РЕШЕНИЕ (ЕС) 2019/1246 НА КОМИСИЯТА

от 23 ноември 2018 година

относно предполагаема държавна помощ SA.35905(2016/C) (ex 2015/NN)(ex 2012/CP) — Белгия Концесионери, осъществяващи дейност в пристанище Антверпен

(нотифицирано под номер С(2018) 7690)

(само текстовете на нидерландски и френски език са автентични)

(текст от значение за ЕИП)

ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,

като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,

като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,

като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,

като има предвид, че:

1. ПРОЦЕДУРА

(1) На 17 декември 2012 г. Комисията получи жалба, подадена от Каtoen Natie NV („жалбоподателя“ или KN), относно предполагаема държавна помощ, предоставена от Белгия на два концесионера на терминали на пристанище Антверпен, а именно: РSA Antwerp NV (РSA) (2) и Antwerp Gateway NV (AG). На 4 и 7 януари 2013 г. жалбоподателят предостави на службите на Комисията допълнителна информация относно предполагаемата помощ.

(2) На 29 януари 2013 г. жалбата бе препратена на Белгия за представяне на мнения. С писмо от 8 април 2013 г. Белгия уведоми службите на Комисията, че според нея мярката, предмет на жалбата, не включва неправомерна помощ. Белгия предостави допълнителна информация на 11 юли 2013 г.

(3) Впоследствие с писмо от 12 юли 2013 г. службите на Комисията поискаха допълнителна информация от Белгия, на което Белгия отговори на 2 септември 2013 г. След искането от службите на Комисията от 4 март 2014 г. Белгия предостави допълнителни пояснения на 6 март 2014 г., на 1 и 24 април 2014 г., както и на 19 май 2014 г.

(4) На 11 август 2014 г. службите на Комисията изпратиха на жалбоподателя писмо с предварителна оценка, в което се заявява, че мярката, предмет на жалбата, не представлява prima facie държавна помощ. Със същото писмо мненията на Белгия относно жалбата бяха препратени на жалбоподателя.

(5) С писмо от 9 септември 2014 г. жалбоподателят оспори предварителната оценка на службите на Комисията и уведоми Комисията за нови факти по случая. На 7 януари 2015 г. Белгия предостави мнения относно новите елементи, предоставени от жалбоподателя.

(6) С писмо от 18 януари 2016 г. Комисията уведоми Белгия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС). Във връзка с откриването на процедурата Белгия предостави мнения на 15 март 2016 г. Решението на Комисията да открие процедурата („решението за откриване на процедурата“) бе публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3) на 18 март 2016 г. Комисията прикани заинтересованите страни да представят своите мнения.

(7) Между 18 април и 3 май 2016 г. три заинтересовани страни предоставиха мнения на службите на Комисията. На 20 май 2016 г. службите на Комисията препратиха на Белгия мненията на заинтересованите страни. На 15 юни 2016 г. Белгия отговори на тези мнения.

(8) На 23 юни 2016 г. службите на Комисията поискаха от Белгия допълнителна информация, която бе предоставена на 19 и 29 август 2016 г.

(9) На 10 октомври 2016 г. AG предостави материали на службите на Комисията.

(10) На 20 октомври 2016 г. службите на Комисията поискаха допълнителна информация от белгийските органи, която бе предоставена на 16 декември 2016 г.

(11) На 20 февруари 2017 г. службите на Комисията поискаха от Белгия допълнителна информация, която бе предоставена на 21 март 2017 г.

(12) Във връзка със среща със службите на Комисията, състояла се на 2 март 2017 г., жалбоподателят предостави материали на 2 март 2017 г.

(13) На 7 март 2017 г. службите на Комисията поискаха от Белгия допълнителна информация, която бе предоставена на 5 и 20 април 2017 г.

(14) С писма от 4 август 2017 г. службите на Комисията поискаха информация от РSA и AG, която беше предоставена на 15 септември 2017 г.

(15) На 13 ноември 2017 г. службите на Комисията поискаха от Белгия допълнителна информация, която бе предоставена на 1, 4 и 14 декември 2017 г.

(16) На 16 юли 2018 г. службите на Комисията поискаха от Белгия допълнителна информация, която бе предоставена на 18 и 27 юли и на 10 август 2018 г.

2. КОНТЕКСТ И ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ

(17) През 2004 г. след публичен търг Пристанищният орган на Антверпен (Gemeentelijk Havenbedrijf Antwerpen, GHA) е сключил договори за концесия (4) с РSA и AG за срок от 42 години за предоставяне на услуги за трансбордиране на контейнери на новия терминал Deurganckdok (DGD) на пристанището.

(18) В договорите са били включени изисквания за минимален тонаж (МТR), измерени в единици — 20-футов еквивалент (ЕЕДФ), чиято цел е концесионерите да използват пълноценно предоставените им площи. МТR за DGD са били увеличени постепенно през етапа на започване на дейност, продължил до 2012 г. (5) Оттогава МТR е трябвало да останат постоянни. Когато концесионерите не са изпълнявали изцяло предвидените МТR, те са били задължени по договор да заплащат неустойки/обезщетения на GHA. Концесиите са предвиждали освен това, че могат да бъдат прекратени от GHA преди установения срок в случай на явно недостатъчно използване от концесионера или в случай на несъстоятелност на концесионера.

(19) Превозът на контейнери в т.нар. район Хамбург — Хавър (6) е намалял от 2008 г. до 2009 г. с 15,8 %, а в петте най-големи пристанища (Ротердам, Антверпен, Хамбург, Бремен и Хавър) от този район — с 16,3 % (7). Спадът на превоза е отражение на въздействието на глобалното икономическо свиване, наблюдавано от 2008 г. (наричано по-долу „кризата“) в района Хамбург — Хавър. В Антверпен общият превоз на контейнери също е намалял с 16,3 %. В DGD превозът е спаднал общо с 38,6 % (с 37,7 % за РSA и с 39,9 % за AG). РSA и AG не са били вече в състояние да изпълнят съответните си МТR, които са продължавали да растат всяка година поради механизма за постепенно увеличаване. Поради това те са били задължени по договор да заплащат обезщетения на GHA, но през периода 2009—2012 г. обезщетения не са били събрани.

(20) След размяна на електронни писма между GHA и AG през декември 2009 г., са били проведени обсъждания във връзка с намаляването на първоначалните МТR. В този контекст GHA първоначално е предложил първоначалните МТR да се намалят с процента на спад, установен през същата година в района Хамбург — Хавър (т.е. 15,8 %) (8). След февруари 2011 г. GHA е напомнял многократно на РSA и AG за неизпълнените МТR, искайки тяхното становище. PSA и AG са изтъкнали в няколко свои отговора (9) важната си роля за развитието на пристанището (10), намеквайки за възможното си преместване в други пристанища (11) и за последиците от кризата. Освен това РSA и AG са представили и правни становища от своите съветници, в които се посочва защо клаузите за неустойки са неприложими или не подлежат на изпълнение (12). Тези доводи са били по-късно използвани от РSA и AG при арбитражни производства срещу GHA (13).

(21) Както бе посочено в съображение 1, на 17 декември 2012 г. KN е подало жалба до Комисията за неизпълнение на плащанията на обезщетение, дължими от РSA и AG за неизпълнени МТR. През 1992 г. GHA е сключил договор за концесия с KN. През 1998 г. в договора за концесия на KN са въведени МТR. KN не е изпълнило МТR през 2009 г. GHA е намалил за KN дължимото по договора обезщетение (както е направил и по отношение на други оператори на терминали в условията на кризата), т.е. вместо около [180 000 — 250 000] ЕUR (*1), KN е трябвало да изплати [7 500 — 9 000] ЕUR за 2009 г. (и само за 2009 г.).

(22) На 26 март 2013 г. GHA е решил да коригира договорите за концесия с РSA и AG („Решение на GHA от 2013 г.“). В Решението на GHA от 2013 г. са включени следните мерки: Мярка 1 (приложима за РSA и AG) — вж. диаграми (14) 1 и 2 по-долу: Мярка 1 (15) се състои в намаляване на плащанията на обезщетение, дължими от РSA и AG за неизпълнение на МТR, с обратна сила, считано от 2009 г., съгласно „правилото 75/125“, определено от GHA. В съответствие с това правило МТR са били коригирани с добавяне на 125 % от годишния ръст в района Хамбург — Хавър към МТR от предходната година. При спад на превоза 75 % от годишния спад в района Хамбург — Хавър са били приспадани от МТR за предходната година. Правилото следователно означава, че РSA и AG трябва да работят с 25 % по-ефективно от предприятията със сходна дейност в района Хамбург — Хавър. Новите МТR за 2009 г. са били определени въз основа на превозите, осъществени в DGD през 2008 г. „Факторът на по-висока ефективност“ от 25 % се основава на данните за ефективността на пристанище Антверпен в миналото, която, изразена в средната стойност за по-дълъг период на годишния ръст на превозите, е била с 25 % по-висока от средната стойност за пристанищата в района Хамбург — Хавър. Изпълнението на мярка 1 е довело само за 2009 г. до намаления с – 41,7 % (РSA) и – 29,7 % (AG) в сравнение с първоначалните МТR за 2009 г.

(23) На 12 май 2014 г. GHA е взел следното решение: Мярка 2 — вж. диаграма 2 по-долу: Мярка 2 (16) се състои в запазване на намалените обезщетения (в съответствие с правилото 75/125) по отношение само на AG.

(24) РSА е изплатило на GНА намалените неустойки след коригирането на МТR съгласно Решението на GHA от 2013 г., но си е запазило правото да оспори това плащане на основание, че клаузата за неустойки е в нарушение на обществения ред, тъй като е чисто наказателна, и че налагането на неустойки представлява злоупотреба с права от страна на GHA. На 2 май 2016 г. РSA е поискало от арбитражен комитет да нареди на GHA да възстанови на РSA изплатените от него обезщетения по силата на Решението на GHA от 2013 г. Резултатът от производството е все още неизвестен към момента на приемане на настоящото решение.

(25) AG не е изплатило намалените неустойки и впоследствие GHA го е поканило да го направи. Случаят е бил представен за разглеждане от арбитражен комитет. AG е твърдяло, inter alia, че клауза за неустойки може да се приложи само ако МТR не са изпълнени поради обстоятелства, свързани с AG, но те всъщност не са били изпълнени поради кризата, и че прилагането на намалени неустойки представлява злоупотреба с права от страна на GHA. Съгласно решението в резултат на производството обаче намалените неустойки, приложени от GHA, са обявени за обосновани.

(26) На 12 май 2014 г. GHA е изменил едностранно договорите за концесия с РSA и AG. Промените са включвали предоставяне на РSA на площ в DGD, предоставена първоначално на AG, но неизползвана от него. В резултат на това РSA е разполагало с площ, по-голяма с около 20 %, а AG, от своя страна, е разполагало площ, по-малка с около 30 % спрямо първоначално предоставените им площи. Същевременно GHA е решил да запази правилото 75/125 по отношение на AG в мярка 2 (вж. съображение 22). По отношение на РSA GHA е решил да приложи правилото 75/125 за последен път през 2013 г. GHA е върнал постепенно първоначално договорените МТR (след постепенно увеличаване до 2016 г.) (17). Освен това от 2016 г. на РSA са били наложени допълнителни МТR, приложими за площта, която му е била предоставена през 2014 г.

(27) През 2015 г. Първоинстанционният съд в Брюксел е отхвърлил иска на KN срещу GHA, в който се твърди, че корекцията от GHA на МТR за AG и РSA представлява държавна помощ (18). Съдът е постановил, че inter alia, като е коригирало МТR, GHA обосновано е взел предвид кризата и може да се приеме, че частен кредитор щеше да вземе сходно решение. Това съдебно решение от 12 февруари 2015 г. е било обжалвано от KN. Към момента на приемане на настоящото решение Апелативният съд в Брюксел не се е произнесъл по жалбата.

(28) На 15 януари 2016 г. Комисията откри официалната процедура по разследване. Тя изрази съмнение дали мерки 1 и 2 представляват държавна помощ.

(29) В настоящото решение са описани и оценени мерки 1 и 2, както са определени в съображение 22 по-горе и както са определени първоначално в решението за откриване на процедурата, съображение 49, подточки i) и ii) и съображения 81 и 82.

3. РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА

3.1. Наличие на помощ

(30) В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение дали мерки 1 и 2 представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

3.1.1. Мярка 1

(31) Първо, Комисията изрази съмнение дали разумен частен оператор на пазара щеше да изчака с решение за намаляване на дължимите обезщетения в продължение на четири години. Отбелязано беше, че последиците от кризата е трябвало да бъдат взети предвид при оценката на съответствието с пазара на мярка 1. Отбелязано беше освен това, че само РSA и AG са подлежали на нарастващи МТR, увеличавани ежегодно през периода 2004—2012 г., докато за всички останали концесионери в пристанище Антверпен, включително жалбоподателя, са се прилагали фиксирани МТR. Поради това в условията на кризата положението на РSA и AG е било специфично и различно от това на другите оператори в пристанище Антверпен.

(32) Комисията потвърди, че безпрецедентното въздействие на кризата е принудило предприятията във всички сектори на икономиката да променят своето поведение.

(33) Освен контекста на кризата Комисията отбеляза, че за дългосрочните интереси на пристанището е било важно да се запази сътрудничеството с РSA и AG.

(34) Въпреки тези аргументи все пак бе счетено, че разумен частен оператор на пазара щеше да се стреми да постигне максимални печалби (или да сведе до минимум загубите си), като започне да събира дължимите суми възможно най-бързо. Неизплатените и натрупани от 2009 г. нататък обезщетения са били значително намалени и са били разгледани с обратна сила едва с Решението на GHA от 2013 г.

(35) На няколко заседания, проведени от 2009 г. нататък, съветът на директорите е обсъдил въпроси във връзка с данните за превозите и кризата, но не е обсъдил конкретно въпроса за изпращането на фактура за обезщетенията, дължими от РSA и AG за неизпълнение на МТR. Както е посочено в точка 5.3 от Решението на GHA от 2013 г., въпросът за МТR е бил предмет на текущи консултации, но фактурирането на дължимите обезщетения е било отложено (19).

(36) Второ, Комисията изрази съмнение дали разумен частен оператор на пазара щеше да предостави на РSA и AG намаление, подобно на даденото от GHA. Отбелязано беше, че дори и през 2009 г. действителният спад на превоза в DGD да беше -38,6 % (а не – 16 %, както посочва жалбоподателят), намалението на обезщетението възлиза на около – 80 % (макар и за период от четири години) (20).

(37) Трето, Комисията изрази съмнение дали разумен частен оператор на пазара щеше да предостави на РSA и AG намаление на обезщетението, като се има предвид фактът, че преговорната позиция на GHA изглежда доста силна въз основа на договорите за концесия. Тъй като операторите на терминали за контейнери не са имали възможност за едностранно прекратяване на отношенията си с GHA, докато GHA е можел да отмени изцяло или частично концесията в случай на явно недостатъчно използване на DGD, РSA и AG не са можели да отправят основателна заплаха, че ще напуснат пристанище Антверпен, ако МТR не бъдат намалени или GHA не се откаже от обезщетението.

(38) Четвърто, Комисията отбеляза също така, че отказът на GHA от събиране на плащания на обезщетение можеше да подтикне РSA и AG да преместят превозите си в пристанища, където изпълнението на МТR се налага стриктно, за да избегнат плащането на неустойки в тези пристанища.

(39) Пето, Комисията постави под съмнение факта, че в Решението на GHA от 2013 г. са взети предвид елементи като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост. В съответствие с установената съдебна практика (21) такива неикономически аспекти на бизнес решенията следва да не се вземат под внимание за целите на прилагането на принципа на оператор в условията на пазарна икономика.

(40) Шесто, Комисията изрази съмнение дали GHA е бил действително изправен пред сериозен риск от съдебен спор от страна на РSA и AG, както и пред заплахи от тяхна страна да напуснат пристанище Антверпен. Писма от РSА и AG от 19 февруари 2013 г. и 23 февруари 2013 г. с разяснения относно правното им становище бяха изпратени на GHA, след като жалбата по настоящия случай бе препратена на 29 януари 2013 г. на Белгия за мнения.

3.1.2. Мярка 2

(41) По отношение на мярка 2 Комисията отбеляза, че първоначалните МТR са били неизпълними поради кризата. Тъй като в своето решение от 12 май 2014 г. GHA заявява, че не може вече да се твърди, че първоначалните МТR са неизпълними поради кризата, Комисията изрази съмнение дали запазването на намаления размер на обезщетението за AG в случай на неизпълнение на МТR може да се разглежда като съответстващо на пазара.

(42) По-конкретно запазването на намаленото обезщетение изглежда ненужно за обезщетяване на AG за временната загуба на част от неговата концесия, тъй като във всички случаи AG не е използвало фактически тази част от концесионната площ. Било е предвидено приетите в рамките на мярка 2 намалени МТR за AG (и впоследствие намалените обезщетения) да останат в сила до 2042 г., т.е. много по-дълго от седемте години, през които е прехвърлена част от концесията (22).

3.2. Съвместимост

(43) Комисията отбеляза, че въпросните мерки са довели до облекчаване на разходите, които би следвало по принцип да бъдат поети от РSA и AG, вследствие на което тези мерки представляват оперативна помощ. Такава помощ не може да се разглежда като съвместима с вътрешния пазар, тъй като не улеснява развитието на дейности или икономически райони. Поради това на етапа на решението за откриване на процедурата Комисията счете, че изключенията, предвидени в член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, са неприложими.

4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ

4.1. Katoen Natie

(44) KN изрази съгласие с предварителната оценка на Комисията, че въпросните мерки могат да се припишат на белгийската държава, и добави, че тъй като принципите на добро управление са били приложими към Решението на GHA от 2013 г., съветът на директорите на GHA трябва да е знаел, че като публичноправен субект действа в полза на обществения интерес.

(45) Според KN всяко чувствително решение на съвета на директорите на GHA (като напр. решението относно последиците при неизпълнение на МТR) е било взето с пълната подкрепа на управляващата коалиция в градския съвет на Антверпен.

(46) KN изрази също така съгласие с предварителната оценка на Комисията, че въпросните мерки са селективни по своята същност.

(47) Според KN, като се имат предвид решенията, взети от GHA през 2013 г. и 2014 г., GHA си е запазил правото да прави специфични и отделни дискреционни преценки на специалните обстоятелства, приложими към разглежданата концесия, и да взема решения, които счита за уместни. В Решението на GHA от 2013 г. GHA посочва, че решението му е взето в рамките на „оперативна самостоятелност“, с каквато GHA разполага. Според KN това доказва, че мерките са специфични за РSA и AG и следователно са селективни.

(48) KN изрази също така съгласие с предварителната оценка на Комисията, че мерките нарушават конкуренцията и засягат търговията между държавите членки. В този контекст KN изтъкна, че поради местоположението си навътре в сушата и удобните железопътни, водни и сухопътни връзки с вътрешността на страната пристанище Антверпен е действало като международен център, и че РSA и AG са се конкурирали с други оператори на терминали, като KN, както на пристанище Антверпен, така и в района Хамбург — Хавър.

(49) KN изрази съгласие със съмнението на Комисията, изразено в решението за откриване на процедурата, че мярка 1 води до икономическо предимство за РSA и AG.

(50) KN твърди освен това, че оператор в условията на пазарна икономика, чиято преговорна позиция е толкова силна, колкото тази на GHA, щеше да събере дължимите обезщетения в пълен размер или поне да договори значително по-малко и пропорционално намаление.

(51) KN посочи, че договорите за концесия са предоставяли на GHA големи права, тъй като са позволявали на GHA да изисква 7,31 ЕUR за неизпълнена ЕЕДФ, а при явно недостатъчно използване да налага допълнителни условия на концесионера с цел повишаване на ефективността му или да отмени изцяло или частично концесията.

(52) KN изтъкна също така, че съответните договори за концесия са давали възможност на GHA да дебитира пряко дължимите неустойки.

(53) Според KN размерът на намалението на въпросните неустойки е непропорционален и следователно не е свързан с кризата. Докато общият спад на превозите, установен в пристанище Антверпен, е възлизал на 15,6 %, а в DGD, където са действали РSA и AG, спадът е бил 38,6 %, намалението е било всъщност 80 %.

(54) Както отбелязва по-нататък KN, намалените МТR за РSA и AG щяха да продължат да се прилагат и в бъдеще, независимо от времетраенето на кризата. Поради това според KN мярка 2, с която намалените МТR се запазват и след 2013 г., не е свързана с кризата.

(55) KN отбеляза освен това, че планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост са взети под внимание от GHA при вземане на оспорваните решения и че преследването на подобни цели е несъвместимо с принципа на оператор в условията на пазарна икономика (ПОУПИ).

(56) KN твърди, че поведението на GHA след кризата е било несравнимо с това на други пристанищни органи в съседните и конкурентните пристанища. Според KN пристанище Ротердам е потвърдило, че освобождаването от обезщетение ще доведе само до обратен ефект.

(57) KN считаше, че мярка 1 не е била обоснована като средство, имащо за цел да попречи на РSA и AG да напуснат пристанище Антверпен. Според KN са липсвали признаци, че РSA и AG планират да намалят инвестициите си, тъй като се затрудняват да изпълнят своите МТR. В този контекст KN изтъкна консолидираните обороти и печалби, генерирани през периода 2013—2015 г. от групите, в които са членували РSA и AG. Печалбите са били многократно по-големи от неустойките, дължими първоначално от РSA и AG за неизпълнените МТR в пристанище Антверпен.

(58) KN посочи също така, че само GHA е имал правото да прекрати едностранно договорите за концесия. Прекратяването на договора за концесия нямаше да доведе до отрицателни икономически последици за GHA, тъй като, предвид на клаузата за прекратяване, включена в договора, GHA винаги щеше да има възможност да поиска обезщетение от концесионера за всяка вреда, която GHA е понесъл в резултат на прекратяване, причинено от концесионера. Следователно допълнителната финансова тежест в резултат на прекратяването щеше да бъде за сметка на концесионера, а не на GНА.

(59) KN отбеляза, че MSC-Маеrsk също е проявявало интерес да получи концесия от GHA. Всяка загуба, понесена поради прекратяването на договорите с РSA и AG, щеше да бъде смекчена от приходите, генерирани от такъв нов концесионер. KN заяви освен това, че когато концесията е била първоначално предоставена на РSA през 2004 г., Маеrsk също е било заинтересована страна, но концесията е била дадена на РSA, тъй като то се е съгласило на по-големи МТR.

(60) KN счита за неоснователна всяка заплаха за съдебен спор от РSA и AG по отношение на договорите за концесия, тъй като обезщетенията за неизпълнени МТR са подлежали на изпълнение съгласно белгийското право. Освен това, съгласно белгийското право, доктрината за обективна невъзможност (23) е била неприложима към договорите.

(61) Що се отнася до мярка 2 по отношение на AG, KN изрази съгласие с предварителната оценка на Комисията, че всяко потенциално предимство, свързано с намалените МТR, щеше да продължи да съществува за AG, тъй като с мярка 2 се запазват намалените МТR (съгласно правилото 75/125) за това предприятие.

(62) По отношение на РSA KN твърдеше, че GHA е предоставил несправедливо предимство на РSA, като не е върнал МТR за РSA от 2004 г. незабавно вместо постепенно, запазвайки по този начин поне отчасти по-малките МТR. Тъй като GHA е признал, че кризата не може вече да бъде изтъквана като основание да се твърди, че МТR от 2004 г. са неизпълними, не е имало обективна причина МТR да не бъдат незабавно повишени. Въпреки това GHA е увеличил само постепенно МТR за РSA през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2015 г. Това е представлявало допълнително предимство за РSA.

(63) KN твърдеше също така, че посоченото по-горе предимство е било подсилено благодарение на допълнителната площ, получена от РSA на 12 май 2014 г., за която РSA не е трябвало да спазва никакви МТR за 2014 г. и 2015 г.

(64) KN отбеляза, че оперативно споразумение за споделяне на плавателни съдове между Maersk, MSC и CMA CGM („мрежа Р3“) е имало за цел подобряване на икономическите перспективи. Следователно GHA е трябвало да вземе това под внимание при коригирането на МТR за РSA. KN посочи освен това, че дори и от 2016 г. нататък РSA да е трябвало да изпълнява първоначалните МТR, увеличени с допълнителни специфични МТR за прехвърлената площ, пак щеше да е налице предимство за съвместното предприятие на РSA с МSC, заменящо първоначалния концесионер. KN не посочи стойността на това предимство в количествено изражение.

