РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2021/1773 НА КОМИСИЯТА

от 28 юни 2021 година

съгласно Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета относно адекватното ниво на защита на личните данни от страна на Обединеното кралство

(нотифицирано под номер C(2021) 4801)

ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,

като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,

като взе предвид Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 г. относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (1), и по-специално член 36, параграф 3 от нея,

като има предвид, че:

1. ВЪВЕДЕНИЕ

(1) В Директива (ЕС) 2016/680 се определят правилата за предаването на лични данни от компетентните органи в Съюза на трети държави и международни организации, доколкото това предаване попада в приложното ѝ поле. Правилата относно международното предаване на данни от компетентните органи са установени в глава V от Директива (ЕС) 2016/680, по-специално в членове 35—40. Въпреки че движението на лични данни към и от държави извън Европейския съюз е от съществено значение за ефикасното сътрудничество в областта на правоприлагането, трябва да се гарантира, че нивото на защита, което се предоставя на личните данни в Европейския съюз, не се излага на риск от такова предаване (2).

(2) Съгласно член 36, параграф 3 от Директива (ЕС) 2016/680 Комисията може да реши посредством акт за изпълнение, че дадена трета държава, територия или един или повече конкретни сектори в дадена трета държава, или дадена международна организация осигуряват адекватно ниво на защита. При това условие предаването на лични данни на трета държава може да се извършва, без да е необходимо допълнително разрешение (с изключение на случаите, когато друга държава членка, от която са получени данните, трябва да даде своето разрешение за предаването), както е предвидено в член 35, параграф 1 и съображение 66 от Директива (ЕС) 2016/680.

(3) Както е посочено в член 36, параграф 2 от Директива (ЕС) 2016/680, приемането на решение относно адекватното ниво на защита трябва да се основава на цялостен анализ на правовия ред на третата държава. В своята оценка Комисията трябва да определи дали въпросната трета държава гарантира ниво на защита, „по същество равностойно“ на осигуреното в рамките на Европейския съюз (съображение 67 от Директива (ЕС) 2016/680). Стандартът, спрямо който се оценява „равностойността по същество“, е определеният от законодателството на ЕС, по-специално от Директива (ЕС) 2016/680, както и от съдебната практика на Съда на Европейския съюз (3). Референтният документ на Европейския комитет по защита на данните за адекватното ниво на защита също е от значение в това отношение (4).

(4) Както бе изяснено от Съда на Европейския съюз, това не изисква установяване на идентично ниво на защита (5). По-специално средствата, до които въпросната трета държава прибягва за защита на личните данни, могат да са различни от прилаганите в Европейския съюз, стига те на практика да се окажат ефективни за осигуряването на адекватно ниво на защита (6). Поради това стандартът за адекватно ниво на защита не включва изискване за буквално възпроизвеждане на правилата на Съюза. Критерият се състои по-скоро в това дали чрез същността на правото на неприкосновеност на личния живот и неговото ефективно прилагане, надзор и изпълнение чуждестранната система като цяло осигурява необходимото ниво на защита (7).

(5) Комисията анализира внимателно съответното законодателство и практиката на Обединеното кралство. Въз основа на своите констатации, изложени по-долу, Комисията стига до заключението, че Обединеното кралство осигурява адекватно ниво на защита на личните данни, предавани от компетентните органи в Съюза, попадащи в обхвата на Директива (ЕС) 2016/680, на компетентните органи в Обединеното кралство, попадащи в обхвата на част 3 от Закона за защита на данните от 2018 г. (ЗЗД от 2018 г.) (8).

(6) В резултат на настоящото решение подобно предаване може да се извършва за период от четири години, без да е необходимо допълнително разрешение, като е възможно подновяване, и без да се засягат условията, предвидени в член 35 от Директива (ЕС) 2016/680.

2. ПРАВИЛА, КОИТО СЕ ПРИЛАГАТ ЗА ОБРАБОТВАНЕТО НА ЛИЧНИ ДАННИ ОТ КОМПЕТЕНТНИТЕ ОРГАНИ ЗА ЦЕЛИТЕ НА НАКАЗАТЕЛНОТО ПРАВОПРИЛАГАНЕ

2.1. Конституционна уредба

(7) Обединеното кралство е парламентарна демокрация. То има суверенен парламент, който е върховен спрямо всички останали държавни институции, изпълнителна власт, представителите на която се избират от парламента и се отчитат пред него, и независима съдебна власт. Изпълнителната власт черпи правомощията си от способността си да се ползва от доверието на избраната Камара на общините и се отчита пред двете камари на парламента (Камарата на общините и Камарата на лордовете), които отговарят за контрола върху правителството и за обсъждането и приемането на закони. Парламентът на Обединеното кралство е делегирал законодателни правомощия на парламента на Шотландия, парламента на Уелс (Senedd Cymru) и Събранието на Северна Ирландия по някои вътрешни въпроси в Шотландия, Уелс и Северна Ирландия. Макар защитата на данните да е въпрос, който е от компетентността на парламента на Обединеното кралство, т.е. едно и също законодателство се прилага в цялата страна, други области на политиката, свързани с настоящото решение, са делегирани. Например правомощията, свързани с наказателноправните системи на Шотландия и Северна Ирландия, включително полицейската дейност (дейностите, извършвани от полицейските служби), са делегирани съответно на парламента на Шотландия и на Събранието на Северна Ирландия (9).

(8) Въпреки че Обединеното кралство не разполага с кодифицирана конституция в смисъла на утвърден учредителен документ, с течение на времето се е оформил обликът на неговите конституционни принципи, произтичащи по-специално от съдебната практика и конвенциите. Някои нормативни актове, като например Магна харта (Magna Carta), Законът за правата (Bill of Rights) от 1689 г. и Законът за правата на човека (Human Rights Act) от 1998 г., имат призната конституционна стойност. Като част от конституцията, основните права на физическите лица са развити чрез общото право, нормативните актове и международните договори, по-специално Европейската конвенция за правата на човека (ЕКПЧ), която Обединеното кралство ратифицира през 1951 г. Обединеното кралство също така ратифицира Конвенцията на Съвета на Европа за защита на лицата при автоматизираната обработка на лични данни (Конвенция № 108) през 1987 г. (10).

(9) Със Закона за правата на човека от 1998 г. правата, съдържащи се в ЕКПЧ, се въвеждат в правото на Обединеното кралство. По силата на този закон на всяко физическо лице се предоставят основните права и свободи, предвидени в членове 2—12 и в член 14 от ЕКПЧ, както и в членове 1—3 от Първия протокол към нея и в член 1 от Тринадесетия протокол към нея, във връзка с членове 16—18 от ЕКПЧ. Това включва правото на зачитане на личния и семейния живот, което на свой ред обхваща правото на защита на данните и правото на справедлив съдебен процес (11). По-специално, съгласно член 8 от ЕКПЧ държавните власти могат да се намесват в ползването на правото на неприкосновеност на личния живот само в случаите, предвидени в закона, когато това е необходимо в едно демократично общество в интерес на националната и обществената сигурност или на икономическото благосъстояние на страната, за предотвратяване на безредици или престъпления, за защита на здравето и морала или на правата и свободите на другите.

(10) В съответствие със Закона за правата на човека от 1998 г. всяко действие на публичните органи трябва да бъде съвместимо с право, гарантирано съгласно ЕКПЧ (12). Освен това първичното законодателство и подзаконовите актове трябва да се тълкуват и прилагат по начин, който е съвместим с тези права (13). В случай че дадено лице счита, че неговите права, включително правото на неприкосновеност на личния живот и защита на данните, са били нарушени от публични органи, то може да получи правна защита пред съдилищата на Обединеното кралство съгласно Закона за правата на човека от 1998 г., а впоследствие — след изчерпване на националните средства за правна защита — може да получи правна защита пред Европейския съд по правата на човека за нарушения на правата, гарантирани от ЕКПЧ.

2.2. Уредбата на Обединеното кралство за защита на данните

(11) Обединеното кралство се оттегли от Съюза на 31 януари 2020 г. Въз основа на Споразумението за оттеглянето на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия от Европейския съюз и Европейската общност за атомна енергия (14) правото на Съюза продължи да се прилага в Обединеното кралство по време на преходния период до 31 декември 2020 г. Преди оттеглянето и по време на преходния период правната уредба относно защитата на личните данни в Обединеното кралство, уреждаща обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания, включително предпазването от заплахи за обществената сигурност и тяхното предотвратяване, се състоеше от съответните части от Закона за защита на данните от 2018 г., с който е транспонирана Директива (ЕС) 2016/680.

(12) С цел подготвяне на излизането от ЕС правителството на Обединеното кралство прие Закона от 2018 г. за оттеглянето от Европейския съюз (EUWA) (15), с който пряко приложимите законодателни актове на Съюза бяха включени в правото на Обединеното кралство и се предвиди, че т. нар. „произтичащо от правото на ЕС национално законодателство“ ще продължи да поражда действие след края на преходния период. Съгласно EUWA част 3 от ЗЗД от 2018 г. (16), с който се транспонира Директива (ЕС) 2016/680, представлява „произтичащо от правото на ЕС национално законодателство“. По силата на EUWA „произтичащото от правото на ЕС национално законодателство“, което не е изменено, трябва да се тълкува от съдилищата на Обединеното кралство съгласно съответната съдебна практика на Съда на Европейския съюз (Съда) и общите принципи на правото на Съюза, тъй като те са били в сила непосредствено преди края на преходния период (наричани съответно „запазена съдебна практика на ЕС“ и „запазени общи принципи на правото на ЕС“) (17).

