13.

Допълнение 1 се изменя, както следва: а) В точка 1 първият параграф се заменя със следното: „В настоящото допълнение се описва процедурата за определяне на емисиите на замърсители въз основа на измервания, извършени на превозни средства при движение по път с използване на преносими системи за измерване на емисиите (наричани по-нататък „PEMS“). Емисиите на замърсители, които се измерват въз основа на отработилите газове на двигателя, включват следните компоненти: въглероден оксид, общо въглеводороди, азотни оксиди и брой на праховите частици — за двигателите със запалване чрез сгъстяване, както и въглероден оксид, неметанови въглеводороди, метан, азотни оксиди и брой на праховите частици — за двигателите с принудително запалване. Освен това се измерва въглеродният диоксид, за да бъде възможно прилагането на процедурите за изчисляване, описани в раздел 4.“ б) Точка 2.1.1. се заменя със следното: „2.1.1. газоанализатори и анализатори на броя на праховите частици за измерване на концентрациите на регулираните газообразни замърсители в отработилите газове;“. в) В точка 2.2. таблица 1 се заменя със следното: „Таблица 1 Параметри на изпитването Параметър Мерна единица Източник Концентрация на THC (4) ppm Газоанализатор Концентрация на CO (4) ppm Газоанализатор Концентрация на NOx (4) ppm Газоанализатор Концентрация на CO2 (4) ppm Газоанализатор Концентрация на CH4 (4) (5) ppm Газоанализатор Концентрация на броя на праховите частици #/cm3 Анализатор на броя на праховите частици Настройка на разреждането (ако е приложимо) — Анализатор на броя на праховите частици Поток на отработилите газове kg/h Дебитомер за отработилите газове (наричан по-долу „EFM“) Температура на отработилите газове K EFM Температура на околната среда (6) K Датчик Налягане на околната среда kРа Датчик Въртящ момент на двигателя (6) Nm ECU или датчик Честота на въртене на двигателя min-1 ECU или датчик Дебит на горивото на двигателя g/s ECU или датчик Температура на охлаждащата течност на двигателя K ECU или датчик Температура на всмуквания от двигателя въздух (5) K Датчик Пътна скорост на превозното средство km/h ECU и GPS Географска ширина на местонахождението на превозното средство градуси GPS Географска дължина на местонахождението на превозното средство градуси GPS г) В раздел 2.4. се добавят следните точки: „2.4.6. Монтиране на анализатора на броя на праховите частици При монтирането и експлоатацията на PEMS трябва да се гарантира, че няма пропуски (изтичане), и да се намали до минимум загубата на топлина. За да се избегне образуването на частици, свързващите елементи трябва да бъдат топлинно стабилизирани при температурата, очаквана по време на изпитването на отработилите газове. Когато се използват еластомерни съединения за свързване на изпускателната тръба на превозното средство и съединителната тръба, тези съединения не трябва да влизат в контакт с отработилите газове, за да се избегнат несвойствени ефекти при голямо натоварване на двигателя. „2.4.7. Вземане на проби от емисиите за целите на измерването на броя на праховите частици Вземането на проби от емисиите трябва да бъде представително и да се извършва в точки с добро смесване на отработилите газове, където влиянието на околния въздух след точката за вземане на проби е минимално. Когато е приложимо, проби от емисиите се вземат след дебитомера за измерване на масовия дебит на отработилите газове, като се спазва разстояние от най-малко 150 mm от уреда за измерване на дебита. Сондата за вземане на проби трябва да бъде монтирана най-малко на разстояние 3 вътрешни диаметъра на изпускателната тръба преди точката на изпускане на отработилите газове в околната среда. Пробите от отработилите газове се вземат от средата на потока. Ако за вземането на проби се използват няколко сонди, сондата за вземане на проби от частиците се поставя преди другите сонди за вземане на проби. Сондата за вземане на проби от частиците не следва да оказва влияние върху вземането на проби от газообразни замърсители. Типът и спецификациите на сондата и нейният монтаж трябва да са подробно документирани или от техническата служба в протокола от изпитването (в случай на изпитване за одобряването на типа), или от производителя на превозното средство в собствената документация (в случай на изпитване на съответствието в експлоатация). Когато се вземат проби от частици и те не се разреждат в изходната тръба на последния шумозаглушител, проводът за вземане на проби от точката за вземане на проби от неразредените отработили газове до точката на разреждане или детектора на частици трябва да е нагрят до най-малко 373 K (100 °C). Всички елементи на системата за вземане на проби — от изпускателната тръба до детектора на частици — които са в контакт с неразредените или разредените отработили газове, трябва да са проектирани по такъв начин, че да свеждат до минимум отлагането на частици. Всички части трябва да бъдат произведени от антистатичен материал, за да се предотвратят електростатични смущения.