(65) Що се отнася до концесионната площ, прехвърлена от AG на РSA, KN твърдеше, че загубата за AG на прехвърлената площ не оправдава запазване на намаленото обезщетение по отношение на AG, тъй като AG така или иначе не е използвало тази площ, и че увеличената концесионна площ на РSA е трябвало да доведе до увеличаване на МТR от 2004 г. за РSA.

(66) Що се отнася до съвместимостта на въпросните мерки с вътрешния пазар, KN отбеляза, че член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС се отнася до „помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони“. Думата „улеснят“ показва според KN, че помощта трябва да бъде стимул за бенефициера да инвестира в развитието на дейност или на регион. Според KN GHA просто е стимулирал РSA и AG да пренасочат превозите към други пристанища. Следователно не може да има съвместимост по силата на посочената разпоредба.

(67) Допълнително по въпроса за съвместимостта с вътрешния пазар KN разгледа въпросите за цел от общ интерес, необходимост и пропорционалност на помощта, нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията в рамките на ЕС. KN изрази освен това съгласие с предварителната оценка на Комисията, че мерките представляват оперативна помощ за РSA и AG. KN заключи, че те са несъвместими с вътрешния пазар.

4.1.1. Допълнителни мнения от KN

(68) На 2 март 2017 г. KN предостави допълнителни мнения относно предполагаема държавна помощ за РSA и AG, в които се заявява, че GHA е продължил да предоставя държавна помощ поне до 2015 г. GHA е продължил да прилага намаленията поради кризата и се е отказал от плащанията на обезщетение, които AG и РSA е трябвало да извършат поради неизпълнените от тях първоначални МТR. През 2015 г. РSA и AG не са изпълнили договорните МТR. Въпреки това GHA е решил (24) да се откаже от изпълнението на договорните задължения на РSA и AG. KN заяви, че в резултат на това от РSA и AG все още не се изисква да плащат обезщетение за същественото нарушение на договорните задължения относно МТR.

(69) KN посочи освен това, че на AG е било предоставено селективно предимство в размер на 31 039 997,83 ЕUR през периода 2009—2015 г., а на PSA е било предоставено селективно предимство в размер на 61 122 116,16 ЕUR през периода 2009—2015 г.

(70) KN подчерта, че икономическото предимство, предоставено на AG и РSA, не може да бъде окачествено като мярка във връзка с кризата, а представлява по-скоро структурна полза.

(71) KN освен това отбеляза, че РSA е отказало да заплати обезщетенията и е започнало производство пред Апелативния съд на Брюксел за възстановяване на направените преди това от него плащания.

4.2. РSA Antwerp

(72) РSA оспори, че разглежданите мерки са финансирани с държавни ресурси. Като се позова на член 15, параграф 1 и член 20 от Фламандския декрет за пристанищата, РSA изтъкна, че GHA е събрал в своя полза дължими суми „от всякакъв характер“ и „изключвайки всички останали органи“ и че GHA е получил всички приходи от упражняването на правомощия във връзка с управлението на пристанището и от „всички други дейности“, предприети от него. Загубите на GHA не могат да бъдат приписани на белгийската държава и не я обременяват с допълнителна тежест. Тъй като всички приходи от упражняването на правомощията на GHA във връзка с управлението на пристанището са били реално притежавани от GHA и тъй като държавата не е понесла никакви разходи в тази връзка, няма предимство за РSA, което да е било финансирано с държавни ресурси.

(73) РSA освен това подчерта, че структурата за контрол над GHA е независима. Целта на Фламандския декрет за пристанищата е била да се създаде правен субект, различен от Град Антверпен и който е поел всички правомощия, свързани с управлението на пристанището, от Град Антверпен (член 1 от устава на GHA).

(74) РSA посочи, че GHA е имал възможност да сключи едно или повече споразумения за политиката с Град Антверпен — по-конкретно във връзка с пристанищната и селищната политика (член 7, параграф 2 от устава на GHA) — и че следователно Град Антверпен не е имал контролна функция, но е бил длъжен да преговаря с GHA, за да се стигне до тези споразумения за политиката.

(75) РSA освен това поясни, че членовете на общинския съвет представляват мнозинство в съвета на директорите, не 100 % от неговите членове. Тези членове идват от различни партии, имат различни политически убеждения и не представляват, взети заедно, дори една трета от общинския съвет на Антверпен. Освен това не е имало заседание, на което общото становище на общинския съвет да е било представено на назначените членове на съвета на директорите.

(76) В обобщение РSA изрази несъгласие, че въпросните мерки могат да бъдат приписани на белгийската държава. Според РSA няма признаци в докладите на общинския съвет, че последният е изпълнявал контролна функция по отношение на GHA. Напротив, GHA често е посочван като независима страна при преговори и споразумения. PSA се позова inter alia на излязлото неотдавна решение на Съда по делото Commerz Nederland (25), в което се посочва, че трябва да има възможност приписването на държавата да бъде изведено „от комплекс от признаци, които са следствие от обстоятелствата на конкретния случай, както и от контекста, в който тази мярка е осъществена“. По-нататък РSA цитира в този контекст проучването на проф. Eric Van Hooydonk, според когото вземането на решения в общинските пристанищни органи е имало почти винаги за цел да се насърчават интересите на пристанището, а не по-широките общински интереси.

(77) РSA посочи също така, че директорът на пристанището, отговарящ за надзора, е можел да извършва само административен преглед на законосъобразността на решенията на GHA (член 25, буква в) от устава на GHA). Директорът на пристанището, отговарящ за надзора, не е имал правомощия да проверява съдържанието на дадена мярка, предприета от оператора на пристанището, или необходимостта от нея. В разглеждания случай регионалният директор на пристанището, отговарящ за надзора, не е участвал във вземането на решения от съвета на директорите на GHA. Тъй като решението на GHA не е нарушило Фламандския декрет за пристанищата, директорът на пристанището, отговарящ за надзора, не е имал дори възможност да оспори въпросното решение. Тъй като е липсвал фактически контрол от Град Антверпен или от Фламандския регион, условията по дело Stardust Marine не са били изпълнени.

(78) Що се отнася до въпроса дали разглежданите мерки са свързани с икономическо предимство, РSA посочи, че с оглед на прилагането на принципа на оператор в условията на пазарна икономика (ПОУПИ) съдилищата са признали, че постигането на максимална печалба не се постига единствено в резултат на възстановяване на действителни разходи в краткосрочен план (26). Според РSA частен кредитор щеше да се ръководи и от дългосрочните перспективи, включително тъй като отказаните суми представляват стимул, наложен с цел насърчаване на развитието на пристанището. Следователно GHA не е понесъл загуба, а само не е събрал извънредни приходи. Според РSA установените МТR са се основавали на проучване на пазара от 1998 г., прогнозиращо постоянен годишен ръст от 10 %, което, по мнението на РSA, е твърде амбициозно от самото начало. РSA добави, че до 2012 г. последиците от кризата не са били все още напълно преодолени, тъй като през 2012 г. вносът в Европа все още е бил под равнището за 2008 г. (27).

(79) РSA изтъкна, че таксите, които е трябвало да плаща за неизпълнени МТR в DGD, са надхвърляли таксите, начислявани за други докове в пристанище Антверпен (напр.: [0,30—0,70] EUR на тон за PSA в DGD спрямо [0,12—0,20] EUR на тон за KN във Vrasenedock).

(80) РSA предложи освен това да се има предвид, че при настъпването на кризата терминалът DGD е бил все още в етап на стартиране.

(81) Що се отнася до риска, че РSA може да напусне пристанище Антверпен, РSA изтъкна, че е имало начини за прекратяване или разваляне на договора за концесия. В тази връзка РSA се позова на преждевременните прекратявания на договорите за концесия между него и пристанищния орган на […], влезли в сила на […] и […]. Ако РSA беше прекратило договора за концесия с GHA, загубата на концесионни такси за GHA щеше да възлезе на около [10—16] милиона евро годишно.

(82) РSA твърдеше, че е можело да прекрати договора, като се позове на непреодолима сила, тъй като договорът се е оказал неизпълним поради сериозното въздействие на кризата върху дейностите на пристанището, или като развали договора поради невалидност на клаузата за неустойки, или след като РSA изпадне в несъстоятелност, ако първоначално наложените неустойки бъдат събрани в пълен размер.

(83) РSA представи освен това опростено изчисление на печалбите, генерирани от РSA за дейностите му в DGD, от което се вижда, че през 2013 г. дейностите са щели да бъдат губещи, ако първоначално дължимите неустойки бъдат събрани в пълен размер.

(84) РSA изрази по-нататък следното мнение: — РSA е можело да принуди GHA да прекрати договора за концесия, като създаде ситуация на недостатъчно използване. — Запазването от GHA на първоначалното изискване за тонаж е можело да повлияе на бъдещите инвестиции на РSA в пристанище Антверпен. — Напускането на РSA на пристанище Антверпен щеше да има отрицателни последици за GHA, тъй като, първо, GHA щеше да загуби приходи от концесионни такси в размер на приблизително 12 милиона евро годишно и второ, GHA щеше да трябва да изплати финансови обезщетения за значителните инвестиции в недвижимо имущество, направени от РSA. Освен това РSA нямаше да прави допълнителни инвестиции в пристанище Антверпен. — Ако РSA беше напуснало пристанището, отрицателни последици щеше да има за други източници на приходи за GHA,, като пристанищните такси, които са свързани пряко с обема на превозите, привлечени от РSA. — Във връзка с бъдещето GHA трудно щеше да намери нов концесионер, готов да приеме условията, договорени първоначално с РSA.

(85) Що се отнася до въпроса дали РSA е пренасочило превози към други пристанища, където изпълнението на МТR се налага стриктно, РSA подчерта, че GHA не се е отказал от МТR, а само ги е коригирал, и че така коригираните МТR все още изискват по-добра ефективност от средната за района Хамбург — Хавър.

(86) Що се отнася до размера на намалението, РSA счита, че съчетанието от неточен, ориентиран към бъдещето метод на оценка, от една страна, и кризата, от друга страна, е принудило GHA да предостави въпросното намаление на МТR. РSA посочи по-нататък в този контекст, че изискванията за тонаж към концесионерите на DGD са били нарастващи, докато изискванията, наложени на другите концесионери в пристанище Антверпен, са били фиксирани.

(87) Що се отнася до елементи като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост, РSA счита, че търговските съображения щяха сами по себе си вече да бъдат достатъчни, за да стигне частен кредитор до решението, взето от GHA.

(88) Що се отнася до правдоподобността на заплахата на РSA да инициира съдебно производство, РSA се позова на меморандума, представен на GHA през февруари 2013 г. В този меморандум РSA изразява становището, че клаузата за неустойки, съдържаща се в договора за концесия, е неприложима съгласно белгийското право. В този меморандум РSA също така приканва настоятелно GHA да промени клаузата за неустойки с оглед на общите обеми, постигнати от РSA на всички терминали в Антверпен (28). Освен това РSA изтъкна, че ако неустойките, наложени през периода 2009—2013 г., бяха определени като неправомерни и следователно неприложими съгласно белгийското право, не би могло да има наличие на държавна помощ, тъй като нямаше да съществува иск от GHA по отношение на РSA. РSA добави, че въпросът за правомерността съгласно белгийското право щеше да бъде допълнително разгледан в рамките на междувременно инициираното арбитражно производство.

(89) РSA оспори, че въпросните мерки са селективни по своята същност, тъй като РSA и AG са били в особено положение в сравнение с пристанищните оператори, действащи на докове, различни от DGD. DGD е док, който е специално приспособен за приемане и обработка на дълбоководни контейнери. Другите пристанищни оператори са съсредоточавали работата си върху метални и селскостопански продукти и са били разположени на докове със силно развита логистика. Следователно, според PSA, РSA и AG не са били конкуренти на жалбоподателя. РSA изтъкна освен това, че мерките не са били предприети специално за РSA и AG, а са се прилагали за концесионерите в DGD.

4.3. Antwerp Gateway

(90) AG посочи, че дори не се е съгласявало с намалените неустойки, изисквани съгласно Решението на GHA от 2013 г. („мярка 1“). Съдебен спор по този въпрос е очаквал решение от арбитражния съд, след като Първоинстанционният съд в Антверпен се е обявил за некомпетентен по него заради арбитражната клауза в договора за концесия.