(13) Съгласно EUWA министрите на Обединеното кралство имат правомощието чрез нормативни актове да създават вторично законодателство във връзка с въвеждането на необходими изменения в запазеното законодателство на ЕС, произтичащи от оттеглянето на Обединеното кралство от Съюза. Това правомощие беше упражнено с Наредбите от 2019 г. за защита на данните, неприкосновеността на личния живот и електронните съобщения (изменения и т.н.) (Напускане на ЕС) (18). С тях се изменя законодателството на Обединеното кралство за защита на данните, включително ЗЗД от 2018 г., с цел привеждане в съответствие с националния контекст (19).

(14) Следователно съгласно Споразумението за оттегляне след преходния период правните стандарти относно обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания, включително предпазването от заплахи за обществената сигурност в Обединеното кралство и тяхното предотвратяване, ще продължат да бъдат определени в съответните части от ЗЗД от 2018 г., но изменени с Наредбите за защита на данните, неприкосновеността на личния живот и електронните съобщения, по-специално в част 3 от посочения акт. Общият регламент относно защитата на данните на Обединеното кралство (ОРЗД на Обединеното кралство) не се прилага за този вид обработване.

(15) В част 3 от ЗЗД от 2018 г. са предвидени правилата за обработването на лични данни за целите на наказателното правоприлагане, включително принципите за защита на данните, правните основания за обработването (законосъобразността), правата на субектите на данни, задълженията на компетентните органи в качеството им на администратори и ограниченията за последващо предаване. Същевременно приложимите правила относно надзора, привеждането в изпълнение и средствата за защита, приложими за сектора на правоприлагането, са предвидени в части 5 и 6 от ЗЗД от 2018 г.

(16) Също така, с оглед на съответната роля на полицейските служби в сектора на правоприлагането, следва да се вземат предвид правилата, уреждащи полицейската дейност. Тъй като полицейската дейност е делегиран въпрос, по отношение на нея в а) Англия и Уелс, б) Шотландия и в) Северна Ирландия (20) се прилагат различни законодателни актове, които обаче често са сходни по съдържание. Освен това в различни видове ръководства се предоставят допълнителни разяснения относно начина, по който следва да се използват правомощията на полицията. Съществуват три основни вида насоки в областта на полицейската дейност: 1) нормативни насоки, издадени съгласно законодателството, като Етичният кодекс (21) и Кодексът за поведение относно управлението на полицейска информация (22), издадени съгласно Закона за полицията от 1996 г. (23), или Кодексът за поведение на Закона за полицията и доказателствата в наказателния процес (24), издаден съгласно Закона за полицията и доказателствата в наказателния процес (25), 2) Ръководството за разрешена професионална практика относно управлението на полицейска информация (26), издадено от Полицейския колеж и 3) оперативните насоки (публикувани от самата полиция). Националният съвет на началниците на полицията (координационен орган за всички полицейски служби на Обединеното кралство) публикува оперативни насоки, които всички полицейски служби са одобрили и които следователно се прилагат на национално равнище (27). Целта на тези насоки е да се осигури съгласуваност между службите по отношение на начина, по който се управлява информацията (28).

(17) Кодексът за поведение относно управлението на полицейска информация беше издаден през 2005 г. от министъра, при използване на правомощията, предвидени в член 39А от Закона за полицията от 1996 г. (29). Всеки кодекс за поведение, издаден съгласно Закона за полицията, трябва да бъде одобрен от министъра, като преди внасянето му в парламента е необходимо да се проведе консултация с Националната агенция по престъпността (National Crime Agency). С член 39а, параграф 7 от Закона за полицията се въвежда изискване полицията надлежно да взема предвид кодексите, издадени съгласно Закона, следователно от полицията се очаква да го спазва (30). Освен това ненормативните насоки (като Ръководството за разрешена професионална практика относно управлението на полицейска информация) трябва винаги да са съгласувани с Кодекса за поведение относно управлението на полицейска информация, който се ползва с приоритет спрямо него (31). Във всеки случай, макар че може да има определени оперативни ситуации, при които е необходимо да се отклонят от тези насоки, полицейските служители остават задължени да съблюдават изискванията, определени в част 3 от ЗЗД от 2018 г. (32).

(18) Допълнителни насоки относно законодателството на Обединеното кралство за защита на данните във връзка с обработването в сектора на правоприлагането се предоставят от комисаря по информацията (ICO) (33) (за повече подробности относно ICO вж. съображения 93—109). Въпреки че насоките не са правнообвързващи, по съдебно дело съдът ще бъде задължен да вземе предвид всяко тяхно нарушение, тъй като те имат тълкувателна тежест и показват как законодателството за защита на данните се тълкува и привежда в изпълнение на практика от комисаря (34).

(19) Накрая, както е посочено в съображения 8—10, правоприлагащите органи на Обединеното кралство трябва да осигурят спазването на ЕКПЧ и Конвенция № 108.

(20) Следователно по своята структура и основни компоненти правната уредба за обработването на данни от правоприлагащите органи в областта на наказателното право на Обединеното кралство е много сходна с тази, която се прилага в ЕС. Това включва и факта, че тази уредба се основава не само на предвидени в националното право задължения, които са съобразени с правото на ЕС, но и на задължения, залегнали в международното право, по-специално чрез присъединяването на Обединеното кралство към ЕКПЧ и Конвенция № 108, както и подчиняването му на юрисдикцията на Европейския съд по правата на човека. Следователно тези задължения, които произтичат от правнообвързващи международни инструменти, отнасящи се по-специално до защитата на личните данни, са особено важен елемент от правната уредба, която е предмет на оценка в настоящото решение.

2.3. Материален и териториален обхват

(21) Материалният обхват на част 3 от ЗЗД от 2018 г. съвпада с този на Директива (ЕС) 2016/680, определен в член 2, параграф 2 от нея. Част 3 се прилага за обработването от компетентен орган на лични данни изцяло или частично с автоматични средства, както и за обработването от компетентен орган с други средства на лични данни, които са част от регистър с лични данни или са предназначени да съставляват част от такъв регистър.

(22) Също така, за да попадне в обхвата на посочената част 3, администраторът трябва да бъде „компетентен орган“, а обработването трябва да се извършва за „целите на правоприлагането“. Поради това режимът за защита на данните, който се оценява в настоящото решение, се прилага за всички дейности по правоприлагане на тези компетентни органи.

(23) Понятието „компетентен орган“ е определено в член 30 от ЗЗД като лице, посочено в приложение 7 към ЗЗД от 2018 г., както и всяко друго лице, доколкото това лице има законоустановени функции за някоя от целите на правоприлагането. Компетентните органи, изброени в приложение 7, включват не само полицейските служби, но и всички министерски ведомства на Обединеното кралство, както и други органи с функции по разследване (напр. комисаря на Кралската данъчна и митническа служба, органа по приходите на Уелс, Органа за защита на конкуренцията и пазарите, Кралския имотен регистър или Националната агенция по престъпността), органи за наказателно преследване, други органи за наказателно правосъдие и други субекти или организации, които извършват дейности по правоприлагане (35). Част 3 от ЗЗД от 2018 г. се прилага и за съдилищата и трибуналите, когато те упражняват своите правораздавателни функции, с изключение на частта, свързана с правата на субекта на данни и надзора от страна на ICO (36). Списъкът на компетентните органи, представен в приложение 7, не е окончателен и може да бъде актуализиран от министъра с наредби, като се вземат предвид промените в организацията на публичните служби (37).

(24) Въпросното обработване трябва също така да бъде за „целите на правоприлагането“, определяни като предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания, включително предпазването от заплахи за обществената сигурност и тяхното предотвратяване (38). Обработването от компетентен орган не се урежда от част 3 от ЗЗД от 2018 г., когато не се извършва за целите на правоприлагането. Такъв например ще бъде случаят, когато Органът за защита на конкуренцията и пазарите разследва случаи, които не са инкриминирани (напр. сливания между дружества). В този случай ще се прилага ОРЗД на Обединеното кралство, заедно с част 2 от ЗЗД от 2018 г., тъй като обработването на лични данни от компетентните органи се извършва за цели, различни от целите на правоприлагането. При определянето на приложимия режим за защита на данните (част 3 или част 2 от ЗЗД от 2018 г.) по отношение на въпросното обработване на лични данни компетентният орган, т.е. администраторът, трябва да прецени дали „основната цел“ на това обработване е една от целите на правоприлагането съгласно ЗЗД от 2018 г.

(25) Що се отнася до териториалния обхват на част 3 от ЗЗД от 2018 г., в член 207, параграф 2 се предвижда, че ЗЗД се прилага за обработването на лични данни в контекста на дейността на лице, установено на територията на Обединеното кралство. Това включва публичните органи на територията на Англия, Уелс, Шотландия и Северна Ирландия, които попадат в материалния обхват на част 3 от ЗЗД от 2018 г. (39).

2.3.1. Определение за лични данни и обработване

(26) Ключовите понятия за лични данни и обработване са определени в член 3 от ЗЗД от 2018 г. и се прилагат в целия ЗЗД. Определенията следват стриктно съответните определения, установени в член 3 от Директива (ЕС) 2016/680. Съгласно ЗЗД от 2018 г. „лични данни“ означава всяка информация, свързана с идентифицирано живо физическо лице или живо физическо лице, което може да бъде идентифицирано (40). Съгласно член 3, параграф 3 от ЗЗД 2018 г. физическо лице, което може да бъде идентифицирано, е лице, което може да бъде идентифицирано, пряко или непряко, въз основа на информацията, включително чрез позоваване на име или идентификатор, или чрез позоваване на един или повече признаци, специфични за физическата, физиологичната, генетичната, психическата, икономическата, културната или социалната идентичност на това физическо лице. Понятието „обработване“ се определя като операция или съвкупност от операции, извършвани с информация или набор от информация, като: а) събиране, записване, организиране, структуриране или съхранение; б) адаптиране или промяна; в) извличане, консултиране или използване; г) разкриване чрез предаване, разпространяване или друга форма на осигуряване на достъп до данните; д) подреждане или комбиниране; или е) ограничаване, изтриване или унищожаване. Освен това в Закона „обработване на чувствителни данни“ се определя като: а) обработването на лични данни, разкриващо расов или етнически произход, политически възгледи, религиозни или философски убеждения или членство в професионални съюзи; б) обработването на генетични данни или биометрични данни с цел уникално идентифициране на физическото лице; в) обработването на данни за здравословното състояние; г) обработването на данни, свързани със сексуалния живот или сексуалната ориентация на физическото лице“ (41). В това отношение в член 205 от ЗЗД от 2018 г. се съдържат определенията за „биометрични данни“ (42), „данни за здравословното състояние“ (43) и „генетични данни“ (44).