“ д) В раздел 2.5. се добавя следната точка: „2.5.5. Проверка на анализатора на броя на праховите частици PEMS трябва да функционира без грешки и предупреждения за критични състояния. Нулевото ниво на анализатора на броя на праховите частици се регистрира чрез вземане на проби от околен въздух, преминал през високоефективен въздушен филтър за прахови частици (НЕРА), на входа на провода за вземане на проби в рамките на 12-часовия период преди започване на изпитването. Сигналът се записва при постоянна честота от най-малко 1,0 Hz, усреднена за период от 2 минути. Крайната концентрация трябва да бъде в рамките на спецификациите на производителя, но не трябва да превишава 5 000 частици на кубичен сантиметър.“ е) Точка 2.6.1. се заменя със следното: „2.6.1. Начало на изпитването За целите на процедурата на изпитване „начало на изпитването“ означава първото запалване на двигателя с вътрешно горене. Вземането на проби от емисиите, измерването на параметрите на отработилите газове и записването на данните за двигателя и околната среда трябва да започне преди началото на изпитването. Забранява се изкуствено загряване на системата за контрол на емисиите преди началото на изпитването. В началото на изпитването температурата на охлаждащата течност не трябва да надхвърля околната температура с повече от 5 °C, и не трябва да надвишава 303 K (30 °C). Оценката на данните трябва да започне, когато температурата на охлаждащата течност за първи път достигне 303 K (30 °С) или когато температурата на охлаждащата течност се стабилизира в границите на ± 2 K за период от 5 минути, при настъпването на първото от тези две събития, но не по-късно от 10 минути след пускането на двигателя.“ ж) Точка 2.6.3. се заменя със следното: „2.6.3. Край на изпитването Краят на изпитването е достигнат, когато превозното средство е приключило пътуването и двигателят с вътрешно горене е изключен. Двигателят с вътрешно горене се изключва, веднага след като това стане възможно в края на пътуването. Данните продължават да се записват до изтичане на времето на реагиране на системите за вземане на проби.“ з) В раздел 2.7., точка 2.7.4. параграф а) се заменя със следното: „а) ако разликата между резултатите преди изпитването и след изпитването е по-малка от 2 %, както е определено в точки 2.7.2. и 2.7.3., измерените концентрации могат да бъдат използвани некоригирани или се коригират за дрейф съгласно точка 2.7.5. при поискване на производителя.“ и) В раздел 2.7. се добавя следната точка: „2.7.6. Проверка на анализатора на броя на праховите частици Нулевото ниво на анализатора на броя на праховите частици се проверява преди началото и след края на изпитването и се записва в съответствие с изискванията по точка 2.5.5.“ й) Точки 3.1.1., 3.1.2. и 3.1.3. се заменят със следното: „3.1.1. Данни от анализатори Данните от газоанализаторите трябва да бъдат точно синхронизирани, като се използва процедурата, определена в параграф 9.3.5. от приложение 4 към Правило № 49 на ИКЕ на ООН. Данните от анализатора на броя на праховите частици трябва да бъдат съобразени с неговото време за преобразуване, съгласно инструкциите на производителя на уреда. 3.1.2. Данни от анализатори и данни от дебитомера за отработилите газове (EFM) Данните от газоанализаторите и анализаторите на броя на праховите частици трябва да бъдат точно синхронизирани с данните от EFM, като се използва процедурата от точка 3.1.4. 3.1.3. Данни от PEMS и данни от двигателя Данните от PEMS (газоанализатори, анализатор на броя на ПЧ и EFM) трябва да бъдат точно синхронизирани с данните от ECU на двигателя, като се използва процедурата от точка 3.1.4.