(91) AG постави на първо място под въпрос основанието за съществуване на клаузи за неустойки в договорите за концесия между пристанищните органи и концесионерите. AG посочи, че целта на търговските дружества (като AG) е генерирането на печалби. Освен това AG е направило съществени инвестиции в DGD и естествено е имало силен стимул да получи приходи от тях.

(92) Според AG целта на системата от неустойки е да се прецени до каква степен може да се максимизира наличният капацитет и да се поощри концесионерът да работи активно за максимизирането на наличния капацитет и да го постигне.

(93) AG изтъкна освен това, че неустойки не би трябвало да се налагат поради наличието на непреодолима сила по смисъла на Белгийския граждански кодекс. Според AG непреодолима сила е била налице заради кризата. Друг елемент, за който концесионерите не могат да бъдат държани за отговорни и който е попречил на обработването на изключително големи контейнеровози в пристанище Антверпен, е забавеното увеличаване на дълбочината на река Шелда.

(94) AG определи освен това неустойките за незаконосъобразни съгласно белгийското право, тъй като имат чисто наказателен характер, поради което не представляват обезщетение за потенциална загуба.

(95) Освен това AG твърди, че размерът на обезщетението е прекомерен и несъизмерим с потенциалната загуба, понесена от GHA. Поради това обезщетението трябва да бъде намалено до 25 % от искания размер в съответствие с приложимите правила на белгийското гражданско право.

(96) AG добави освен това, че не следва да се дължи ДДС върху сумата на обезщетението, наложено от GHA, тъй като плащанията, които се класифицират като еднократни суми за потенциални загуби, не подлежат на облагане с ДДС.

5. МНЕНИЯ НА БЕЛГИЯ

5.1. Мнения на Белгия относно решението за откриване на процедурата

(97) Белгия оспори, че решенията на GHA могат да бъдат приписани на държавата. Според Белгия самият състав на съвета на директорите (определен с решение на „държавата“) и наличието на „комисар по пристанищата“ (с по-ограничени правомощия от тези на правителствения комисар за SNCB) във връзка с автономността, гарантирана от Декрета за пристанищата, не са в никакъв случай достатъчно доказателство, че действието на GHA трябва да бъде приписано на правителството. Следователно фактът, че Решението на GHA от 2013 г. е било представено на управителния съвет, не е сам по себе си достатъчен, за да се приеме, че решението може да бъде приписано на държавата.

(98) Белгия освен това оспори, че като е приел мерки 1 и 2, GHA е дал икономически предимства на РSA и AG. В тази връзка Белгия се позова на съдебната практика, в която става въпрос за теста на оператор в условията на пазарна икономика, и по-специално на дела HAMSA/Комисия (29), Комисия/EDF (30), Испания/Комисия (31) и DM Transport (32). Белгия подчерта, че действието на GHA е било в разумна степен съответстващо (с други думи, „пропорционално“) на позицията на частен кредитор при сходни обстоятелства.

(99) В общ коментар Белгия посочи, че в решение по същество на Първоинстанционния съд в Брюксел от 12 февруари 2015 г. вече е било признато, че не е предоставена държавна помощ и че GHA е действал като ОУПИ, и по-конкретно като хипотетичен частен кредитор (33).

(100) Що се отнася до съмненията, изложени в решението за откриване на процедурата, във връзка с изтеклия значителен период от време между началото на кризата и Решението на GHA от 2013 г., Белгия подчерта, че евентуалните опрощавания или уреждания на задължения често се проверяват в продължение на няколко години, преди да бъдат предприети съдебни действия.

(101) Белгия заяви освен това, че ефектите от кризата, изключително сериозните последици за операторите при нарастващите МТR и въздействието върху пристанището изискват по-задълбочено проучване. Огромното намаляване на обема на превозите с безпрецедентен спад от 15,8 % в района Хамбург — Хавър и 15,6 % в Антверпен доведе до трайни и изключително сериозни последици: през 2012 г. трансбордирането на контейнери в пристанище Антверпен е било все още с 0,1 % под равнището от 2008 г. Поради съчетанието от 15,6 % спад в Антверпен през 2009 г. и трайния ефект от кризата GHA е предприел през 2013 г. структурно преразглеждане на въпроса за МТR. Освен това процедурата за определяне на нереализираните обеми и на това на какво се дължи тяхното нереализиране е формализирана на стандартна основа в Решението на GHA от 2013 г. за всички концесионери с изисквания за тонаж.

(102) Белгия постави също под въпрос дали разследванията за държавна помощ следва да разглеждат ефикасността и решителността на правителството, а не по-скоро това дали финансовият и икономическият ефект от действията на правителството (и тяхното въздействие върху разходването на държавни ресурси) отговарят на действията на частен кредитор. Дали частен оператор щеше да стигне до същото решение по-бързо, е въпрос от много по-малко значение.

(103) Що се отнася до съмнението, изразено в решението за откриване на процедурата във връзка с мащаба на намалението, Белгия още веднъж подчерта, че само РSA и AG са имали постепенно нарастващи МТR, докато МТR за другите предприятия са били фиксирани. Оттук следва, че последствията от кризата са били много по-сериозни за РSA и AG, отколкото за другите концесионери, и прилагането на еднакво третиране на РSA и AG с това на другите предприятия е щяло да бъде равносилно на дискриминация.

(104) Белгия изтъкна, че МТR, приложими за РSA и AG, са били правилно спазени през първите три години въпреки значителното увеличение с около 250 % от 298 000 ЕЕДФ през 2006 г. на 1 010 183 ЕЕДФ през 2008 г. в случая на PSA и от 187 000 ЕЕДФ през 2006 г. на 665 208 ЕЕДФ през 2008 г. в случая на AG.

(105) Белгия посочи освен това, че МТR, приложими към концесиите в DGD, са били съществено различни от наложените на KN, което е имало концесия във Vrasendok, доколкото МТR за един квадратен метър са били около [14—19] тона за концесиите в DGD спрямо [2—4] тона за KN, а обезщетението, дължимо за непостигнат тонаж от концесионерите на DGD е било около [0,30—0,70] EUR на тон спрямо [0,12—0,20] EUR на тон за KN. Ако GHA беше наложил на РSA и AG да платят обезщетение за нереализираните обеми през периода 2009—2012 г. на базата на обезщетението за непостигнат тон, приложимо за KN (т.е. [0,12—0,20] EUR на тон вместо [0,30—0,70] EUR на тон), и на базата на първоначалните MTR, приложими за PSA и AG, сумата, събрана от PSA, щеше да бъде около [10—15] милиона евро вместо действително събраните [8—10] милиона евро, а събраната от AG сума щеше да бъде около [4—7] милиона евро вместо действително събраните [2—5] милиона евро.

(106) Другите концесионери в пристанището са постигнали през 2012 г. тонажи, доближаващи се до предкризисното равнище, и не са имали трудности при изпълнението на приложимите МТR.

(107) Според първоначалните МТR РSA и AG е трябвало да постигнат допълнително увеличение от 70 %, докато общият обем на превозите в пристанище Антверпен е намалял с 15,6 % през 2009 г. и през 2012 г. е бил все още малко под равнището от 2008 г. Голямото въздействие на спада от 2009 г. е било по-тежко за РSA и AG. Освен това за РSA и AG не е било достатъчно, че обемите на превоза, както в пристанище Антверпен, така и за самите тях, са били постепенно върнати до предкризисното равнище. За останалите оператори връщането към предкризисното равнище е означавало край на техните проблеми, но това положение е налагало все още тежки МТR за РSA и AG.

(108) По принцип и ако обемът на превозите в DGD се беше развил нормално през първите няколко години, двата оператора щяха да постигнат максималните си обеми по нормалния начин. След възстановяване от кризата три-четири години по-късно, те нямаше да дължат обезщетение. Само защото кризата е настъпила през периода на изграждане на новия док и поради специфичното положение във връзка с този нов док проблемът за РSA и AG е бил много по-сериозен, отколкото за другите оператори в пристанището. Според Белгия не е имало нито селективност (тъй като положението на операторите в DGD не е било сравнимо с това на другите оператори в пристанището), нито предимство.

(109) Освен това Белгия твърди, че първоначалните МТR са се основавали на очакван, специфичен пазарен модел, подкрепен с широко съгласие относно прогнозираните тенденции. Впоследствие обаче базовите очаквания са се оказали нереалистични поради обстоятелства извън контрола на съответните оператори и на GHA. В Ротердам първоначалните МТR са били коригирани в съответствие с промененото икономическо положение, преди да влязат в сила концесиите на Tweede Maasvlakte. Там никой не се е противопоставил на този подход. По аналогия би било необосновано да се изисква системата от съществени увеличения, наложена все още на РSA и AG дори за следващите години, да продължи да се прилага по време, когато европейската икономика е била изправена пред безпрецедентна и непредвидена криза.

(110) Що се отнася до риска от (поне частично) напускане на пристанище Антверпен от РSA и AG, Белгия посочи, че при определянето на това дали GHA е действал като частен пазарен инвеститор може и трябва да се вземат под внимание дългосрочните интереси на пристанищния орган. В тази връзка Белгия заяви, че абсолютната стойност на концесионните и свързаните с тях плащания, извършени от РSA и AG през периода 2008—2012 г., е многократно по-голяма от 13,5 милиона евро — обезщетението, дължимо от РSA и AG съгласно Решението на GHA от 2013 г. за неизпълнение на изменените МТR.

(111) В допълнение Белгия изтъкна други приходи, свързани с концесиите на РSA/AG, и по-специално оперативните приходи на GHA, които редовно са надхвърляли [200—400] милиона евро през периода 2012—2014 г. От тези оперативни приходи [30—50] % са били от концесионни такси, а [30—50] % — от пристанищни такси, заплатени от корабите, обслужвани в пристанището.

(112) Освен това Белгия посочи, че през 2014 г. преките приходи на GHA от управлението на концесиите, дадени на РSA и AG, са възлизали на около [50—90] милиона евро, което представлява около [15—40] % от общия оборот на GHA.

(113) Що се отнася до риска, че налагането на първоначалните МТR ще накара РSA и AG да намалят операциите си в пристанище Антверпен, Белгия посочи, че РSA и AG са вземали вече решение в миналото да намалят инвестициите си в други пристанища. Белгия напомни, че съответните оператори са управлявали световна мрежа от терминали и че структурите на ефективността и разходите на отделните терминали са можели да бъдат съпоставени много по-бързо чрез сравнителни анализи. Както посочи по-нататък Белгия, в други пристанища са били предприети действия (напр. намаление на пристанищните такси) за частично компенсиране на разходите поради кризата, а след кризата е бил получен достъп до свободен капацитет, което е дало възможност за преместване на операциите. С оглед на горепосочените фактори GHA е счел, че РSA и AG няма да се съгласят да бъдат санкционирани за неизпълнение на първоначалните МТR и че е съществувала реална опасност да се преместят в близки пристанища.

(114) Относно възможността за прекратяване или изменение на договорите за концесия Белгия твърди, че РSA и AG са можели да изтъкнат наличието на непреодолима сила с оглед на кризата или да поддържат становището, че плащанията на обезщетение за неизпълнение на МТR са забранени клаузи за неустойки, поради което са невалидни (този довод е бил представен от AG и РSA в арбитражното производство). Освен това несъстоятелността на концесионер, понасящ структурни загуби, също е можела да доведе до прекратяване на договор.

(115) Белгия по-нататък посочи, че в района Хамбург — Хавър операторите на терминали са се конкурирали да привлекат и запазят обеми на превози. В този контекст GHA е трябвало да остане конкурентоспособен и е зависел от пазарната сила на концесионерите.

(116) Както поясни по-нататък Белгия, GHA е трябвало да има предвид, че договорите за концесия са били изготвени при различни икономически обстоятелства по отношение както на търсенето (бум), така и на капацитета (ограничен капацитет в Северозападна Европа). Вследствие на кризата пристанищата са започнали да действат в условията на „пазар на купувачите“. В резултат на това корабните дружества, отчасти поради своите размери и капацитет, са станали доминиращата страна и са използвали силната си позиция при договаряне.