(27) В член 32 от ЗЗД от 2018 г. се изясняват определенията за „администратор“ и „обработващ лични данни“ в контекста на обработването на лични данни за целите на правоприлагането, като стриктно се следват съответстващите им определения в Директива (ЕС) 2016/680. „Администратор“ означава компетентният орган, който определя целите и средствата за обработването на лични данни. Когато обработването се изисква от закона, администраторът е компетентният орган, на когото се налага такова задължение по съответния закон. „Обработващ лични данни“ се определя като всяко лице, което обработва лични данни от името на администратора (различно от лице, което е служител на администратора).

2.4. Гаранции, права и задължения

2.4.1. Законосъобразност и добросъвестност на обработването

(28) Съгласно член 35 от ЗЗД от 2018 г. обработването на лични данни трябва да бъде законосъобразно и добросъвестно, подобно на изискването по член 4, параграф 1, буква а) от Директива (ЕС) 2016/680. В съответствие с член 35, параграф 2 от ЗЗД от 2018 г. обработването на лични данни за всяка от целите на правоприлагането е законосъобразно само ако е въз основа на правото и ако или субектът на данни е дал съгласие за обработването за тази цел, или обработването е необходимо за изпълнението на задача, осъществявана за тази цел от компетентен орган.

2.4.1.1. Обработване въз основа на правото

(29) Подобно на разпоредбите на член 8 от Директива (ЕС) 2016/680, за да се осигури законосъобразността на обработването, попадащо в обхвата на част 3 от ЗЗД от 2018 г., това обработване трябва да бъде „въз основа на правото“. „Законосъобразно“ обработване означава разрешено по силата на нормативен акт, общото право или кралски изключителни права (45).

(30) Правомощията на компетентните органи като цяло се уреждат от нормативни актове, което означава, че техните функции и правомощия са ясно определени в законодателни актове, приети от Парламента (46). В определени случаи полицията, както и други компетентни органи, изброени в приложение 7 към ЗЗД от 2018 г., могат да се осланят на общото право, за да обработват данни (47). Общото право е създадено чрез прецеденти, установени с решения на съдилищата. Общото право е от значение в контекста на правомощията на полицията, която черпи от този източник на правото основното си задължение да защитава обществеността, като разкрива и предотвратява престъпления (48). Полицейските служби обаче имат както правомощия, произтичащи от общото право, така и законоустановени правомощия (49) да изпълняват това задължение. Когато полицията разполага със законоустановени правомощия, те се ползват с приоритет спрямо всички правомощия по общото право (50).

(31) Обхватът на правомощията и задълженията на полицейския служител по общото право е признат от съдилищата като обхващащ „всички дейности, които според него са необходими за поддържането на мира, предотвратяването на престъпления или защитата на имуществото от престъпления“ (51). Правомощията по общото право не са безусловни. Те подлежат на редица ограничения, включително такива, установени от съдилищата (52) и от законодателството, по-специално Закона за правата на човека от 1998 г. и Закона за равенството от 2010 г. (53). Освен това за компетентните органи, обработващи данни съгласно част 3 от ЗЗД от 2018 г., това включва упражняване на правомощията по общото право в съответствие с изискванията на ЗЗД от 2018 г. (54). Също така при решението за извършване на какъвто и да било вид обработване на данни трябва да се вземат предвид изискванията съгласно приложимите насоки, като например Кодекса за поведение относно управлението на полицейска информация, както и насоките, специфични за някоя от държавите от Обединеното кралство (55). Правителството и оперативните полицейски служби издават редица ръководства, за да се гарантира, че полицейските служители упражняват своите правомощия във връзка с обработването на данни в границите, определени от общото право или съответния нормативен акт (56).

(32) Кралските изключителни права представляват друг компонент на „правото“ и се отнасят до определени правомощия, предоставени на Короната и упражнявани от изпълнителната власт, които не се основават на нормативен акт, а произтичат от суверенитета на монарха (57). Много малко са примерите за изключителни правомощия в контекста на правоприлагането. Те включват например рамката за правна взаимопомощ, с която се дава възможност за споделяне на данни от министър с трети държави за целите на правоприлагането, а правомощието за споделяне на данни по този начин невинаги е предвидено в нормативен акт (58). Кралските изключителни права са подчинени на принципите на общото право (59), а нормативните актове имат приоритет над тях, поради което за тях се прилагат ограниченията, предвидени в Закона за правата на човека от 1998 г. и ЗЗД от 2018 г. (60).

(33) Съгласно режима на Обединеното кралство, подобно на член 8 от Директива (ЕС) 2016/680, за да бъде спазен принципът на законосъобразност, от компетентните органи се изисква да осигурят, че обработването се основава на правото и че е „необходимо“ за изпълнението на задачата, осъществявана за целите на правоприлагането. ICO дава насоки в това отношение, като пояснява, че „това трябва да бъде целенасочен и пропорционален начин за постигане на целта. Обработването няма да бъде законосъобразно, ако целта може разумно да бъде постигната с други средства, които се характеризират с по-ниска степен на намеса. Не е достатъчно да се твърди, че обработването е необходимо, тъй като сте избрали да извършвате дейността си по определен начин. Въпросът е дали обработването е необходимо за посочената цел“ (61).

2.4.1.2. Обработване въз основа на „съгласието“ на субекта на данни

(34) Както е посочено в съображение 28, в член 35, параграф 2 от ЗЗД от 2018 г. се предвижда възможността да се обработват лични данни въз основа на „съгласието“ на физическото лице.

(35) Съгласието обаче не изглежда да е правно основание от значение за операциите по обработване, попадащи в обхвата на настоящото решение. Всъщност операциите по обработване, обхванати от настоящото решение, винаги ще се отнасят до данни, които са били предадени съгласно Директива (ЕС) 2016/680 от компетентен орган на държава членка на компетентен орган на Обединеното кралство. Поради това те обикновено няма да включват вида пряко взаимодействие (събиране) между публичен орган и субекти на данни, което може да се основава на съгласие съгласно член 35, параграф 2, буква а) от ЗЗД от 2018 г.

(36) Макар поради тази причина да се счита, че използването на съгласие не е от значение за оценката, извършвана съгласно настоящото решение, от съображения за изчерпателност следва да се отбележи, че в контекста на правоприлагането обработването никога не се основава единствено на съгласие, тъй като компетентният орган трябва винаги да има основно правомощие, което му позволява да обработва данните (62). По-конкретно, и подобно на това, което е разрешено съгласно Директива (ЕС) 2016/680 (63), това означава, че съгласието служи като допълнително условие за някои ограничени и специфични операции по обработване, които в противен случай не би било възможно да се извършат, например събирането и обработването на проба ДНК от физическо лице, което не е заподозряно. В този случай обработването няма да се извърши, ако не е дадено съгласие или ако то е било оттеглено (64).

(37) В случаите, когато се изисква съгласието на физическото лице, това съгласие трябва да бъде недвусмислено и да включва ясно потвърждаващо действие (65). От полицейските служби се изисква да разполагат с декларация за поверителност, включваща, наред с другото, необходимата информация, свързана с валидното използване на съгласието. Освен това някои от тях публикуват допълнителни материали за това как спазват законодателството за защита на данните, включително как и кога биха използвали съгласието като правно основание (66).

2.4.1.3. Обработване на чувствителни данни

(38) Когато се обработват „специални категории данни“, следва да има специфични гаранции. В това отношение, подобно на предвиденото в член 10 от Директива (ЕС) 2016/680, в част 3 от ЗЗД от 2018 г. се предвиждат по-строги гаранции за така нареченото „обработване на чувствителни данни“ (67).

(39) Съгласно член 35, параграф 3 от ЗЗД от 1998 г. чувствителни данни може да бъдат обработвани от компетентните органи за целите на правоприлагането само в два случая: 1) субектът на данни е дал съгласието си за обработването за целите на правоприлагането и към момента на извършване на обработването администраторът има подходящ документ за политиката (68); или 2) обработването е строго необходимо за целите на правоприлагането, отговаря на поне едно от условията в приложение 8 към ЗЗД от 2018 г. и към момента на извършване на обработването администраторът има подходящ документ за политиката (69).

(40) Що се отнася до първия случай и както е обяснено в съображение 38, използването на съгласие не се счита за относимо с оглед на вида на прехвърлянето, което е предмет на настоящото решение (70).

