембург, Нидерландия, Испания, Швеция) и 35-62 % (в България, Унгария, Латвия, Румъния).

3.2.4 ЕИСК препоръчва да бъдат включени като показатели националните равнища на риска от бедност, праговете на риска от бедност и националните равнища на материални лишения.

3.3 Най-силно изложени на риск деца

3.3.1 Самотни родители и големи семейства

3.3.1.1 Децата, живеещи със самотни родители, и тези, живеещи в големи семейства, са изложени на най-висок риск на практика във всички страни. Статистическите данни на Общността за доходите и условията на живот (EU-SILC) от 2007 г. показват, че на равнище ЕС 34 % от децата, живеещи в семейства с един родител, са изложени на риск от бедност, като този дял варира от 17-24 % (в Дания, Финландия, Швеция) до 40-45 % (в Естония, Ирландия, Литва, Люксембург, Румъния, Обединеното кралство) и 54 % (в Малта). Що се отнася до децата, живеещи в големи семейства (т.е. домакинства, състоящи се от 2 възрастни и 3 или повече деца), рискът от бедност при тях е 25 % за ЕС. Делът варира от 12-15 % (в Германия, Финландия, Швеция, Дания, Словения) до 41-55 % (в Италия, Латвия, Португалия, Румъния) и 71 % (в България).

3.3.2 Домакинства на безработни

3.3.2.1 Проучването на работната сила в ЕС от 2007 г. показва, че 9,4 % от децата живеят в домакинства на безработни, като делът им варира от 2,2-3,9 % (в Кипър, Гърция, Люксембург и Словения) до 12 % в Белгия, 12,8 % в България, 13,9 % в Унгария и 16,7 % в Обединеното кралство (6). Средно тези деца са изложени на много висок риск от бедност – 70 %, като този риск е най-малък в Дания и Финландия (47-49 %) и най-голям в България, Чешката република, Естония, Литва, Португалия, Румъния и Словакия (81-90 %).

3.3.2.2 Що се отнася до материалните лишения, животът в домакинство, в което никой не заема платено работно място, може да има значително отражение както върху настоящите, така и върху бъдещите условия на живот на децата. Потенциалните финансови проблеми не са единственият въпрос, свързан с безработицата – липсата на пълнолетно работещо лице в домакинството на детето може да ограничи и настоящите или бъдещите възможности за пълноценно участие в обществото.

3.3.3 Деца, изложени на риск от „крайна“ бедност

3.3.3.1 Мрежата на ЕС от независими експерти в областта на социалното приобщаване насочи вниманието към специфични групи деца, които са изложени на голям риск от по-тежка или крайна бедност. Това се вижда особено ясно от различните национални планове за действие на държавите-членки в областта на интеграцията, както и от няколко проекта за транснационален обмен. Тези групи включват: деца с увреждания, деца от етнически малцинства (особено роми), млади хора, които са кандидати за убежище, и имигранти, деца жертви на тормоз, малтретиране или небрежно отношение, деца, чиито родители страдат от психически проблеми, деца в домове за настаняване, бездомни деца и деца жертви на домашно насилие или трафик, деца, живеещи в много бедни и изолирани селски райони, в които липсват много основни съоръжения, и деца, живеещи в големи квартали в периферията на основните градски райони (7). Анализът на ЕС от 2007 г. сочи, че положението на децата в мигрантски семейства и в някои етнически малцинства става все по-тревожен въпрос в старите държави-членки.

3.4 Дългосрочен ефект и междупоколенческа бедност

3.4.1 Дългосрочен ефект

3.4.1.1 Важна тема от съвместните доклади относно социалната закрила и социалното приобщаване е, че израстването в бедност ограничава личностното развитие и има дългосрочни последици за развитието и благосъстоянието на децата, както и за тяхното бъдещо здраве и благосъстояние като възрастни хора. То увеличава риска те да бъдат бедни и засегнати от безработица и социално изключване като възрастни. Този дългосрочен ефект беше подчертан в доклада от 2007 г., в който се заключава, че „При децата, които израстват в бедност, е по-малко вероятно в сравнение с техните по-заможни съученици да се справят добре в училище, да имат добро здраве, да не се замесват в дейности, преследвани от системата на наказателното правораздаване, а като млади пълнолетни граждани да намерят опора в пазара на труда и в обществото като цяло“.