(117) Що се отнася до това дали Решението на GHA от 2013 г. конкретно е поощрило РSA и AG да прехвърлят превозите си в други пристанища, където спазването на изискванията за тонаж се е налагало стриктно, за да избегнат плащането на неустойки в тези пристанища, Белгия изтъкна действия, предприети от други конкурентни пристанища за смекчаване на последиците от кризата за ползвателите на пристанищата, например чрез намаляване на пристанищните такси. Белгия освен това цитира примера с Hutchinson Whampoa, което е спряло инвестициите си в разширяването на собственото си пристанище Felixstowe, както и факта, че операторът (DP World) на контейнерното пристанище и логистичния парк London Gateway също е намалил инвестициите си или ги е спрял частично или изцяло. В този контекст Белгия не цитира обаче случай на намаления на МТR, а изтъкна, че посочените примери потвърждават същата основна идея, а именно намаляването на инвестициите или на поетите ангажименти по време на кризата.

(118) Белгия освен това поясни, че тъй като GHA е решил едва през 2013 г. как да реагира по отношение на непостигнатите МТR през периода 2009—2012 г., за РSA и AG не е имало стимул да отклонят превозите към други пристанища.

(119) Що се отнася до аспекти като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост в Решението на GHA от 2013 г., Белгия посочи, че съображенията, свързани с планирането на използването на площта и дългосрочната заетост, щяха да подсилят икономическите мотиви в този случай. Доколкото тези съображения също са били взети предвид, те са подсилили идеята, че действието на GHA е било предизвикано от желанието да не допусне РSA и AG да напуснат пристанище Антверпен. Според Белгия просто изтъкването на неикономически аспекти не може да омаловажи констатацията, че GHA е действал като частен пазарен инвеститор.

(120) Колкото до риска, че РSA и AG са предприели съдебни действия за оспорване на прилагането на договорните МТR в пълен размер, Белгия подчерта, че публичен орган може да вземе под внимание процедурните рискове, когато взема решения за свои действия, (напр. риска от евентуално голямо разсрочване на дълга или от процедура по несъстоятелност) (34) и че правилата за държавните помощи не изключват автоматично например споразумение за уреждане на спорове (35). Следователно съществуването на евентуално основателен иск е било важен фактор при разглеждането на въпроса дали публичният орган е действал като частен кредитор (36). Ето защо GHA е трябвало да вземе под внимание, че РSA и AG могат да оспорят събирането в пълен размер на обезщетенията за неизпълнените МТR в националните съдилища или арбитражи и че това събиране в пълен размер може да бъде отказано от съдилищата или арбитражите inter alia на основание, че представлява злоупотреба със закона от страна на GHA или изпълнение на наказателната клауза за неустойки.

(121) Белгия изтъкна съображение 78 от решението за откриване на процедурата, в което се посочва, че като доказателство за предполагаем риск от съдебен спор Белгия е предоставила на Комисията писма от РSA и AG с пояснения на правната им позиция. Писмата обаче са от 19 февруари 2013 г. и 23 февруари 2013 г. Следователно те са били изпратени от предполагаемите бенефициери на GHA, след като жалбата по настоящия случай е била препратена за мнения на Белгия на 29 януари 2013 г. Белгия твърди, че към момента на подаване на жалбата не е било взето решение относно неизпълнените МТR за периода 2009—2012 г. Тъй като този въпрос е бил решен едва в Решението на GHA от 2013 г., РSA и AG не са могли да предприемат съдебни действия преди Решението на GHA от 2013 г. и жалбата за наличие на държавна помощ.

(122) Освен съмненията, изказани от Комисията в решението за откриване на процедурата, Белгия отбеляза, че дори коригираните МТR са били значително по-високи от МТR, предложени от РSA и AG при първоначалната пазарна консултация, която след публичен търг е довела до предоставяне на въпросните концесии на РSA и AG. В точно изражение първоначалните изисквания за тонаж от 16 700 000 тона (= 1 336 000 ЕЕДФ) впоследствие са били увеличени на 53 932 500 тона (= 4 131 600 ЕЕДФ). Значителното увеличение на МТR е направено, тъй като реконфигуриране на различните концесии на левия и десния бряг на DGD е дало възможност и за оптимизиране на трансбордирането от съответните оператори. При тази корекция прогнозите са се основавали на върхово търсене на пазара.

(123) Белгия твърди също така, че Решението на GHA от 2013 г. е било съвместимо със сходни решения на други пристанищни органи, което, според Белгия, е допълнително доказателство за неговото „съответствие с пазара“.

(124) Що се отнася до мярка 2, Белгия заяви, че съгласно Решението на GHA от 2013 г. коригираните МТR са останали в сила до края на договора за концесия.

(125) Белгия посочи също така, че вследствие на договореното прехвърляне на площ AG е трябвало да изпълни приложимите МТR с концесионна площ, която е с около 30 % по-малка от предишната. Въпреки че AG не е използвало частта, прехвърлена тогава на РSA, МТR са продължавали да нарастват и AG е щяло да се нуждае от тази площ в бъдеще.

(126) Белгия изтъкна също така, че не е имало селективност по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Съгласно поясненията на Белгия всички концесионери с изисквания за тонаж са били приканвани ежегодно да дават обяснения и отчетност за нереализираните обеми в рамките на единната процедура, изложена в Решението на GHA от 2013 г. Следователно GHA е третирал еднакво всички концесионери. Самият жалбоподател е можел да се възползва от тази система. Според Белгия е имало единна „референтна система“ по смисъла на Проекта на известие на Комисията от 2014 г. (37), приложима за всички концесионери.

5.2. Мнения на Белгия във връзка с мненията на трети страни

(127) Белгия още веднъж изтъкна риска, че РSA и AG са можели да напуснат пристанище Антверпен, ако плащанията на обезщетения бяха приложени. В този контекст Белгия посочи примера с РSA и AG, които в миналото са намалили инвестициите си в Дубай и Индия. В допълнение РSA е прекратило преждевременно концесията си в пристанище […]. Поради това опасението на GHA, че РSA и AG могат да прекратят концесиите в Антверпен, е било реално и решенията, взети от GHA, за намаляване на МТR и следователно за отказ от част от плащанията на обезщетение са били в съответствие с ПОУПИ.

(128) Белгия освен това изтъкна още веднъж, че други участници на пазара са предприели сходни действия с тези на GHA чрез намаляване на планираните инвестиции или чрез разпределянето им през периоди, по-дълги от първоначално предвидените. Освен това други пристанищни органи са намалили пристанищните такси и МТR (въпреки че някои пристанищни органи въобще не са прилагали МТR).

(129) Във връзка с мненията, предоставени от KN, Белгия оспори, че KN се е конкурирало с РSA и AG, и изтъкна в този контекст решенията на Raad van State и Hof van Beroep.

(130) По въпроса за селективността Белгия изрази несъгласие с твърдението на KN, че решенията на GHA не са взети в рамките на „обща политика“. Всъщност с Решението на GHA от 2013 г. се предвижда обща мярка, имаща за цел справяне с последиците от кризата и отнасяща се до превози на контейнери и превози на насипни товари. Според Белгия решението, взето за РSA и AG, е съобразено със специфичното фактическо положение на тези два концесионера.

(131) По отношение на мненията на KN във връзка с мярка 2 Белгия отбеляза, че в твърдението си, че за РSA следва да се прилагат дори по-високи МТR, KN не е взело под внимание по-широкия контекст на отношенията между GHA и концесионерите. Освен това KN не е взело предвид, че основната цел на МТR е била да стимулират концесионерите да използват в максимална степен потенциала на дадена концесия, а не да бъдат автономен източник на приходи.

5.3. Материали, предоставени от Белгия, във връзка с исканията на Комисията за информация

5.3.1. Предимство — мярка 1

(132) Белгия представи доказателства, че в няколко случая GHA се е отказвал от плащания на обезщетение от концесионери, различни от РSA и AG, чрез дерогация от клаузите за обезщетение, включени в съответните договори за концесия, когато предвидените по договор МТR не са били изпълнени през периода 2009—2012 г. В няколко други случая GHA е събрал плащанията на обезщетение в съответствие с клаузите за обезщетение, включени в съответните договори за концесия, от концесионери, които не са изпълнили определените по договор МТR.

(133) Решенията дали да се наложат плащания на обезщетение са вземани по процедура, прилагана от GHA. Например през април 2010 г. GHA е приканил концесионерите в пристанище Антверпен да обяснят защо през 2009 г. не са изпълнили определените им по договор МТR.

(134) В отговор на искането на Комисията за информация от 23 юни 2016 г. във връзка с евентуалното неизпълнение на МТR от AG след 2014 г., Белгия поясни, че GHA е решил (38) да изчака резултата от официалната процедура по разследване на Комисията, преди да вземе решение за 2015 г. Освен това GHA е искал също така да изчака резултата от решението на Арбитражната колегия. Отлагането на решението не е означавало, че AG ще бъде освободено от плащания за 2015 г. GHA си е запазил изрично всички права във връзка с фактурирането на евентуално неизпълнение на МТR от AG. В това решение GHA подчертава също така, че отлагането на решението относно МТR за 2015 г. не може да се тълкува като отказ на GHA от неговите права.

(135) Белгия освен това уведоми Комисията, че е върнала първоначалните МТR за AG, считано от 2015 г., надлежно коригирани за загубата на разполагаема площ вследствие на прехвърлянето на площ.

5.3.2. Предимство — мярка 2

(136) По въпроса защо GHA не е възстановил пълния размер на първоначалните МТR за РSA през 2014 г., а ги е върнал постепенно с МТR от 1 400 000 ЕЕДФ през 2014 г. и 2 000 000 ЕЕДФ през 2015 г., за да стигне до пълната стойност от 2 559 600 ЕЕДФ едва през 2016 г., Белгия даде следните пояснения:

(137) Ако се приеме, че през 2014 г. икономическата дейност може да е достигнала вече предкризисното равнище, това не означава, че за операторите на DGD (AG и РSA) МТR са можели да се върнат на първоначалното си равнище. Всъщност въпреки че от 3 до 5 години по-късно превозите са се върнали на предкризисното си равнище, МТR не са останали на същото равнище, а са продължили да се увеличават. Това е специфично за DGD, тъй като той е бил единственият терминал, в който по време на кризата МТR са продължили да нарастват ежегодно поради началото на операциите в DGD и факта, че винаги отнема няколко години за пълното оборудване на нов терминал и поемане на нови допълнителни превози до достигане на максималния капацитет. Казано по друг начин, докато при нормално положение с фиксирани МТR достигането на предкризисното равнище решава недостига на МТR, който е следствие от кризата, това не важи за концесиите в DGD. Това самò по себе си поставя операторите в DGD в много по-трудно положение и обосновава много по-дълъг период за възстановяване. Тези обстоятелства могат да бъдат разгледани и в друг аспект: връщането към първоначалните стойности би означавало, че GHA е налагал още по-големи увеличения на допълнителните превози на контейнери в сравнение с увеличенията, предвидени в настоящите договори за концесия. Очевидно разумно постижимото има граници.

5.3.3. Дългосрочно симулиране на печалбите

(138) Белгия представи подробни изчисления, показващи, че отказаните неустойки ще бъдат компенсирани от по-високи приходи в дългосрочен план. Изчисленията се основават отчасти на предварително съществуващи доказателства, но са направени впоследствие.

6. ОЦЕНКА

6.1. Наличие на помощ

(139) Комисията трябва да прецени дали мерките, предмет на настоящата процедура, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

(140) Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.

(141) Поради това, за да бъде дадена мярка определена като държавна помощ по смисъла на тази разпоредба, трябва да бъдат едновременно изпълнени всички долупосочени условия: i) мярката трябва да може да бъде приписана на държавата и да е финансирана с държавни ресурси; ii) тя трябва да предоставя икономическо предимство на предприятие; iii) това предимство трябва да бъде селективно; и iv) мярката трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията и трябва да засяга търговията между държавите членки.

(142) Следователно, ако някой от горепосочените критерии не е изпълнен, мярката не може да бъде определена като държавна помощ. По отношение на разглеждания случай Комисията счита за уместно да прецени дали някоя от двете мерки е предоставяла предимство на предполагаемите бенефициери.

(143) По смисъла на член 107, параграф 1 от Договора предимство е всяка икономическа полза, която едно предприятие не би могло да получи при нормални пазарни условия, т.е. при липса на държавна намеса.