(41) Когато обработването на чувствителни данни не се основава на съгласие, то може да се извърши при спазване на едно от условията, изброени в приложение 8 към ЗЗД от 2018 г. Тези условия са свързани с обработване, необходимо за законоустановени цели; правораздаване; защита на жизненоважните интереси на субекта на данни или на друго физическо лице, защита на деца и на лица, изложени на риск; правни претенции; съдебни актове; предотвратяване на измами; архивиране; когато личните данни явно са направени обществено достояние от субекта на данни. Освен случая, когато данните явно са направени обществено достояние, всички условия, предвидени в приложение 8, подлежат на проверка за изпълнение на критерия „строга необходимост“. Както е пояснено от ICO, „строго необходимо в този контекст означава, че обработването трябва да е свързано с належаща обществена нужда, която не можете разумно да постигнете със средства, които се характеризират с по-ниска степен на намеса“ (71). Освен това някои от условията са предмет на допълнителни ограничения. Например, за да се използват условията за „законоустановени цели“ и за „защита на деца и на лица, изложени на риск“ (приложение 8, точки 1 и 4), трябва да се приложи допълнителен критерий за наличие на важен обществен интерес. Освен това, що се отнася до условието за защита на деца (приложение 8, точка 4), субектът на данни също така трябва да е на определена възраст и да се счита за изложен на риск. Освен това администраторът може да приложи условието, предвидено в приложение 8, точка 4, само при специфични обстоятелства (72). Аналогично съществуват ограничения за условията „съдебни актове“ и „предотвратяване на измами“ (приложение 8, съответно точки 7 и 8). И двете са приложими само за определени администратори. Само съд или друг съдебен орган може да използва условието „съдебни актове“ и само администратори, които са организации за борба с измамите, могат да използват условието „предотвратяване на измами“.

(42) И накрая, когато обработването се основава на едно от условията, изброени в приложение 8 и съответно в член 42 от ЗЗД от 2018 г., трябва да има „подходящ документ за политиката“, в който се обясняват процедурите на администратора за гарантиране на спазването на принципите за защита на данните и политиките на администратора по отношение на съхранението и изтриването на лични данни, и се прилагат задълженията за водене на разширен регистър.

2.4.2. Ограничаване в рамките на целта

(43) Личните данни следва да се обработват с конкретна цел и впоследствие да се използват само дотолкова, доколкото употребата им не е несъвместима с целта на обработването. Този принцип на защита на данните е гарантиран от член 36 от ЗЗД от 2018 г. Съгласно тази разпоредба, подобно на член 4, параграф 1, буква б) от Директива (ЕС) 2016/680, се изисква а) целта, свързана с правоприлагането, за която се събират лични данни, във всеки един случай да бъде конкретна, изрично указана и легитимна, и б) така събраните лични данни да не се обработват по начин, който е несъвместим с целта, за която са били събрани.

(44) Когато компетентните органи обработват данни за целите на правоприлагането, това може да включва архивиране, научни или исторически изследвания и статистически цели (73). В тези случаи ЗЗД от 2018 г. пояснява също, че архивирането (или обработването за научни или исторически изследвания и статистически цели) не е разрешено, когато се извършва по отношение на решения, взети във връзка с конкретен субект на данни, или ако има вероятност да му причини значителни имуществени или неимуществени вреди (74).

2.4.3. Точност и свеждане на данните до минимум

(45) Данните трябва да бъдат точни и при необходимост да бъдат поддържани в актуален вид. Те трябва също така да са подходящи, относими и да не надхвърлят необходимото във връзка с целите, за които се обработват. Подобно на член 4, параграф 1, букви в), г) и д) от Директива (ЕС) 2016/680, тези принципи са гарантирани в членове 37 и 38 от ЗЗД от 2018 г. Трябва да се предприемат всички разумни стъпки, за да се гарантира, че неточните (75) лични данни се изтриват или коригират незабавно (76), като се взема предвид целта, свързана с правоприлагането, за която се обработват (77), и за да се гарантира, че лични данни, които са неточни, непълни или вече не са актуални, не се предават или предоставят за някоя от целите на правоприлагането (78).

(46) Освен това, подобно на член 7 от Директива (ЕС) 2016/680, режимът за защита на данните на Обединеното кралство предвижда, че доколкото е възможно, личните данни, основани на факти, трябва да се разграничават от личните данни, основани на лични оценки (79). Когато е уместно и доколкото е възможно, трябва да се прави ясно разграничение между личните данни, отнасящи се до различни категории субекти на данни, като заподозрени, осъдени за престъпление, пострадали от престъпление и свидетели (80).

2.4.4. Ограничение на съхранението

(47) Съгласно член 5 от Директива (ЕС) 2016/680 като общо правило данните следва да се съхраняват за период, не по-дълъг от необходимото за целите, за които личните данни се обработват. Съгласно член 39 от ЗЗД от 2018 г. и подобно на член 5 от посочената директива се забранява да се съхраняват лични данни, обработвани за която и да е от целите на правоприлагането, за период, по-дълъг от необходимото във връзка с целта, за която се обработват. Правният режим на Обединеното кралство изисква да бъдат определени подходящи срокове за периодичния преглед на необходимостта от продължаване на съхраняването на лични данни за всяка от целите на правоприлагането. Допълнителни правила относно практиките, свързани със съхранението на лични данни, и приложимите срокове са определени в съответното законодателство и насоките, уреждащи правомощията и функционирането на полицията. Например в Англия и Уелс Кодексът за поведение относно управлението на полицейска информация на Полицейския колеж и Ръководството за разрешена професионална практика относно управлението на полицейска информация осигуряват рамка за гарантиране на последователен процес на съхранение, преглед и унищожаване, основан на риска, за управлението на оперативната полицейска информация (81). Тази рамка определя ясни очаквания в рамките на службата относно начина, по който информацията следва да бъде създавана, споделяна, използвана и управлявана в отделните полицейски служби и други агенции и между тях (82). От полицията се очаква да спазва Кодекса за поведение, а съответствието се проверява от Кралския инспекторат на полицейските, противопожарните и спасителните служби (83).

(48) Полицейската служба на Северна Ирландия не е задължена по закон да спазва Кодекса за поведение относно управлението на полицейска информация. Рамката относно управлението на полицейска информация, приета през 2011 г., обаче е допълнена от Наръчник на полицейската служба на Северна Ирландия (84), в който се определят политики и процедури за начина, по който Кодексът за поведение относно управлението на полицейска информация се прилага в Северна Ирландия.

(49) В Шотландия полицейските служби използват стандартна оперативна процедура (СОП) за съхраняване на информация (85), която подпомага политиката за управление на информацията на полицейската служба на Шотландия (86). СОП определя специфични правила за съхранение на информацията, съхранявана от полицията на Шотландия.

(50) В допълнение към общото изискване за преглед на съхраняваната информация, което се прилага в цялото Обединено кралство, допълнителни подробности са предоставени в местни правила. Например в Англия и Уелс Законът за полицията и доказателствата в наказателния процес, изменен със Закона за защита на свободите от 2012 г., урежда съхранението на пръстови отпечатъци и ДНК профили, както и специален режим за лица, които не са осъдени (87). В Закона за защита на свободите беше създадена и длъжността комисар по въпросите на съхранението и използването на биометричен материал („комисарят по биометричните въпроси“) (88). Специфични правила относно фотографирането при задържане са изложени в Прегледа на фотографирането при задържане (Custody Image Review) от 2017 г. (89). В Шотландия Наказателно-процесуалният закон (Шотландия) от 1995 г. предвижда правила за получаване и съхранение на дактилоскопични и биологични проби (90). Подобно на Англия и Уелс, законодателството урежда съхранението на биометрични данни в различни случаи (91).

2.4.5. Сигурност на данните

(51) Личните данни трябва да се обработват по начин, който гарантира тяхната сигурност, включително защита срещу неразрешено или незаконосъобразно обработване и срещу случайна загуба, унищожаване или повреждане. За тази цел публичните органи трябва да предприемат подходящи технически или организационни мерки за защита на личните данни от възможни заплахи. Тези мерки трябва да се оценяват, като се вземат предвид достиженията на техническия прогрес и съответните разходи.

(52) Тези принципи са отразени в член 40 от ЗЗД от 2018 г., съгласно който, подобно на член 4, параграф 1, буква е) от Директива (ЕС) 2016/680, личните данни, обработвани за целите на правоприлагането, трябва да се обработват по начин, който гарантира подходящо ниво на сигурност на личните данни, като се прилагат подходящи технически или организационни мерки. Това включва защита на данните срещу неразрешено или незаконосъобразно обработване и срещу случайна загуба, унищожаване или повреждане (92). В член 66 от ЗЗД от 2018 г. допълнително се уточнява, че всеки администратор и всеки обработващ лични данни трябва да прилагат подходящи технически и организационни мерки, за да гарантират ниво на сигурност, съответстващо на рисковете, произтичащи от обработването на лични данни. Съгласно обяснителните бележки администраторът трябва да оцени рисковете и да приложи подходящи мерки за сигурност въз основа на тази оценка, например криптиране или специфични нива на разрешение за достъп за персонала, обработващ данните (93). При оценката трябва също така да се вземат предвид, например, естеството на обработваните данни и всички други значими фактори или обстоятелства, които биха могли да засегнат сигурността на обработването.

(53) Режимът, уреждащ спазването на принципите за сигурност на данните, е много подобен на режима, установен в членове 29—31 от Директива (ЕС) 2016/680. По-специално, в случай на нарушение на сигурността на личните данни във връзка с лични данни, за които администраторът носи отговорност, съгласно член 67, параграф 1 от ЗЗД от 2018 г. администраторът трябва, без излишно забавяне и когато това е осъществимо, в рамките на 72 часа, след като е узнал за нарушението, да уведоми комисаря по информацията за нарушението на сигурността на личните данни (94). Задължението за уведомяване не се прилага, ако няма вероятност нарушението на сигурността на личните данни да доведе до риск за правата и свободите на физическите лица (95). Администраторът трябва да документира фактите, свързани с всяко нарушение на сигурността на личните данни, последиците от него и предприетите действия за справяне с него по начин, който дава възможност на комисаря по информацията да провери съответствието със ЗЗД (96). Ако обработващият лични данни узнае за нарушение на сигурността, той трябва да уведоми администратора без излишно забавяне (97).