3.4.2 Междупоколенческа бедност

3.4.2.1 Степента, в която бедността се предава от едно поколение на следващото, е също значим и често повдиган въпрос. В редица страни предаването ѝ от поколение на поколение е особено ясно изразено в сферата на образованието – изглежда това се случва както в страни с високи, така и в страни с ниски равнища на бедност и социално изключване при децата. Модулът EU-SILC от 2005 г. относно предаването на неравностойното положение от поколение на поколение разкрива, че възможностите за образование през детството влияят върху риска от бедност след навършване на пълнолетие. По този начин при лице, чиито родители имат начално образование, рискът да не получи официална квалификация е 23 пъти по-голям отколкото при някой, чиито родители са висшисти.

4. Бенчмаркинг, мониторинг и оценка

4.1 Основно предизвикателство, на което следва да се обърне особено внимание, е строгият процес на бенчмаркинг, мониторинг и оценка да стане централен и забележим фактор както на национално равнище, така и на равнище ЕС.

4.2 В тази насока бихме препоръчали:

— създаване на процес, при който Комисията и държавите-членки биха могли да потърсят начини социалните цели на ЕС да станат по-популярни, измерими и осезаеми на равнище ЕС;

— осигуряване на строг и редовен мониторинг и отчетност за напредъка към постигане на националните цели и целите на ЕС и към по-добро представяне по съгласувания набор от показатели;

— осигуряване на партньорски проверки, организирани за обсъждане на резултатите от мониторинга с оглед укрепване на процеса на усъвършенстване на политиките на държавите-членки и на Комисията;

— въвеждане на много по-строг подход за мониторинг и оценка, насочен в по-голяма степен към резултатите, и осигуряване на редовен и независим критичен анализ на напредъка към постигането на целите. Наред с останалото биха могли да бъдат полезни следните основни елементи: — по-систематично включване на общите показатели в националните рамки на държавите-членки за мониторинг и анализ с цел подобряване на процеса на взаимно учене; — повишаване на капацитета за изготвяне на статистики на европейско, национално и поднационално равнище и по-специално осигуряване на по-навременни статистики за социалната сфера (включително данни за бедността сред децата и благосъстоянието на децата, които позволяват по-добър мониторинг на отражението на финансовата и икономическата криза в целия ЕС); — изискване всички държави-членки да създадат официални канали за непрекъснато участие на организациите на гражданското общество и на независими експерти в процеса на мониторинг и оценка на политиките за социално приобщаване.

5. Създаване на Европейска платформа срещу бедността

5.1 Укрепването на социалното измерение на ЕС и по-специално постигането на целите на стратегията „ЕС 2020“ ще зависят в значителна степен от предложената в стратегията водеща инициатива, а именно Европейската платформа срещу бедността (ЕПСБ).

5.2 ЕПСБ трябва да стане видимият символ на обновената социална Европа. Тя трябва да играе основна роля, като гарантира, че всички политики на ЕС (напр. икономика, конкуренция, образование, миграция, здравеопазване, иновации и околна среда) допринасят за постигане на социалните цели на ЕС, включително целта на ЕС, свързана с намаляването на бедността.

5.3 Основен приоритет ще бъде интегрирането на въпросите, свързани с необходимото равнище на социална защита, включително борбата с бедността сред децата, насърчаването на благосъстоянието на децата и зачитането на техните права, във всички значими области на политиката и програми на ЕС, включително в структурните фондове. ЕПСБ следва да играе основна роля за мониторинг и отчитане при прилагането на процеса на оценка на социалното въздействие, а също така и при определянето на степента, в която другите насоки на стратегията „Европа 2020“ допринасят за целта, свързана с намаляването на бедността.

5.4 Подобряване на връзките между целите на ЕС, свързани със социалното приобщаване, и целите на структурните фондове на ЕС.