(144) За да определи, за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС, дали намаляването на обезщетенията от GHA е предоставило икономическо предимство на РSA и AG, Комисията трябва да установи дали поведението на GHA е било съпоставимо с поведението на частен оператор, намиращ се в сходно положение. Съгласно принципа на оператор в условията на пазарна икономика мярка, осъществена от държавата, не представлява помощ, когато при подобни обстоятелства частен инвеститор с големина, съпоставима с тази на съответните органи в публичния сектор, който действа при нормални пазарни условия в пазарна икономика, е можел да бъде мотивиран да предостави на бенефициера същите мерки, които са предмет на настоящото разглеждане (39).

(145) В съответствие с установената съдебна практика (40) Комисията потвърждава, че мерките трябва да бъдат анализирани в контекста на периода, през който са били предприети. Освен това при оценката на въпросните мерки Комисията трябва да разгледа всички характеристики на мерките, които са от значение, както и техния контекст (41).

6.1.1. Евентуално предимство, предоставено чрез мярка 1 — Решение на GHA от 2013 г.

(146) Комисията отбелязва, че както е посочено в решението за откриване на процедурата, последиците от кризата следва да се вземат предвид при оценката на съответствието с пазара на мярка 1. Комисията отбелязва освен това, че към момента на началото на кризата, а именно през 2008 г. и 2009 г., само РSA и AG са имали нарастващи МТR, увеличавани ежегодно, докато всички други концесионери в пристанище Антверпен, включително жалбоподателят, са имали фиксирани МТR (вж. съображение 29). Следователно в условията на кризата положението на РSA и AG е било специфично и различно от това на другите оператори в пристанище Антверпен.

(147) Освен това Комисията потвърждава, че безпрецедентното въздействие на кризата е принудило предприятията във всички сектори на икономиката да променят своето поведение.

(148) Също така, в допълнение към контекста на кризата, Комисията отбелязва, че запазването на сътрудничеството с РSA и AG е било важно за дългосрочните интереси на пристанището.

(149) Комисията припомня и че на жалбоподателя KN (вж. съображение 21) и на други оператори в пристанище Антверпен (вж. съображение 131) в контекста на кризата са били предоставени корекции на МТR, които са били в тяхна полза.

(150) Поради това Комисията счита, че по принцип може да се приеме, че оператор в условията на пазарна икономика, който се намира в положението на GHA, също щеше да коригира приложимите по договор МТR с оглед на кризата.

(151) В решението за откриване на процедурата Комисията изрази обаче съмнение дали GHA е действал като оператор в условията на пазарна икономика при осъществяването на мярка 1.

Периодът от време между началото на кризата и Решението на GHA от 2013 г.

(152) По-специално в решението за откриване на процедурата Комисията изрази мнението, че разумен частен оператор на пазара щеше да се стреми да постигне максимални печалби (или да сведе до минимум загубите си), като започне да събира дължимите суми възможно най-бързо. В разглеждания случай е изтекъл значителен период от време между началото на кризата и Решението на GHA от 2013 г., с което с обратна сила се разглежда въпросът за неизплатените обезщетения чрез значителното им намаляване.

(153) Освен това, както е посочено в точка 6.4 от Решението на GHA от 2013 г., въпросът за МТR е бил предмет на няколко обсъждания на съвета на директорите на GHA (42) в продължение на години. Въпреки това по време на тези заседания съветът на директорите е обсъдил въпроси във връзка с данните за превозите и кризата, но не е обсъдил конкретно въпроса за изпращането на фактура на РSA и AG за дължимите от тях обезщетения за неизпълнение на МТR. Това е посочено пряко в точка 5.3 от Решението на GHA от 2013 г., в която се заявява, че дори и въпросът за МТR да е бил предмет на текущи консултации, фактурирането на дължимите обезщетения е било отложено (43).

(154) С оглед на гореизложеното Комисията изрази съмнение дали разумен частен оператор на пазара щеше да изчака с решение за намаляване на дължимите обезщетения четири години, т.е. от 2009 г. до 2013 г.

(155) За да разсее тези съмнения, Белгия предостави разменени писма между GHA и PSA (съответно AG), от които се вижда, че от декември 2009 г. нататък са били проведени обсъждания във връзка с намаляването на първоначалните МТR. В този контекст GHA първоначално е предложил първоначалните МТR да бъдат намалени с процента на спад, установен през същата година в района Хамбург — Хавър (т.е. – 15,8 %) (44). Оттогава GHA е напомнял многократно на РSA и AG за неизпълнените МТR, искайки тяхното становище. PSA и AG са изтъкнали в няколко свои отговора важната си роля за развитието на пристанището, намеквайки за възможното си преместване в други пристанища, както и последиците от кризата. Освен това РSA и AG са представили и правни становища от своите съветници, в които се обяснява защо клаузите за неустойки са неприложими или не подлежат на изпълнение. Тези доводи са били използвани по-късно от РSA и от AG в арбитражни производства срещу GHA.

(156) Комисията заключава, че в контекста на кризата и с оглед на многобройните писма, разменени между GHA, от една страна, и РSA и AG, от друга, GHA не може да бъде обвинен в бездействие, що се отнася до неизплащането на неустойките. Освен това Комисията отбелязва, че положението на РSA и AG е изглеждало особено деликатно поради нарастващите им МТR (докато МТR на другите концесионери са били фиксирани) и поради това че DGD е бил все още в етап на стартиране (поради което операциите му са можели да бъдат засегнати по различен начин в сравнение с операциите на други терминали). Следователно фактът, че GHA е взел окончателно решение едва през 2013 г., не е сам по себе си признак, че критерият за ОУПИ не е спазен, тъй като оператор в условията на пазарна икономика можеше да вземе такова решение приблизително по същото време.

Размер на корекциите

(157) Що се отнася до самото намаляване на обезщетението, Комисията изрази съмнения дали разумен частен оператор на пазара щеше да предостави на РSA и AG намаление в размера, предоставен от GHA. Във връзка с това в решението за откриване на процедурата бе направено сравнение на спад на превозите в DGD с – 38,6 % през 2009 г. с общо намаление на обезщетението от порядъка на около – 80 %.

(158) Следва да се поясни, че намалението от 80 % се отнася не само за 2009 г., а за целия четиригодишен период от 2009 г. до 2012 г. Ако се разгледа само 2009 г., общата среднопретеглена стойност на намалението на МТR, приложимо за РSA и AG, е било – 38,6 %, т.е. равно на спада на превозите в DGD, посочен в съображение 157. Общото приложено намаление е било около – 80 %, тъй като е включвало и периода 2010—2012 г.

(159) Комисията припомня, че може да се приеме, че оператор в условията на пазарна икономика, който се намира в положението на GHA, щеше да намали МТR в контекста на криза и с цел запазване на дългосрочното сътрудничество, както е посочено в съображение 150 от настоящото решение. Това обаче не води до автоматичното заключение, че всяко намаление на МТR е съвместимо с пазара. Поради това Комисията изрази съмнения относно размера на намаленията на МТR, приложени от GHA, и трябва да прецени дали размерът на тези намаления отразява поведението на разумен оператор на пазара.

(160) Жалбоподателят твърди, че би било довод, затворен в кръг, ефективността на DGD да се използва като база за коригиране на MTR на РSA и AG. Вместо това според жалбоподателя следва да се използва общият спад на превозите в цялото пристанище (– 16 %).

(161) От гледна точка на GHA има а priori няколко фактора, на чиято основа да се коригират МТR в контекста на кризата. Комисията отбелязва, че GHA е приложил комбинация от два фактора. Единият е изменението на превозите в района Хамбург — Хавър, а другият — спадът на превозите в DGD.

(162) Първият фактор се определя като сумата на обемите на превозите на контейнери във всички пристанища от този район. Естествено е за район, включващ няколко пристанища, някои от тях да работят по-ефективно, а други по-малко ефективно от района като цяло. Всеки отделен док във всяко пристанище работи по принцип с ефективност, различна от средната за пристанището. Ето защо сравняването на ефективността на отделен док с ефективността на целия район Хамбург — Хавър, която се основава на сравнително голям набор от данни, може често да доведе до неправилни заключения. Освен това всеки един от доковете може да е засегнат в различна степен от кризата. Това е довод в полза на сравняване на всеки отделен док с данни, произлизащи от съпоставим набор от данни.

(163) Не бива обаче наборът от данни да се стеснява отвъд точката, в която добива характера на затворен кръг (вж. в тази връзка твърдението на жалбоподателя; съображение 160). Изпадането в затворен кръг води до премахване на стимула за концесионера да постигне определени МТR, тъй като — вследствие на ефекта на затворения кръг — МТR се свързват с обратна сила с действителната ефективност на концесионера.

(164) Комисията отбелязва обаче, че корекцията, приложена от GHA, не се основава на затворен в кръг довод, тъй като се определя от комбинация от два фактора. Единият е районът Хамбург — Хавър, а другият — спадът на превозите в DGD. Комисията отбелязва, че използването на района Хамбург — Хавър като елемент от матрицата за коригиране на МТR е подходящо, тъй като той представлява по всяка вероятност най-широкият разполагаем набор от данни във връзка с операторите в пристанище Антверпен. По отношение на обема на превози на контейнери пристанище Антверпен представлява значителен дял от района Хамбург — Хавър, тъй като се нарежда на второ място след пристанище Ротердам. Освен това ефективността на района Хамбург — Хавър е коригирана във всички случаи в ущърб на РSA и AG съгласно правилото 75/125 (вж. съображение 21). В действителност правилото означава, че РSA и AG трябва да работят с 25 % по-ефективно от района Хамбург — Хавър. Всъщност корекционният коефициент от 25 % се основава и на реални (исторически) данни, тъй като отразява по-високата ефективност на пристанище Антверпен в сравнение с тази на района Хамбург — Хавър.

(165) Вторият фактор, участващ във формулата за коригиране на МТR, е действителният превоз, осъществен от РSA и AG в DGD през 2008 г. През тази година е бил отчетен 6,3 % годишен ръст на превоза на контейнери в пристанище Антверпен. За разлика от това, от 2008 г. до 2009 г. превозът на контейнери е отбелязал безпрецедентен спад от – 16,3 %. Съгласно тогава нарастващите само на ежегодна база МТR, приложими в пристанище Антверпен, всяко от предприятията РSA и AG е трябвало да изпълнява през 2009 г. МТR, значително по-високи от тези през 2008 г. (45), което след резкия спад на общия превоз на контейнери се е оказало невъзможно. Комисията счита, че е било уместно като втори елемент на матрицата да се използва осъщественият превоз от всеки от концесионерите в DGD, тъй като в противен случай използването на общите превози, осъществени в пристанището на Антверпен (като втория по големина наличен пример за тесен обхват), можеше да доведе до неточни резултати. Това е така поради подчертано особената ситуация в DGD, тъй като при настъпването на кризата терминалът DGD е бил все още в етап на стартиране.

(166) Комисията отбелязва също така, че приложената от GHA корекция е довела до МТR, които през периода 2009—2012 г. са надхвърлили реализираните от РSA и AG тонажи (с едно изключение на AG през 2011 г., когато AG е имало малко по-добри резултати от изискваните коригирани МТR). Оттук следва, че GHA изобщо не се е отказал от дължимите неустойки. Доказано е също така, че коригирането на МТR съгласно мярка 1 не се е дължало на ефекта на затворения кръг, противно на твърдението на жалбоподателя. Ако мярка 1 беше от типа „затворен кръг“, РSA и AG нямаше да дължат обезщетение за периода 2009—2012 г.

(167) Поради това мярка 1 остава насочена към крайната цел да се налагат неустойки за неизпълнени МТR, която не е неустойките да бъдат превърнати в истински източник на приходи, възвръщаемост на инвестициите или заплащане за услуги/стоки, предоставени от GHA, а по-скоро да се стимулират концесионерите да постигат възможно най-добрите резултати при дадените обстоятелства.

(168) Ето защо Комисията заключава, че методиката, използвана от GHA за коригиране на МТR, изглежда добре обоснована.