(54) Съгласно член 68, параграф 1 от ЗЗД от 2018 г., когато има вероятност нарушението на сигурността на личните данни да доведе до висок риск за правата и свободите на физическите лица, администраторът трябва да съобщи на субекта на данни за нарушението без излишно забавяне (98). Съобщението трябва да съдържа същата информация като уведомлението до комисаря по информацията, описано в съображение 53. Това задължение не се прилага, ако администраторът е предприел подходящи технически и организационни мерки за защита и тези мерки са били приложени по отношение на личните данни, засегнати от нарушението. То също така не се прилага, ако администраторът е взел впоследствие мерки, които гарантират, че вече няма вероятност да се материализира високият риск за правата и свободите на субектите на данни. И накрая, администраторът не е длъжен да уведомява субекта на данни, ако това то би довело до непропорционални усилия (99). В този случай информацията трябва да бъде предоставена на разположение на субекта на данни по друг също толкова ефективен начин, например чрез публично съобщение (100). Ако администраторът не е информирал субекта на данни за нарушението, комисарят по информацията, след като е бил уведомен съгласно раздел 67 от ЗЗД и след като отчете каква е вероятността нарушението на сигурността на личните данни да породи висок риск, може да изиска от администратора да съобщи на субекта на данни за нарушението (101).

2.4.6. Прозрачност

(55) Субектите на данни трябва да бъдат информирани за основните характеристики на обработването на техните лични данни. Този принцип на защита на данните е отразен в член 44 от ЗЗД от 2018 г., в който, подобно на член 13 от Директива (ЕС) 2016/680, се предвижда, че администраторът има общо задължение да предоставя на субектите на данни информация относно обработването на техните лични данни (чрез предоставяне на свободно достъпна за обществеността информация или по друг начин) (102). Информацията, която се изисква да бъде предоставена, включва а) данни за идентифициране и координатите за връзка на администратора; б) координатите за връзка на длъжностното лице по защита на данните, когато е приложимо; в) целите, за които администраторът обработва лични данни; г) съществуването на права на субектите на данни да изискват от администратора достъп до, коригиране или изтриване на лични данни и ограничаване на обработването им; и д) съществуването на право да бъде подадена жалба до комисаря по информацията и координатите за връзка с комисаря (103).

(56) Администраторът трябва също така да предостави на субекта на данни, в конкретни случаи и с цел да му се даде възможност да упражни правата си по ЗЗД от 2018 г. (например когато обработваните лични данни са били събрани без знанието на субекта на данни), информация относно а) правното основание на обработването; б) срока, за който ще се съхраняват личните данни, а ако това е невъзможно — критериите, използвани за определяне на този срок; в) когато е приложимо, категориите получатели на личните данни (включително получатели в трети държави или международни организации); г) допълнителна информация, необходима за упражняването на правата на субекта на данни съгласно част 3 от ЗЗД от 2018 г. (104).

2.4.7. Индивидуални права

(57) На субектите на данни трябва да бъдат предоставени редица приложими права. Глава 3, част 3 от ЗЗД от 2018 г. предоставя на физическите лица права на достъп, коригиране, изтриване и ограничаване (105), които са сравними с предвидените в глава 3 от Директива (ЕС) 2016/680.

(58) Правото на достъп е уредено в член 45 от ЗЗД от 2018 г. Първо, дадено физическо лице има право да получи потвърждение от администратора дали неговите лични данни се обработват или не (106). Второ, когато се обработват лични данни, субектът на данни има право да получи достъп до тези данни и следната информация относно обработването: а) целите и правното основание за обработването; б) обработваните категории данни; в) получателя, пред когото са разкрити данните; г) срока, за който ще се съхраняват личните данни; д) съществуването на право на субекта на данни да изиска коригиране и изтриване на лични данни; е) правото да се подаде жалба; и ж) всякаква налична информация относно произхода на съответните лични данни (107).

(59) Съгласно член 46 от ЗЗД от 2018 г. субектът на данни има право да изиска от администратора да коригира неточни лични данни, отнасящи се до него. Администраторът трябва да коригира данните (или когато данните са неточни, защото са непълни, да ги допълни) без излишно забавяне. Ако личните данни трябва да се съхраняват за доказателствени цели, администраторът трябва (вместо да коригира личните данни) да ограничи обработването им (108).

(60) Член 47 от ЗЗД от 2018 г. предоставя на физическите лица право на изтриване и ограничаване на обработването. Администраторът трябва (109) да изтрие личните данни без излишно забавяне, когато обработването на личните данни би нарушило някой от принципите за защита на данните, правните основания за обработването или гаранциите, свързани с архивирането и обработването на чувствителни данни. Администраторът трябва също така да изтрие данните, ако има правно задължение да направи това. Ако личните данни трябва да се съхраняват за доказателствени цели, администраторът трябва (вместо да изтрие личните данни) да ограничи обработването им (110). Администраторът трябва да ограничи обработването на лични данни, ако субектът на данни оспорва точността на личните данни, но не е възможно да се установи дали те са точни или не (111).

(61) Когато субект на данни поиска коригиране или изтриване на лични данни или ограничаване на обработването им, администраторът трябва писмено да уведоми субекта на данни дали искането е удовлетворено, а при отказ — да информира субекта на данни за причините за отказа и за наличните възможности за правна защита (правото на субекта на данни да отправи искане до комисаря по информацията да разследва дали ограничението е било приложено законно, правото да подаде жалба до комисаря по информацията и правото да поиска от съда заповед за изпълнение) (112).

(62) Когато администраторът коригира лични данни, получени от друг компетентен орган, той трябва да уведоми другия орган (113). Когато администраторът коригира, изтрие или ограничи обработването на лични данни, които са били разкрити от администратора, администраторът трябва да уведоми получателите, а получателите трябва също така да коригират, изтрият или ограничат обработването на личните данни (доколкото те запазват отговорността си за тях) (114).

(63) Освен това субектът на данни има право да бъде информиран без излишно забавяне от администратора за нарушение на сигурността на личните данни, когато има вероятност то да породи висок риск за правата и свободите на физическите лица (115).

(64) По отношение на всички тези права на субекта на данни и подобно на предвиденото в член 12 от Директива (ЕС) 2016/680 администраторът е длъжен да гарантира, че всяка информация, която се предоставя на субекта на данни, е в сбита, разбираема и леснодостъпна форма (116) и при възможност се предоставя в същата форма като тази на искането (117). Администраторът трябва да изпълни искането на субекта на данни без излишно забавяне или във всички случаи, като общо правило, в срок от един месец от искането (118). Когато администраторът има основателни опасения във връзка със самоличността на дадено лице, той може да поиска допълнителна информация и да отложи разглеждането на искането до установяването на самоличността. Администраторът може да начисли такса в разумен размер или да откаже да предприеме действия, когато счете искането за очевидно неоснователно (119). ICO предостави насоки за това кога дадено искане се счита за очевидно неоснователно или прекомерно и кога може да бъде начислена такса (120).

(65) Освен това съгласно член 53, параграф 4 от ЗЗД от 2018 г. министърът може с наредба да определи максималния размер на таксата.

2.4.7.1. Ограничения на правата на субекта на данни и задължения за прозрачност

(66) При определени обстоятелства компетентен орган може да ограничи някои права на субекта на данни: правото на достъп (121), на информация (122), да бъде уведомен за нарушение на сигурността на личните данни (123) и да бъде информиран за причината за отказ на искане за коригиране или изтриване на данни (124). Подобно на режима, който се съдържа в глава III от Директива (ЕС) 2016/680, компетентният орган може да прилага ограничението само когато то е необходимо и пропорционално, като се вземат предвид основните права и легитимните интереси на субекта на данни, за да: а) се избегне възпрепятстването на официални или съдебни проучвания, разследвания или процедури; б) не се допусне неблагоприятно влияние върху предотвратяването, разкриването, разследването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания; в) се защити обществената сигурност; г) се защити националната сигурност; д) се защитят правата и свободите на други лица.

(67) ICO предостави насоки за прилагането на тези ограничения. Съгласно тези насоки администраторите трябва да извършат анализ на всеки отделен случай, за да постигнат баланс между правата на лицето и вредата, която би настъпила в резултат на разкриването. По-специално те трябва да обосноват необходимостта и пропорционалността на всяко прилагано ограничение и могат да ограничат предоставяната информация само ако това би засегнало горепосочените цели (125).

(68) Съществуват и редица други насоки, издадени от компетентните органи, които предоставят подробна информация относно всички аспекти на законодателството за защита на данните, включително относно прилагането на ограниченията на правата на субектите на данни (126). Например в Наръчника за защита на данните на Националния съвет на началниците на полицията се посочва следното по отношение на член 45, параграф 4: „Важно е да се отбележи, че ограниченията могат да се прилагат само доколкото и докато е необходимо. Следователно не се допуска общо прилагане на ограничението по отношение на всички лични данни на заявителя или постоянно прилагане на ограничението. По последния въпрос често е необходимо личните данни, събрани без знанието на субект на данни, който е заподозрян в рамките на разследване, първоначално да бъдат защитени от разкриване пред него, за да се избегне неблагоприятно влияние върху разследването, докато то е в ход, но на по-късен етап не биха настъпили вреди от разкриването им, ако те са били разкрити пред лицето по време на разпит. Полицейските служби трябва да приемат процедури, които гарантират, че прилагането на тези ограничения е само в необходимата степен и само за необходимия срок“ (127). В споменатите насоки се дават и примери за това в кои случаи е вероятно да се приложи всяко едно от ограниченията (128).

(69) Освен това във връзка с възможността за ограничаване на което и да е от горепосочените права за защита на „националната сигурност“ администраторът може да подаде заявление за удостоверение, подписано от министър или от главния прокурор (или генералния адвокат на Шотландия), удостоверяващо, че ограничаването на тези права представлява необходима и пропорционална мярка за защита на националната сигурност (129). Правителството на Обединеното кралство издаде насоки относно удостоверенията за национална сигурност съгласно ЗЗД от 2018 г., в които по-специално се подчертава, че всяко ограничаване на правата на субектите на данни с цел опазване на националната сигурност трябва да бъде пропорционално и необходимо (130) (за повече информация относно удостоверенията за национална сигурност вж. съображения 131—134).