5.4.1 Следва да се постигне много по-голямо съответствие между целите на ЕС и държавите-членки, свързани със социалното приобщаване, и използването на структурните фондове на ЕС. В този контекст използването на структурните фондове следва да стане основна част от националните планове за действие в областта на интеграцията. Пример в това отношение беше предложението на Комисията от 2009 г., насочено към разрешаване на използването на Европейския фонд за регионално развитие (ЕФРР) в подкрепа на мерки за жилищно настаняване на маргинализирани общности, които живеят в новите държави-членки. Това може да изиграе важна роля за увеличаване на ресурсите за инициативи в тази област.

6. Препоръки на ЕИСК

6.1 Ангажиментът на ЕС, свързан с бедността сред децата и благосъстоянието на децата

6.1.1 Предвид общите цели на стратегията „Европа 2020“ следва да бъде разработена последователна рамка за справяне с бедността сред децата и насърчаване на тяхното благосъстояние, като се приеме подход, основан на зачитането на правата им. Следва да се въведе конкретна цел на равнище ЕС, свързана с изкореняване на бедността сред децата и насърчаване на благосъстоянието сред децата.

6.2 Адекватни ресурси

6.2.1 За семейства с деца следва да се определи минимален семеен доход чрез използването на парични преводи, които да зависят от положението на родителите на пазара на труда. Парична подкрепа би могла да се осигури също и за всички деца посредством данъчно кредитиране и/или всеобщи парични премии.

6.2.2 Въпросът за всеобщите детски премии следва да се разгледа допълнително като основно средство за борба с бедността сред децата, предвид това, че според анализа на Комитета за социална закрила (2008 г.) като цяло тяхното управление е ефективно, те не са социално стигматизирани и се възприемат широко.

6.2.3 Тъй като децата, които живеят в домакинства на безработни, са изложени на много висок риск от бедност, съществува необходимост от цел, свързана с намаляването на разликата в бедността между домакинствата на безработни и тези на бедните работници, с оглед намаляването на бедността сред децата. Заетостта на родителите трябва да се подкрепя от активни политики на пазара на труда, като следва да бъде осигурено предоставянето на качествени местни, достъпни и евтини услуги, например по отношение на детските заведения.

6.2.4 Приобщаващите пазари на труда трябва да осигуряват качествени работни места за родителите. За да се гарантира, че родителите имат възможност да прекарват определено време с децата си, са необходими политики, които насърчават съчетаването на работата и семейството.

6.2.5 За децата в положение на крайна бедност е необходимо е да се гарантират равни възможности за всички и да се положат повече усилия за успешно завършване на образованието за всяко дете, с цел да се прекъсне предаването на бедността и социалното изключване на следващото поколение. Трябва да се укрепват политиките за приобщаване и борба с дискриминацията, особено по отношение на имигрантите и техните потомци и на етническите малцинства.

6.3 Ранното детство

6.3.1 ЕИСК подкрепя препоръката на мрежата Eurochild за това, че услугите, свързани с детските заведения, следва да бъдат разширени така, че да се избере приобщаващ подход към услугите от пренаталния до предучилищния период, който да бъде отворен за всички деца и семейства. Eurochild счита, че целите от Барселона пренебрегват множество добри практики на политиката по отношение на ранното детство. ЕИСК препоръчва във връзка с целите от Барселона да се разработят общи за ЕС „стандарти за качество“ по отношение на услугите през ранното детство, включително в детските и образователните заведения съгласно определението на мрежата „Childcare Network“ на ЕК, които да окажат влияние върху развитието на националните политики и практики, включително използването на структурните фондове.

6.4 Здравеопазване

6.4.1 ЕИСК препоръчва работната група на ЕС относно здравните показатели да разработи показатели по отношение на децата с цел мониторинг и оценка на политиките в областта на общественото здраве и тяхното въздействие.

6.4.2 Би трябвало да бъдат разработени също така показатели за позитивното психическо здраве и психическите проблеми при децата.

6.4.3 Съобщението на Комисията за неравенството в здравеопазването, предвидено за 2012 г., следва да разглежда въпроса за здравето на децата.