Възможно преместване на превозите в други пристанища

(169) Във връзка със съмнението, изразено в решението за откриване на процедурата, и със съответното твърдение на жалбоподателя, че Решението на GHA от 2013 г. е щяло да подтикне РSA и AG да преместят превозите си в пристанища, в които МТR се прилагат стриктно, Комисията отбелязва, че когато РSA и AG са обмисляли къде да обработват превозите си през периода 2009—2012 г., те не са могли да знаят какво решение ще вземе GHA по въпроса за обезщетенията за неизпълнените през тези години МТR. Всъщност GHA е действал по този въпрос само с обратна сила съгласно Решението си от 2013 г. Нещо повече, въпреки че Решението на GHA от 2013 г. е понижило първоначалните МТR, приложими за РSA и AG, то при все това е предвиждало МТR, които са надхвърляли действителните резултати на РSA и AG през периода 2009—2012 г. (с едно изключение за AG през 2011 г., когато резултатите на AG са били малко по-добри от изискваните коригирани МТR). Освен това, въпреки че GHA е обсъждал с РSA и AG намаляването на първоначалните МТR (вж. в тази връзка съображение 20), съдържанието на тази кореспонденция показва, че GHA не е имал никакво намерение да намалява МТR дотолкова, че да се откаже изцяло от обезщетението за неизпълнените МТR. Поради това Комисията заключава, че Решението на GHA от 2013 г. не е предоставило стимул за РSA и AG да преместят превозите в други пристанища, в които МТR са се прилагали стриктно.

Планиране на използването на площта, мобилност и дългосрочна заетост

(170) В решението за откриване на процедурата Комисията отбеляза, че съответствието на мярка 1 с критерия за ОУПИ е било поставено под въпрос и от факта, че в Решението на GHA от 2013 г. се вземат предвид елементи като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост.

(171) Комисията смята обаче, че при вземането на Решението си от 2013 г. GHA е действал основно по икономически съображения. GHA е разгледал общото въздействие на кризата върху РSA и AG, но също и върху други оператори на терминали, притежаващи концесии в пристанище Антверпен. Освен това GHA е имал предвид, че управлява голямо пристанище (второто по големина в района Хамбург — Хавър по превози на контейнери) в силна конкуренция с други пристанища, и по-специално с останалите пристанища в района Хамбург — Хавър, както и риска, че дългосрочното сътрудничество с РSA и AG ще бъде нарушено, ако МТR не бъдат намалени (вж. съображения 148 и 159 по-горе).

(172) Поради това Комисията заключава, че елементи като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост са имали само вторично значение в съображенията на GHA, когато GHA е взел Решението си от 2013 г.

Заплахи за напускане на пристанището и риск от съдебeн спор

(173) В решението за откриване на процедурата Комисията отбеляза и това, че РSA и AG не са можели да отправят основателна заплаха, че ще напуснат пристанище Антверпен, ако МТR не бъдат намалени или GHA не се откаже от обезщетенията (съображение 75 от решението за откриване на процедурата). Операторите на терминали за контейнери не са можели да прекратят едностранно отношенията си с GHA, докато GHA е можел да отмени изцяло или частично концесията в случай на явно недостатъчно използване на терминала.

(174) Освен това в решението за откриване на процедурата бяха изразени съмнения дали съществува сериозен риск от съдебен спор от страна на РSA и AG (съображение 78 от решението за откриване на процедурата). РSA и AG са изпратили писма до GHA с разяснения на правните си позиции на 19 февруари 2013 г. и 23 февруари 2013 г., т.е. след като жалбата е била препратена на Белгия за мнения на 29 януари 2013 г. С други думи, рискът щеше да бъде по-правдоподобен, ако РSA и AG бяха изпратили тези писма, преди да узнаят за съществуването на жалбата.

(175) Поради съществуването на контекстуални връзки тези въпроси са разгледани съвместно в следващите съображения.

(176) След като анализира материалите, предоставени от Белгия вследствие на решението за откриване на процедурата, и по-специално кореспонденцията между GHA, от една страна, и РSA и AG, от друга, Комисията счита, че действително са съществували сериозен риск РSA и AG да оспорят налагането на неустойки от GHA за неизпълнение на първоначалните МТR в съдебно или арбитражно производство, както и достоверен риск такова налагане на неустойки от GHA да бъде отхвърлено от арбитражния комитет или от съда по силата на белгийското гражданско право поради злоупотреба със закона (46) или поради определяне на клауза за неустойки като наказателна (47).

(177) На базата на наличните актуални доказателства Комисията е на мнение, че белгийското гражданско право действително предоставя основание за оспорване на прилагането на неустойки в пълен размер за неизпълнение на договорните МТR, ако това прилагане представлява злоупотреба със закона или клаузата за неустойки бъде определена като наказателна. Това се потвърждава от факта, че както AG, така и РSA са използвали доводи, свързани със злоупотреба със закона и наказателна клауза за неустойки в кореспонденцията си с GHA преди Решението на GHA от 2013 г. (48), включително правни паметни бележки от съответните им правни съветници (49). Комисията не следва да предопределя колко ефективни биха могли да бъдат тези искове, но те се оказаха допустими и достатъчно основателни, което показва, че рискът от съдебен спор е можел да бъде възприет от GHA като реален.

(178) Освен това (макар и от ретроспективна гледна точка) сериозността на тези доводи, представени от AG и РSA, се потвърждава допълнително не само от съдържанието на […] (50), но и от факта, че както AG (51), така и PSA (52) наистина са оспорили дори неустойките, наложени от GHA въз основа на коригираните МТR, твърдейки, inter alia, че е налице злоупотреба със закона от страна на GHA и че неустойките за неизпълнение на коригираните МТR са наказателни и прекомерни.

(179) Освен това Комисията отбелязва, че достоверността на доводите, използвани от AG в арбитражното производство срещу GHA, е потвърдена от арбитражното решение по това дело (53). Арбитражният съд изразява становището, че прилагането на неустойки за неизпълнение на коригираните МТR съгласно Решението на GHA от 2013 г. не представлява злоупотреба със закона съгласно белгийското гражданско право. При това арбитражният съд е взел под внимание факта, че GHA е коригирал МТR в своето Решение от 2013 г., след като е взел предвид кризата, ситуацията в района Хамбург — Хавър и положението на Антверпен в историческа перспектива, и че това поведение е било в съответствие с онова, което би могло да се очаква от разумен и предпазлив пристанищен орган.

(180) Освен това, за разлика от AG, самото РSA е започнало арбитражно производство срещу GHA, настоявайки за възстановяване на неустойките, платени за неизпълнение на коригираните МТR.

(181) Що се отнася до риска от съдебен спор, и по-специално риска от неуспешен за GHA съдебен спор, Комисията заключава, че производствата, действително инициирани от РSA и AG, показват, че този риск е бил реален и че един предпазлив оператор на пазара щеше да вземе този риск предвид при вземането на бизнес решения.

Заключение относно мярка 1

(182) От изложените по-горе съображения следва, че по принцип може да се приеме, че оператор в условията на пазарна икономика, който се намира в положението на GHA, също щеше да коригира приложимите съгласно договора МТR с оглед на кризата. Във връзка с намаленията, предоставени от GHA съгласно мярка 1, Комисията установи, че: i) периодът от време между началото на кризата и момента, когато GHA е взел своето решение, не е признак, че критерият за ОУПИ не е спазен; ii) методиката, използвана от GHA за определяне на размера на корекцията на МТR, изглежда обоснована; iii) решението, взето от GHA, не е предоставило стимул за РSA и AG да преместят превозите в други пристанища, в които МТR са се прилагали стриктно; iv) елементите като планирането на използването на площта, мобилността и дългосрочната заетост изглежда са имали само вторично значение; и v) ако МТR не са били коригирани, е съществувал реален риск от неуспешен съдебен спор, който един предпазлив оператор в условията на пазарна икономика щеше да вземе под внимание.

(183) Като взема предвид всички тези елементи, Комисията счита, че мярка 1 трябва да се разглежда, общо взето, като съответстваща с критерия за ОУПИ.

(184) Вследствие на това Комисията заключава, че мярка 1 не представлява икономическо предимство в полза на РSA или на AG. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъдат изпълнени едновременно, за да представлява дадена мярка държавна помощ по смисъла на този член, липсата на икономическо предимство, което иначе не е налице при пазарни условия, е достатъчна, за да се заключи, че обжалваната мярка не представлява държавна помощ.

6.1.2. Евентуално предимство, предоставено от мярка 2

(185) За да се прецени дали GHA е действал като ОУПИ, когато е приел мярка 2, и дали в резултат на това мярка 2 не е представлявала предимство по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС в полза на AG, трябва да се установи дали запазването на правилото 75/125 по отношение на AG е довело до предимство, което AG нямаше да получи, ако бяха върнати първоначалните МТR.

(186) Този въпрос трябва да се разгледа, като се има предвид фактът, че през 2014 г. около 30 % от концесионната площ на AG е била прехвърлена на РSA. Когато GHA е върнал МТR за AG през 2015 г., той е приспаднал от първоначалните MTR сума, отговаряща на загубата на 30 % концесионна площ, и по този начин е стигнал до МТR в размер на 1 247 630 ЕЕДФ.

(187) Комисията отбелязва, че резултатите, постигнати от AG, вече са превъзхождали върнатите МТR през 2014 г. През 2015 г. резултатите на AG отново са били над това равнище. Въпросът дали един предпазлив инвеститор в условията на пазарна икономика щеше да върне МТR за AG още през 2014 г. или едва през 2015 г. (както е направил GHA) следователно не е важен, за да се установи дали GHA е предоставил предимство в полза на AG. Във всички случаи AG нямаше да дължи на GHA неустойки за 2014 г. и 2015 г. При връщане на първоначалните МТR (надлежно коригирани за загубата на около 30 % от концесионната площ), както и при продължилото прилагане на правилото 75/125 (в съответствие с мярка 2) AG нямаше да дължи обезщетение на GHA.

(188) Във връзка със съмнението, изразено в решението за откриване на процедурата, че загубата от AG на прехвърлената площ не оправдава запазването на намаленото обезщетение по отношение на AG, тъй като AG във всички случаи не е използвало площта (съображения 82 и 83 от решението за откриване на процедурата), Комисията изтъква горното съображение 184 и отбелязва също така, че до 2016 г. GHA е въвел повторно сбора от първоначалните МТR за РSA и AG с единствената разлика, че МТR за РSA са били вече по-високи от първоначалните, докато тези за AG са били в съответната степен по-малки. Комисията счита, че прилагането на общ сбор от МТR, който надхвърля предходните MTR, както изглежда твърди жалбоподателят, няма да е уместно, тъй като общата концесионна площ, с която са разполагали РSA и AG (взети заедно), не е станала по-голяма от общата площ, предоставена съгласно първоначалните договори за концесия.

(189) Поради това Комисията заключава, че мярка 2 не е довела до икономическо предимство в полза на AG. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС трябва да бъдат изпълнени едновременно, за да представлява дадена мярка държавна помощ по смисъла на този член, липсата на икономическо предимство, което иначе не е налице при пазарни условия, е достатъчна, за да се заключи, че обжалваната мярка не представлява държавна помощ.

6.1.3. Други съображения на жалбоподателя

(190) Във връзка с твърдението на жалбоподателя, че предимството, предоставено на РSA до 2012 г., е продължило през периода 2013—2016 г., Комисията изтъква съображение 85 от решението за откриване на процедурата, в което се посочва, че мярка 2 е сложила край на евентуално предимство за РSA, тъй като е върнала само постепенно, а не незабавно, първоначалните МТR. Освен това целта на настоящото решение е да оцени мерки 1 и 2, както е описано в съображение 22 и съгласно първоначално описаното в съображение 49, подточки i) и ii) от решението за откриване на процедурата. Независимо от това Комисията счита, че GHA е действал по съответстващ на пазара начин, когато е взел решение за постепенно връщане на МТR, приложими за РSA. Незабавно връщане, считано от 2014 г. (както твърди жалбоподателят), щеше да доведе до годишно увеличение (от 2013 г. до 2014 г.), което е по-голямо от предвиденото съгласно първоначалните МТR (вж. също мненията на Белгия; съображение 153). Поради това незабавното връщане спрямо РSA щеше да е несъвместимо с предходната административна практика, установена от GHA при изготвянето на договори за МТR, приложими към оператори на терминали, действащи в пристанището.