(70) Освен това, когато се прилага ограничение на правото на субект на данни, компетентният орган трябва без излишно забавяне да информира субекта на данни, че правата му са били ограничени, за причините за ограничението и за наличните възможности за правна защита, освен ако предоставянето на тази информация би подкопало причината за прилагане на ограничението (131). Като допълнителна гаранция срещу злоупотребата с ограничения администраторът трябва да документира причините за ограничаване на информацията и при поискване да предостави записа на комисаря по информацията (132).

(71) Ако администраторът откаже да предостави допълнителна информация, свързана с прозрачността, или откаже да предостави достъп или да изпълни искане за коригиране или изтриване на данни, или за ограничаване на обработването, лицето може да поиска от комисаря по информацията да разследва дали администраторът е приложил ограничението в съответствие със закона (133). Засегнатото лице може също така да подаде жалба до комисаря по информацията или да поиска от съда да разпореди на администратора да изпълни искането (134).

2.4.7.2. Автоматизирано вземане на решения

(72) Членове 49 и 50 от ЗЗД от 2018 г. обхващат съответно правата, свързани с автоматизираното вземане на решения, и гаранциите, които трябва да се прилагат (135). Подобно на член 11 от Директива (ЕС) 2016/680, администраторът може да вземе важно решение, основаващо се единствено на автоматизирано обработване на лични данни, само ако това се изисква или разрешава от закона (136). Решението е важно, ако би породило неблагоприятни правни последици за субекта на данни или би засегнало значително субекта на данни (137).

(73) Когато администраторът е задължен или оправомощен по закон да вземе важно решение, член 50 от ЗЗД от 2018 г. определя гаранциите, които ще се прилагат по отношение на такова решение (което е определено като „отговарящо на условията важно решение“). Администраторът трябва, веднага щом това е разумно осъществимо, да уведоми субекта на данни, че е взето такова решение. След това в рамките на един месец субектът на данни може да поиска от администратора да преразгледа решението или да вземе ново решение, което не се основава единствено на автоматизирано обработване. Администраторът трябва да разгледа искането и да информира субекта на данни за резултата от това разглеждане. ЗЗД от 2018 г. предоставя на министъра правомощието да приема наредби за допълнителни гаранции (138). Такива наредби все още не са приети.

2.4.8. Последващо предаване

(74) Нивото на защита на личните данни, предавани от правоприлагащ орган на държава членка на правоприлагащ орган на Обединеното кралство, не трябва да бъде подкопавано от по-нататъшно предаване на такива данни на получатели в трета държава. Подобно „последващо предаване“, което от гледна точка на правоприлагащ орган на Обединеното кралство представлява международно предаване на данни от Обединеното кралство, следва да бъде разрешено само когато новият получател извън Обединеното кралство също е обвързан от правила, гарантиращи ниво на защита, сходно с това в правния ред на Обединеното кралство.

(75) Режимът на Обединеното кралство по отношение на международното предаване на данни се урежда от глава 5, част 3 от ЗЗД от 2018 г. (139) и отразява подхода, възприет в глава V от Директива (ЕС) 2016/680. По-специално, за да предаде лични данни на трета държава, компетентният орган трябва да отговаря на три условия: а) предаването трябва да е необходимо за целите на правоприлагането; б) предаването трябва да се основава на: i) наредба относно адекватното ниво на защита по отношение на третата държава, ii) ако не се основава на наредба относно адекватното ниво на защита, то трябва да се основава на наличието на подходящи гаранции, или iii) ако не се основава на решение относно адекватното ниво на защита или подходящи гаранции, то трябва да се основава на специални обстоятелства; и в) получателят на предаването трябва да бъде: i) съответен орган (т.е. еквивалентен на компетентния орган) в третата държава; ii) „съответна международна организация“, например международен орган, който изпълнява функции, съответстващи на някоя от целите на правоприлагането; или iii) лице, различно от съответния орган, но само когато предаването е строго необходимо за изпълнението на една от целите на правоприлагането; не е налице предимство на основни права и свободи на съответния субект на данни пред обществения интерес, изискващ предаването; предаването на личните данни на съответния орган в третата държава би било неефективно или неподходящо; и получателят е информиран за целите, за които данните могат да бъдат обработвани (140).

(76) Разпоредбите относно адекватното ниво на защита по отношение на трета държава, територия или сектор в трета държава, международна организация или описание (141) на такава държава, територия, сектор или организация се приемат от министъра. Що се отнася до стандарта, който трябва да бъде спазен, министърът трябва да прецени дали такава територия/сектор/организация осигурява адекватно ниво на защита на личните данни. В член 74а, параграф 4 от ЗЗД от 2018 г. се уточнява, че за тази цел министърът трябва да вземе предвид редица елементи, които са отражение на елементите, изброени в член 36 от Директива (ЕС) 2016/680 (142). В това отношение, след края на преходния период, част 3 от ЗЗД от 2018 г. представлява „произтичащото от правото на ЕС национално законодателство“, което, както беше обяснено, ще бъде тълкувано от съдилищата на Обединеното кралство в съответствие с приложимата съдебна практика на Съда, датираща отпреди излизането на Обединеното кралство от Съюза, и общите принципи на правото на Съюза, тъй като те са били в сила непосредствено преди края на преходния период. Това включва стандарта за „равностойност по същество“, който съответно ще се прилага за оценките на адекватното ниво на защита, извършвани от органите на Обединеното кралство.

(77) Що се отнася до процедурата, спрямо наредбите се прилагат „общите“ процесуални изисквания, предвидени в член 182 от ЗЗД от 2018 г. В рамките на тази процедура, когато предлага да се приемат бъдещи наредби на Обединеното кралство относно адекватното ниво на защита (143), министърът трябва да се консултира с комисаря по информацията. След като бъдат приети от министъра, тези наредби се представят пред Парламента и спрямо тях се прилага процедурата за „отрицателна резолюция“, съгласно която и двете камари на Парламента могат да осъществят контрол на наредбата и имат правомощието да приемат предложение за отмяна на наредбата в срок от 40 дни (144).

(78) Съгласно член 74B, параграф 1 от ЗЗД от 2018 г. наредбите относно адекватното ниво на защита трябва да бъдат преразглеждани на интервали, не по-дълги от четири години, а министърът трябва постоянно да следи за събития в трети държави и международни организации, които биха могли да засегнат решенията за приемане на наредби относно адекватното ниво на защита или за изменение или отмяна на такива наредби. Когато министърът узнае, че дадена държава или организация вече не осигурява адекватно ниво на защита на личните данни, той трябва, доколкото е необходимо, да измени или отмени наредбите и да започне консултации със съответната трета държава или международна организация с цел да се отстрани липсата на адекватно ниво на защита.

(79) Подобно на предвиденото в член 37 от Директива (ЕС) 2016/680, при липсата на наредба относно адекватното ниво на защита предаването на лични данни в контекста на сектора на правоприлагането би било възможно, когато са налице подходящи гаранции. Такива гаранции се осигуряват чрез а) правнообвързващ инструмент, в който са предвидени подходящи гаранции за защитата на личните данни; или б) оценка, извършена от администратора, който, след оценка на всички обстоятелства около предаването, е стигнал до заключението, че по отношение на защитата на личните данни съществуват подходящи гаранции (145). Освен това, когато предаването се основава на подходящи гаранции, в ЗЗД от 2018 г. се предвижда, че в допълнение към обичайната надзорна роля на ICO компетентните органи трябва да предоставят на ICO конкретна информация за предаването на данни (146).

(80) Ако предаването не се основава на решение относно адекватното ниво на защита или на подходящи гаранции, то може да се осъществи само при определени специфични обстоятелства, наричани „особени обстоятелства“ (147). Такъв е случаят, когато предаването е необходимо: а) за да бъдат защитени жизненоважни интереси на субекта на данни или на друго лице; б) за да бъдат защитени легитимни интереси на субекта на данни; в) за предотвратяване на непосредствена и сериозна заплаха за обществената сигурност на трета държава; г) в отделни случаи — за някоя от целите на правоприлагането; или д) в отделни случаи — с правна цел (напр. във връзка със съдебни производства или с цел получаване на правни съвети) (148). Може да се отбележи, че букви г) и д) не се прилагат, ако правата и свободите на субекта на данни надделяват над обществения интерес от предаването (149). Този набор от обстоятелства съответства на специфичните ситуации и условия, които се определят като „дерогации“ съгласно член 38 от Директива (ЕС) 2016/680.

(81) При тези обстоятелства датата, часът и обосновката на предаването, името и всяка друга относима информация за получателя и описанието на предадените лични данни трябва да бъдат документирани и при поискване предоставени на комисаря по информацията (150).

(82) В член 78 от ЗЗД от 2018 г. се урежда случаят на „последващо предаване“, а именно когато лични данни, които са били предадени от Обединеното кралство на трета държава, впоследствие се предават на друга трета държава или на международна организация. В съответствие с член 78, параграф 1 предаващият администратор от Обединеното кралство трябва да постави като условие за предаването данните да не бъдат допълнително предавани на трета държава без разрешението на предаващия администратор. Освен това съгласно член 78, параграф 3 и подобно на предвиденото в член 35, параграф 1, буква д) от Директива (ЕС) 2016/680, в случай че се изисква такова разрешение, се прилагат редица материалноправни изисквания. По-конкретно, когато решава дали да разреши предаването или не, компетентният орган трябва да се увери, че по-нататъшното предаване е необходимо за целите на правоприлагането, и следва да вземе предвид, наред с други фактори, а) сериозността на обстоятелствата, довели до искането за разрешение, б) целта, за която личните данни са били първоначално предадени, и в) стандартите за защита на личните данни, които се прилагат в третата държава или международната организация, на която ще бъдат предадени личните данни.