“ к) В точка 3.1.4. текстът „1: Газоанализатори (концентрации на THC, CO, CO2, NOx);“ се заменя със следното: „1. : Газоанализатори (концентрации на THC, CO, CO2, NOx) и анализатор на броя на праховите частици;“. л) В раздел 3 се добавя следната точка: „3.6. Изчисляване на моментните емисии като брой на праховите частици Моментните емисии като брой на праховите частици (PNi) [#/s] се определят чрез умножаване на моментната концентрация на броя на праховите частици [#/cm3] с моментния масов дебит на отработилите газове [kg/s], като и двете стойности са коригирани и синхронизирани с оглед на времето за преобразуване в съответствие с параграф 1.4.3. от допълнение 3. За всички отрицателни моментни стойности на емисиите в последващите оценки на данните се използва стойност нула. При изчисляването на моментните емисии се използват всички значими цифри на междинните резултати. Следната формула се прилага за целите на определянето на моментните емисии като брой на праховите частици: където: PNi са моментните емисии като брой на праховите частици [#/s] cPNi е измерената концентрация на броя на праховите частици [#/m3], нормирана при 273 K (0 °C), включваща вътрешното разреждане и загубите на частици qmewi е измереният масов дебит на отработилите газове [kg/s] ρe е плътността на отработилите газове [kg/m3] при 273 K (0 °C).“ м) Точки 4.2.1. и 4.2.1.1. се заменят със следното: 4.2.1. Изчисляване на специфичните емисии Специфичните емисии e ([mg/kWh] или [#/kWh]) се изчисляват за всеки времеви интервал и всеки замърсител по следния начин: където: m е масовата емисия на замърсителя [mg/времеви интервал] или броят на праховите частици [#/времеви интервал] W(t2,i) – W(t1,i) е работата на двигателя по време на i-ия пореден интервал за изчисляване на средни стойности [kWh]. 4.2.1.1. Изчисляване на специфичните емисии за декларирано предлагано на пазара гориво Ако изпитването съгласно настоящото приложение се извършва с предлагано на пазара гориво, декларирано в точка 3.2.2.2.1. от част 1 на допълнение 4 към приложение I, специфичните емисии e ([mg/kWh] или [#/kWh]) се изчисляват за всеки времеви интервал и за всеки замърсител като се умножат специфичните емисии, определени съгласно точка 4.2.1., с корекционния коефициент за мощността, определен съгласно точка 1.1.2., буква a1) от приложение I.“ н) Точка 4.2.3. се заменя със следното: „4.2.3. Изчисляване на коефициентите на съответствие Коефициентите на съответствие се изчисляват за всеки отделен валиден времеви интервал и всеки отделен замърсител по следния начин: където: e представлява специфичната емисия на газообразния замърсител, получена при изпитване на стенд [mg/kWh] или [#/kWh]; L е приложимата гранична стойност [mg/kWh] или [#/kWh].“ o) Точка 4.3.2. се заменя със следното: „4.3.2. Изчисляване на коефициентите на съответствие Коефициентите на съответствие се изчисляват за всеки отделен валиден времеви интервал и всеки отделен замърсител по следния начин: където: където: m е масовата емисия на газообразния замърсител [mg/времеви интервал] или броят на праховите частици [#/времеви интервал]; mCO2(t2,i) – mCO2(t1,i) е масата на CO2 по време на i-ия пореден интервал за изчисляване на средни стойности [kg]; mCO2,ref е масата на CO2на двигателя, определена за WHTC [kg]; mL е масовата емисия на газообразния замърсител или броят на праховите частици, съответстващ(а) на приложимата гранична стойност по отношение на WHTC, съответно в [mg] или [#].“ п) В раздел 4 се добавят следните точки: „4.4. Изчисляване на окончателния коефициент на съответствие за изпитването 4.4.1. Окончателният коефициент на съответствие (CFfinal) за всеки замърсител се изчислява, както следва: където: CFcold е коефициентът на съответствие за студената фаза на изпитването, който трябва да е равен на най-високия коефициент на съответствие на пълзящите интервали за изчисляване на средни стойности, като се започне под температура от 343 K (70 °C) на охлаждащата течност, определен за този замърсител в съответствие с процедурите за изчисляване, посочени в точка 4.1. и, според случая, в точка 4.2. или 4.3.; CFwarm е коефициентът на съответствие за топлата фаза на изпитването, който трябва да е равен на 90-тия кумулативен процентил на коефициентите на съответствие, определен за този замърсител в съответствие с процедурите за изчисляване, посочени в точка 4.1. и, според случая, в точка 4.2. или 4.3., на пълзящите интервали за изчисляване на средни стойности, когато оценката на данните е започнала, след като температура на охлаждащата течност е достигнала 343 K (70 °C) за първи път.“