7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ

(191) Както е изложено в съображения 180 и 185, мерки 1 и 2 не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,

ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

Член 1 Мерките, които е приложила Белгия и които са се състояли, първо, в намаляване на договорните изисквания за минимален тонаж и в последващото намаляване на плащанията на обезщетение, дължими от два концесионера на терминали на пристанище Антверпен, с обратна сила от 2009 г., и второ, в запазване на намалените изисквания за минимален тонаж спрямо един от тези концесионери след 2013 г., не представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.

Член 2 Адресат на настоящото решение е Кралство Белгия.

Съставено в Брюксел на 23 ноември 2018 година. За Комисията Margrethe VESTAGER Член на Комисията

(1) ОВ C 104, 18.3.2016 г., стр. 17.

(2) Всяко упоменаване на РSA следва да се разбира като упоменаване на РSA Antwerp NV или, в зависимост от случая, на неговия законен правоприемник РSA DGD.

(3) Вж. бележка под линията 1.

(4) Изразът „договори за концесия“, използван в настоящото решение за яснота, не предопределя дали тези договори са истински договори за концесия по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2014/23/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 февруари 2014 г. за възлагане на договори за концесия (ОВ L 94, 28.3.2014 г., стр. 1).

(5) В случая с РSA МТR са били определени на следните равнища: през 2008 г. — 1 010 183 ЕЕДФ, през 2009 г. — 1 522 103 ЕЕДФ; през 2010 г. — 2 034 023 ЕЕДФ; през 2011 г. — 2 447 751 ЕЕДФ; от 2012 г. до края на концесията — 2 559 600 ЕЕДФ. В случая с AG МТR са били определени на следните равнища: през 2008 г. — 665 208 ЕЕДФ; през 2009 г. — 1 023 583 ЕЕДФ; през 2010 г. — 1 383 208 ЕЕДФ; през 2011 г. — 1 595 167 ЕЕДФ; от 2012 г. — 1 755 000 ЕЕДФ.

(6) Районът Хамбург — Хавър обхваща най-важните морски пристанища по крайбрежието на Северно море в континентална Европа, и по-специално Ротердам, Антверпен, Хамбург, Бремерхафен и Хавър.

(7) http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/images/a/a7/Top_20_container_ports_in_2015_-_on_the_basis_of_volume_of_containers_handled_in_%281000_TEUs%29.png

(8) Вж. например електронно писмо на GHA до AG от 14 януари 2011 г. във връзка с писмо от 3 декември 2010 г. Важно е да се отбележи, че в договорите за концесия се определя, че в случай на намаляване на капацитета за трансбордиране през срока на концесията, за което концесионерът не е отговорен, целевите обеми следва също да се намалят пропорционално.

(9) 12 януари 2012 г., писмо на AG до GHA (приложение 7.9 към материалите, предоставени от Белгия на 19 август 2016 г.); 17 януари 2011 г., писмо на AG до GHA (приложение 7.5 към материалите, предоставени от Белгия на 19 август 2016 г.); 19 декември 2011 г., писмо на РSA до GHA (приложение 7.44 към материалите, предоставени от Белгия на 19 август 2016 г.); 24 август 2012 г., писмо на PSA до GHA (приложение 7.50 към материалите, предоставени от Белгия на 19 август 2016 г.); 28 март 2013 г., писмо на РSA до GHA (приложение 7.55 към материалите, предоставени от Белгия на 19 август 2016 г.).

(10) През 2014 г. на дейностите на PSA и AG се падат около [15—40] % от общите приходи на GHA, като се вземат предвид всички преки и непреки приходи във връзка с дейностите на РSA и AG в пристанище Антверпен.

(11) Вж. бележка под линия 9;

(12) 15 февруари 2012 г., паметна бележка от съветниците на AG (материали, предоставени от Белгия на 15 март 2016 г., приложение 10); 11 февруари 2013 г., паметна бележка от външните съветници на РSA (материали, предоставени от Белгия на 20 март 2017 г., приложение 7.2).

(13) На 20 юни 2014 г. GHA е поискал арбитраж за неизплащане на неустойки от AG за неизпълнение на коригираните МТR, а AG е оспорило неустойките на основание на злоупотреба със закона и клауза за прекомерни неустойки (материали, предоставени от AG на 18 април 2016 г., с обобщена паметна бележка на AG в арбитражното производство).

(*1) Поверителна информация.

(14) Изготвени от Комисията въз основа на данните, предоставени от Белгия.

(15) Вж. също съображение 49, подточка i) и съображение 81 от решението за откриване на процедурата.

(16) Вж. също съображение 49, подточка ii) и съображение 82 от решението за откриване на процедурата.

(17) Механизмът за постепенно увеличаване на следните МТR, приложими за РSA: 2014 г.: 1 400 000 ЕЕДФ, 2015 г.: 2 000 000 ЕЕДФ, 2016 г.: 2 559 600 ЕЕДФ плюс 544 526 ЕЕДФ за допълнителната площ, предоставена на PSA.

(18) KN е заявило, inter alia, че GHA е нарушил задължението за спиране на процедурата, предписана от член 108, параграф 3 от ДФЕС, и е поискало от съда да забрани на GHA да прилага Решението на GHA от 2013 г. и да му нареди да фактурира и събере оставащото обезщетение или, при условията на евентуалност, да задължи GHA да отмени решението и да приеме ново решение за събиране на дължимото обезщетение, като в случай на неспазване наложи обезщетение за вреди за всеки ден.

(19) Освен това, що се отнася до РSA, в точка 4.3 от Решението от 2013 г. се посочва, че то е взето с цел фактурирането да бъде спряно за допълнително проучване.

(20) Намалението на обезщетението се различава от намалението на МТR. Пример: Първоначални MTR = 2 500, коригирани MTR = 1 500, извършен превоз = 1 200, неустойка за 1 единица = 8. В този хипотетичен случай намалението на МТR възлиза на 40 %, докато намалението на неустойките е 77 %.

(21) Решение на Съда от 5 юни 2012 г. по дело Комисия/Électricité de France (EDF), C-124/10 P, ECLI:EU:C:2012:318, точки 79—81.

(22) GHA се е отказал от мярка 2 и е върнал първоначалните МТR за AG, считано от 2015 г., надлежно коригирани за загубата на площ, понесена от AG. От 2015 г. AG е трябвало да изпълнява ежегодно МТR в размер на 1 247 630 ЕЕДФ.

(23) Клаузата за обективна невъзможност е клауза в договор, предназначена да обхване случаите, в които настъпват непредвидени събития, променящи основно баланса в договора, което води до прекомерна тежест за една от участващите страни. (https://en.wikipedia.org/wiki/Hardship_clause)

(24) Решение на съвета на директорите на GHA № 161146 от 17 май 2016 г.

(25) Решение на Съда от 17 септември 2014 г. по дело Commerz Nederland NV/Havenbedrijf Rotterdam NV, C-242/13, ECLI:EU:C:2014:2224, точка 32.

(26) Решение на Съда от 21 март 1991 г. по дело Италианска република/Комисия на Европейските общности, C-305/89, ECLI:EU:C:1991:142, точка 20. Решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. по дело Corsica Ferries France SAS/Европейска комисия, T-565/08, ECLI:EU:T:2012:415, точка 83.

(27) СТО, World merchandise imports by region and selected economy (Световен внос на стоки по региони и подбрани икономики), 2002—2012 г., https://www.wto.org/english/res_e/statis_e/its2013_e/itsl3_appendix_e.htm

(28) Тъй като РSA е постигнало на други терминали в Антверпен резултати, надхвърлящи приложимите на тези терминали MTR, РSA предложи постигнатият излишък по МТR да компенсира непостигнатите МТR в DGD.

(29) Решение на Първоинстанционния съд от 11 юли 2002 г. по дело Hijos de Andrés Molina, SA (HAMSA)/Комисия, Т-152/99, ECLI:EU:T:2002:188, точка 170.

(30) Решение на Съда от 5 юни 2012 г. по дело Европейска Комисия/Électricité de France (EDF), C-124/10 P, ECLI:EU:C:2012:318, точки 78,79, 86 и 103.

(31) Решение на Съда от 29 април 1999 г. по дело Кралство Испания/Комисия, С-342/96, ECLI:EU:C:1999:210, точка 46.

(32) Решение на Съда от 29 юни 1999 г. по дело Déménagements-Manutention Transport SA (DMT), C-256/97, ECLI:EU:C:1999:332, точки 24 и 30.

(33) Решението е обжалвано от KN, вж. съображение 25. Решението по жалбата все още е произнесено.

(34) Решение на Съда от 24 януари 2013 г. по дело Frucona Košice a.s./Европейска Комисия, С-73/11Р, ECLI:EU:C:2013:32, точка 81; Решение на Съда от 21 март 2013 г. по дело Европейска комисия/Buczek Automotive sp. z o.o, C-405/11Р, ECLI:EU:C:2013:186, точки 59 и следв.

(35) Например Решение на Комисията от 13 март 2000 г. относно мярка за държавна помощ № 94/98, Германия, Leuna 2000/Elf/Mider, споразумение за уреждане на спор (ОВ C 327, 28.12.2002 г., стр. 10), SG(2000) D/102293, точки 19 и следв.; Решение 2011/276/ЕС на Комисията от 26 май 2010 година относно държавна помощ под формата на данъчно споразумение, приведена в действие от Белгия в полза на дружество Umicore S.A. (предишно „Union Minière S.A.“) (Държавна помощ C 76/03 (ex NN 69/03) (ОВ L 122, 11.5.2011 г., стр. 76).

(36) Решение 2011/276/ЕС.

(37) Draft Commission Notice on the notion of State aid pursuant to Article 107(1) TFEU (Проект на известие на Комисията относно понятието „държавни помощи“ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС), Брюксел, 2014 г., http://ec.European.eu/competition/consultations/2014_state_aid_notion/draft_guidance_nl.pdf, точки 126 и следв.

(38) Материалите, предоставени от Белгия на 4 април 2017 г., в които се изтъква Решение № 161146 на GHA от 17 май 2016 г.

(39) Решение на Съда от 11 юли 1996 г. по дело Syndicat français de l'Express international (SFEI) и др./La Poste и др., C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, точки 60—61. Решение на Общия съд от 6 март 2003 г. по съединени дела Westdeutsche Landesbank Girozentrale и Land Nordrhein-Westfalen/Комисия, T-228/99 и T-233/99, ECLI:EU:T:2003:57, точка 208.

(40) Решение на Съда от 16 май 2002 г. по дело Френска република/Комисия (Stardust Marine), C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294, точка 71. („…с цел да се провери дали действията на държавата са отговаряли на поведението на благоразумен инвеститор, функциониращ в условията на пазарна икономика, е необходимо да се изходи от гледна точка на периода, през който са били взети мерките за финансово подпомагане …“).

(41) Решение на Общия съд от 27 април 2017 г. по дело Germanwings/Комисия, T-375/15, ECLI:EU:T:2017:289, точка 77 и цитираната там съдебна практика.

(42) Темата е била в дневния ред на заседанията на съвета на директорите, проведени на 12 май и 1 септември 2009 г., 29 юни и 5 октомври 2010 г., 1 февруари, 11 октомври и 8 ноември 2011 г. и 3 юли, 4 септември, 6 ноември и 18 ноември 2012 г.

(43) Освен това, що се отнася до PSA Antwerp, в точка 4.3 от Решението от 2013 г. се посочва, че решението е било взето с цел фактурирането да бъде спряно за допълнително проучване.

(44) Вж. например електронно писмо на GHA до AG от 14 януари 2011 г. във връзка с писмо от 3 декември 2010 г. Важно е да се отбележи, че в договорите за концесия е предвидено, че при намаляване на капацитета за трансбордиране през срока на концесията, за което концесионерът не е отговорен, целевите обеми следва също да бъдат пропорционално намалени.

(45) Първоначални МТR: 2008 г.: PSA: 1 010 183 ЕЕДФ; AG: 665 208 ЕЕДФ; 2009 г.: PSA: 1 522 103 ЕЕДФ; AG: 1 023 583 ЕЕДФ.

(46) Белгийското гражданско право действа на принципа pacta sunt servanda, но същевременно предвижда ограничения и изключения от този принцип. Едно такова ограничение е, че договорните права трябва да се изпълняват „добросъвестно“ съгласно член 1134, параграф 3 от Белгийския граждански кодекс, т.е. че не се разрешава злоупотреба със закона („rechtsmisbruik“). Злоупотреба със закона може да има, когато дадена страна упражнява правата си по начин, който очевидно излиза извън гр