(83) Освен това се прилагат допълнителни гаранции, когато данните, обект на последващо предаване от Обединеното кралство, първоначално са били прехвърлени от Европейския съюз.

(84) Първо, подобно на член 35, параграф 1, буква в) от Директива (ЕС) 2016/680, в член 73, параграф 1, буква b) от ЗЗД от 2018 г. се предвижда, че в случаите, когато личните данни първоначално са били предадени или предоставени по друг начин на администратора или на друг компетентен орган от държава членка, тази държава членка или който и да било субект, установен в тази държава членка, който е компетентен орган за целите на Директива (ЕС) 2016/680, трябва да са дали разрешение за предаването в съответствие с правото на държавата членка.

(85) Подобно на член 35, параграф 2 от Директива (ЕС) 2016/680 обаче такова разрешение не се изисква, когато: а) предаването е необходимо за предотвратяването на непосредствена и сериозна заплаха за обществената сигурност на държава членка или на трета държава, или за основните интереси на държава членка, и б) разрешението не може да бъде получено своевременно. В този случай органът в държавата членка, който би бил отговорен за вземането на решение дали да разреши прехвърлянето, трябва да бъде информиран незабавно (151).

(86) Второ, същият подход се прилага и в случай на данни, първоначално предадени от Европейския съюз на Обединеното кралство, след това предадени от Обединеното кралство на трета държава, която впоследствие ще ги предаде на трета държава. В този случай съгласно член 78, параграф 4 компетентният орган на Обединеното кралство не може да даде разрешение за последното предаване съгласно член 78, параграф 1, освен ако „държавата членка [която първоначално е предала въпросните данни] или който и да било субект, установен в тази държава членка, който е компетентен орган за целите на Директивата относно правоприлагането, са разрешили предаването в съответствие с правото на държавата членка“. Тези гаранции са важни, тъй като дават възможност на органите на държавите членки да гарантират непрекъснатост на защитата в съответствие със законодателството на ЕС за защита на данните по цялата „верига на предаване“.

(87) Тази нова рамка за международно предаване на данни започна да се прилага в края на преходния период (152). В точки 10—12 от приложение 21 (въведено с Наредбите за защита на данните, неприкосновеността на личния живот и електронните съобщения) обаче се предвижда, че след края на преходния период определени предавания на лични данни се третират така, все едно се основават на наредби относно адекватното ниво на защита. Тези предавания включват предавания към държава членка, държава от ЕАСТ, трета държава, спрямо която в края на преходния период се прилага решение на ЕС относно адекватното ниво на защита, и територията на Гибралтар. Следователно предаванията към тези държави може да продължат както преди оттеглянето на Обединеното кралство от Съюза. След края на преходния период министърът трябва да извърши преглед на тези констатации за адекватно ниво на защита в срок от четири години, т.е. до края на декември 2024 г. Според обяснението, предоставено от органите на Обединеното кралство, въпреки че министърът трябва да предприеме такъв преглед до края на декември 2024 г., сред преходните разпоредби няма разпоредба за изтичане на срока на действие и съответните преходни разпоредби няма автоматично да престанат да пораждат правно действие, ако прегледът не приключи до края на декември 2024 г.

2.4.9. Отчетност

(88) Съгласно принципа на отчетност публичните органи, които обработват данни, са длъжни да въведат подходящи технически и организационни мерки за ефективно спазване на своите задължения за защита на данните и да могат да докажат това спазване, по-специално пред компетентния надзорен орган.

(89) Този принцип е отразен в член 56 от ЗЗД от 2018 г., с който се въвежда общо задължение за отчетност за администратора, т.е. задължение за прилагане на подходящи технически и организационни мерки, за да се гарантира и да може да се докаже, че обработването на лични данни е в съответствие с изискванията на част 3 от ЗЗД от 2018 г. Прилаганите мерки трябва да бъдат преразглеждани и, когато е необходимо, актуализирани и когато това е пропорционално по отношение на обработването, да включват подходящи политики за защита на данните.

(90) В съответствие с глава IV от Директива (ЕС) 2016/680 в членове 55—71 от ЗЗД от 2018 г. се предвиждат различни механизми, чрез които се гарантира отчетност, а администраторите и обработващите лични данни могат да докажат, че спазват изискванията. По-специално администраторите са длъжни да прилагат мерки за защита на данните още на етапа на проектирането и по подразбиране, т.е. да гарантират, че принципите за защита на данните се прилагат ефективно, и са длъжни да поддържат регистри за всички категории дейности по обработване, за които отговаря администраторът (вкл. информация за самоличността на администратора, координатите за връзка на длъжностното лице по защита на данните, целите на обработването, категориите получатели на разкривания и описание на категориите субекти на данни и лични данни), и да съхраняват тези регистри на разположение на комисаря по информацията при поискване. Администраторът и обработващият лични данни трябва също така да водят записи за определени операции по обработване и да ги предоставят на комисаря по информацията (153). От администраторите също така се изисква по-специално да си сътрудничат с комисаря по информацията при изпълнението на задачите на комисаря.

(91) В ЗЗД от 2018 г. се предвиждат и допълнителни изисквания за обработване, което може да породи висок риск за правата и свободите на физическите лица. Те включват задължение за извършване на оценка на въздействието върху защитата на данните и за консултиране с комисаря по информацията преди обработването, ако оценката показва, че обработването може да породи висок риск за правата и свободите на физическите лица (ако няма мерки за ограничаване на риска).

(92) Освен това администраторите трябва да назначат длъжностно лице по защита на данните, освен ако администраторът не е съд или друг съдебен орган, който действа в изпълнение на съдебните си функции (154). Администраторът трябва да гарантира, че длъжностното лице по защита на данните участва във всички въпроси, свързани със защитата на личните данни, разполага с необходимите ресурси и достъп до личните данни и операциите по обработване и може да изпълнява задачите си независимо. Задачите на длъжностното лице по защита на данните са посочени в член 71 от ЗЗД от 2018 г. и включват предоставяне на информация и съвети, наблюдение на спазването на изискванията, както и сътрудничество с комисаря по информацията и изпълнение на ролята на точка за контакт за комисаря по информацията. При изпълнението на своите задачи длъжностното лице по защита на данните трябва да отчита рисковете, свързани с операциите по обработване, като взема предвид естеството, обхвата, контекста и целите на обработването.

2.5. Надзор и привеждане в изпълнение

2.5.1. Независим надзор

(93) С цел да се гарантира, че адекватното ниво на защита на данните се осигурява и на практика, трябва да съществува независим надзорен орган с правомощия за наблюдение и привеждане в изпълнение на правилата за защита на данните. Този орган трябва да действа с пълна независимост и безпристрастност при изпълнението на своите задължения и при упражняването на правомощията си.

(94) В Обединеното кралство надзорът и привеждането в изпълнение на ОРЗД на Обединеното кралство и на ЗЗД от 2018 г. се осъществяват от комисаря по информацията (155). Комисарят по информацията надзирава и обработването на лични данни от компетентните органи, които попадат в обхвата на част 3 от ЗЗД от 2018 г. (156). Комисарят по информацията е еднолична корпоративна структура (corporation sole): отделен правен субект, учреден като едноличен орган. Комисарят по информацията се подпомага в работата си от служба. Към 31 март 2020 г. Службата на комисаря по информацията разполагаше със 768 постоянни служители (157). Комисарят по информацията е на бюджетна издръжка на Министерството на цифровите технологии, културата, медиите и спорта (DCMS) (158).

(95) Независимостта на комисаря е изрично уредена в член 52 от ОРЗД на Обединеното кралство, който отразява изискванията, предвидени в член 52, параграфи 1—3 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета (159). Комисарят трябва да действа напълно независимо при изпълнението на своите задачи и упражняването на своите правомощия в съответствие с ОРЗД на Обединеното кралство, да остане независим от външно влияние, било то пряко, или непряко, във връзка с тези задачи и правомощия, и нито да търси, нито да приема инструкции от когото и да било. Комисарят трябва също така да се въздържа от всякакви несъвместими със служебните му задължения действия и по време на своя мандат не трябва да се ангажира с никакви несъвместими функции, независимо дали срещу възнаграждение, или безвъзмездно.

(96) Условията за назначаване и отстраняване на комисаря по информацията са посочени в приложение 12 към ЗЗД от 2018 г. Комисарят по информацията се назначава от кралицата по препоръка на правителството след провеждане на безпристрастен конкурс на общо основание. Кандидатът трябва да притежава подходящите квалификации, умения и компетентност. В съответствие с Кодекса за управление на публичните назначения (160) консултативна комисия за оценка изготвя списък на кандидатите, които могат да бъдат назначени. Преди министърът на цифровите технологии, културата, медиите и спорта да финализира решението си, съответната специална комисия на Парламента трябва да осъществи контрол преди назначаването. Становището на комисията се оповестява публично (161).

(97) Комисарят по информацията има мандат до седем години. Комисарят по информацията може да бъде отстранен от длъжност от Нейно величество след обръщение от страна на двете камари на Парламента (162). Искане за освобождаване от длъжност на комисаря по информацията не може да бъде представено пред никоя камара на Парламента, освен ако министър не е подал до Парламента доклад, в който посочва, че е убеден, че комисарят по информацията е извършил тежко нарушение и/или че комисарят вече не отговаря на условията, необходими за изпълнението на функциите на комисар (163).

(98) Източниците на финансиране на комисаря по информацията са три: i) таксите за защита на данните, плащани от администраторите, които се определят с наредба на министъра (164) и възлизат на 85—90 % от годишния бюджет на Службата (165); ii) безвъзмездна помощ, която може да бъде изплатена от правителството на комисаря по информацията и се използва главно за финансиране на неговите оперативни разходи във връзка със задачи, които не са свързани със защитата на данните (166); iii) таксите, събирани за услуги (167). Понастоящем не се събират такива такси.