6.5 Жилищно настаняване

6.5.1 Държавите-членки на ЕС следва да прилагат ангажиментите и действията, приети на Петата министерска конференция по околна среда и здраве, проведена през март 2010 г., по отношение на Плана за действие за околна среда и здраве за децата в Европа.

6.5.2 Европейската комисия следва да постигне споразумение с държавите-членки относно обща рамка и общи насоки за измерване, мониторинг и отчитане на бездомността и социалното изключване, свързано с липсата на жилище, като се обръща особено внимание на положението на децата.

6.5.3 Европейската комисия следва да продължи да подкрепя и финансира инициативи за подпомагане на държавите-членки и на страните кандидатки в процеса на затваряне на нискокачествените домове за настаняване на деца и разработване на алтернативни решения.

6.6 Защита от насилие, тормоз и експлоатиране

6.6.1 Европейската комисия заедно с всички заинтересовани страни следва да разгледа възможността за създаване на набор от показатели по отношение на насилието и тормоза над децата и тяхното експлоатиране, като бъдат разгледани въпросите, свързани с разпознаването, защитата, преследването и превенцията в съответствие с препоръките на проучването относно индикаторите, изготвено през 2009 г. по поръчка на Агенцията за основните права.

6.6.2 Държавите-членки следва да разработят национални стратегии за предпазване и защита на децата от всички форми на насилие, които да включват ясно определени цели и бюджетни кредити, както и механизми на местно равнище, чрез които децата или други лица могат да сигнализират за случаи на насилие.

6.7 Мерки, насочени към децата

6.7.1 Комисията следва да укрепи връзките си с програмата на Съвета на Европа „Building a Europe for and with Children“ („Изграждане на Европа за децата с тяхно участие“), в която се поставя акцент върху участието на децата.

6.7.2 Необходимо е съществуващите общоприети показатели по отношение на доходите и материалните лишения да бъдат разширени така, че да включват повече показатели, насочени към децата. Важно е показателите да отразяват различните етапи от развитието на детето, като покриват най-важните измерения във всяка възраст. В проучването на Tarki/Applica се препоръчват възрастовите граници от 0 до 5 години, от 6 до 11 години и от 12 до 17 години и се включват измерения като доходите, материалните лишения, образованието, жилищното настаняване, здравеопазването, излагането на риск, социалното участие.

Брюксел, 14 юли 2010 г. Председател на Европейския икономически и социален комитет Mario SEPI

(1) Според определението на ЕС лицата „изложени на риск от бедност“ са тези, които живеят в домакинство, чийто общ еквивалентен доход е под 60% от медианния национален еквивалентен доход на домакинствата (използваната скала за еквивалентност е модифицираната скала на ОИСР).

(2) Европейски съвет в Брюксел, 23 и 24 март 2006 г., Заключения на председателството, 7775/1/06 rev 1, параграф 72.

(3) Вж. уебсайта на Евростат, статистическата служба на Европейските общности: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/statistics/themes.

(4) „Изложено на риск от бедност“ дете е дете, което живее в „изложено на риск от бедност“ домакинство, т.е. домакинство, чийто общ еквивалентен доход е под 60% от медианния национален еквивалентен доход на домакинствата.

(5) Чрез „относителната медианна разлика в риска от бедност“ (в настоящия документ „разлика в риска от бедност“) се измерва разликата между медианния еквивалентен доход на лицата, живеещи под прага на риска от бедност, и стойността на този праг. Тя се изразява в проценти от стойността на прага.

(6) Вж. уебсайта на Евростат: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/statistics/themes.

(7) Този модел се подчертава в доклада от 2007 г. на Мрежата на ЕС от независими експерти в областта на социалното приобщаване, в който беше направено заключението, че „В значителен брой страни две групи деца се открояват като изложени на много висок риск и засегнати от тежка бедност и социално изключване: деца, които живеят в или излизат от специализирани институции, и ромски деца. Има обаче и редица други ситуации, които излизат на преден план доста често: деца, принудени да полагат труд, деца жертви на насилие, сексуален тормоз, трафик и пристрастяване, деца, въвлечени в престъпния свят, деца с увреждания, непридружени непълнолетни, деца в бездомни семейства и безпризорни деца“ (Frazer и Marlier, 2007 г.).