(99) Общите функции на комисаря по информацията във връзка с обработването на лични данни, които попадат в обхвата на част 3 от ЗЗД от 2018 г., са определени в приложение 13 към ЗЗД от 2018 г. Задачите му включват наблюдение и привеждане в изпълнение на част 3 от ЗЗД от 2018 г., повишаване на обществената осведоменост, предоставяне на консултации на Парламента, правителството и други институции относно законодателните и административните мерки, повишаване на осведомеността на администраторите и обработващите лични данни за техните задължения, предоставяне на информация на субекта на данни при упражняването на неговите права и провеждане на разследвания. С цел запазване на независимостта на съдебната власт комисарят по информацията няма право да изпълнява функциите си във връзка с обработването на лични данни чрез лице, действащо в изпълнение на съдебните си функции, или от съд или правораздавателен орган, действащ в изпълнение на съдебните си функции. Надзорът на съдебната власт обаче се осигурява от специализираните органи, разгледани по-нататък.

2.5.1.1. Привеждане в изпълнение, включително санкции

(100) Комисарят има общи правомощия за разследване, корективни правомощия, правомощия за даване на разрешения и становища във връзка с обработването на лични данни, за които се прилага част 3 от ЗЗД от 2018 г. Комисарят има правомощия да уведомява администратора или обработващия лични данни за предполагаемо нарушение на част 3, да отправя предупреждения до администратора или обработващия лични данни, когато има вероятност операции по обработване на данни, които те възнамеряват да извършат, да нарушат разпоредбите на част 3, и да отправя официално предупреждение до администратора или обработващия лични данни, когато операции по обработване на данни са нарушили разпоредбите на част 3. Освен това комисарят може да издава по собствена инициатива или при поискване становища до Парламента на Обединеното кралство, правителството или до други институции и органи, както и до обществеността по всякакви въпроси, свързани със защитата на лични данни (168).

(101) Освен това комисарят има правомощия: — да разпорежда на администратора и на обработващия лични данни (и при определени обстоятелства на всяко друго лице) да предоставят необходимата информация, като издава информационно постановление („информационно постановление“) (169); — да провежда разследвания и одити, като издава ревизионно постановление, чрез който администраторът или обработващият лични данни бива задължен да допусне комисаря да влезе в определени помещения, да проверява или преглежда документи или оборудване, да изслушва лица, обработващи лични данни от името на администратора („ревизионно постановление“) (170); — да получава по друг начин достъп до документите на администраторите и обработващите лични данни и достъп до техните помещения в съответствие с член 154 от ЗЗД от 2018 г. („правомощия за влизане и проверка“); — да упражнява корективни правомощия, включително чрез предупреждения и официални предупреждения, или да дава разпореждания чрез изпълнително постановление, чрез което администраторите/обработващите лични данни биват задължени да предприемат или да се въздържат от предприемането на конкретни действия („изпълнително постановление“) (171); и — да налага административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ под формата на наказателно постановление („наказателно постановление“) (172).

(102) В Политиката на ICO за регулаторните действия се определят обстоятелствата, при които комисарят издава съответно информационно, ревизионно, изпълнително и наказателно постановление (173). С изпълнително постановление може да бъдат наложени изисквания, които комисарят смята за подходящи с цел отстраняване на неизпълнението. С наказателно постановление лицето се задължава да плати на комисаря по информацията посочена в постановлението сума. Наказателно постановление може да бъде издадено, когато е налице неизпълнение на определени разпоредби на ЗЗД от 2018 г. (174), или може да бъде връчено на администратор или обработващ лични данни, който не е изпълнил информационно постановление, ревизионно постановление или изпълнително постановление.

(103) По-конкретно, когато се решава дали на администратор или обработващ лични данни да бъде връчено наказателно постановление и се определя размерът на санкцията, комисарят по информацията трябва да вземе предвид изброените в член 155, параграф 3 от ЗЗД от 2018 г. обстоятелства, включително естеството и тежестта на неизпълнението, дали неизпълнението е извършено умишлено или по небрежност, действията, предприети от администратора или обработващия лични данни за смекчаване на последиците от вредите, претърпени от субектите на данни, степента на отговорност на администратора или обработващия лични данни (като се вземат предвид техническите и организационните мерки, въведени от администратора или обработващия лични данни), евентуалните свързани предишни неизпълнения на администратора или обработващия лични данни; категориите лични данни, засегнати от неизпълнението, и дали санкцията би била ефективна, пропорционална и възпираща.

(104) Максималният размер на санкцията, която може да бъде наложена с наказателно постановление, е a) 17 500 000 британски лири във връзка с неизпълнение на принципите за защита на данните (членове 35, 36, 37, член 38, параграф 1, член 39, параграф 1 и член 40 от ЗЗД от 2018 г.), задълженията за прозрачност и индивидуалните права (членове 44, 45, 46, 47, 48, 49, 52 и 53 от ЗЗД за 2018 г.) и принципите за международно предаване на лични данни (членове 73, 75, 76, 77 или 78 от ЗЗД от 2018 г.); и б) 8 700 000 британски лири в останалите случаи (175). При неизпълнение на информационно постановление, ревизионно постановление или изпълнително постановление максималният размер на санкцията, която може да бъде наложена с наказателно постановление, е 17 500 000 британски лири.

(105) Според последните си годишни доклади (2018—2019 г. (176), 2019—2020 г. (177)) комисарят по информацията проведе редица разследвания във връзка с обработването на лични данни от правоприлагащи органи в областта на наказателното право. Например комисарят проведе разследване и през октомври 2019 г. публикува Становище относно използването от правоприлагащите органи на технологии за разпознаване на лица на обществени места. Разследването е съсредоточено по-специално върху използването на функции за разпознаване на лица на живо от полицията на Южен Уелс и Столичната полицейска служба (MPS). Освен това комисарят разследва матрицата за бандите (Gangs matrix) (178) на MPS и установи редица сериозни нарушения на законодателството за защита на данните, които има вероятност да подкопаят общественото доверие в матрицата и използването на данните.

(106) През ноември 2018 г. комисарят по информацията издаде изпълнително постановление и впоследствие MPS предприе необходимите действия за повишаване на сигурността и отчетността и за гарантиране на пропорционалното използване на данните.

(107) Друг пример за скорошно изпълнително действие е глобата в размер на 325 000 британски лири, наложена от комисаря през май 2018 г. на Кралската прокуратура за загубата на некриптирани DVD дискове, съдържащи записи на полицейски разпити. Освен това комисарят по информацията проведе разследвания по по-широки теми, например през първата половина на 2020 г., относно използването на извличането на данни от мобилни телефони за целите на полицията и обработването на данните на жертвите от полицията.

(108) В допълнение към тези правомощия за привеждане в изпълнение на комисаря по информацията, някои нарушения на законодателството за защита на данните представляват престъпления и поради това за тях може да се налагат наказания (член 196 от ЗЗД от 2018 г.). Това се отнася например за получаването или разкриването на лични данни без съгласието на администратора и за предоставянето на друго лице на разкритите лични данни без съгласието на администратора (179); реидентифицирането на информация, която представлява деидентифицирани лични данни, без съгласието на администратора, отговарящ за деидентифицирането на личните данни (180); умишленото възпрепятстване на комисаря да упражнява правомощията си за проверката на лични данни в съответствие с международни задължения (181), представянето на неверни данни в отговор на информационно постановление или унищожаването на информация във връзка с информационни и ревизионни постановления (182).

(109) Комисарят по информацията също така има задължение по член 139 от ЗЗД от 2018 г. да представя пред всяка камара на Парламента общ доклад относно упражняването на функциите си съгласно Закона (183).

2.5.2. Надзор на съдебната власт

(110) Надзорът на обработването на лични данни от съдилищата и съдебната власт е двояк. Когато лице, заемащо съдебна длъжност, или съд не действа в изпълнение на съдебните си функции, надзорът се осъществява от комисаря по информацията. Когато администраторът действа в изпълнение на съдебните си функции, ICO не може да упражнява надзорните си функции (184) и надзорът се осъществява от специални органи. Това отразява подхода, възприет в член 32 от Директива (ЕС) 2016/680.

(111) По-специално във втория случай, за съдилищата в Англия и Уелс и трибунала от първа инстанция (First-tier Tribunal) и трибунала от по-горна инстанция (Upper Tribunal) на Англия и Уелс, такъв надзор се осъществява от Съдебния състав за защита на данните (185). Освен това главният съдия (Lord Chief Justice) и първият председател (Senior President) на трибуналите са издали декларация за поверителност (186), в която се посочва как съдилищата в Англия и Уелс обработват лични данни при изпълнение на съдебни функции. Подобна декларация е издадена от северноирландската (187) и шотландската (188) съдебни власти.

(112) Освен това в Северна Ирландия главният съдия на Северна Ирландия назначи съдия от Висшия съд като съдия по надзора на данните (DSJ) (189). Те също са издали насоки за съдебната власт на Северна Ирландия относно действията, които трябва да се предприемат в случай на загуба или възможна загуба на данни, и относно процедурата за решаване на всички въпроси, свързани с това (190).

(113) В Шотландия председателят на Върховния съд (Lord President) е назначил съдия по надзора на данните, който да разглежда всички жалби на основание защита на данните. Това е уредено в правилата за жалбите във връзка със съдебната система, които съответстват на правилата, установени за Англия и Уелс (191).

(114) Накрая, един от върховните съдии във Върховния съд се определя да упражнява надзор на защитата на данните.

2.5.3. Средства за правна защита

(115) С цел да се осигури адекватна защита, и по-специално упражняване на индивидуалните права, на субекта на данни следва да се предоставят ефективни административни и съдебни средства за правна защита, включително и обезщетение за вреди.

(116) Първо, субектът на данни има право да подаде жалба до комисаря по информацията, ако смята, че във връзка с личните му данни е извършено нарушение на част 3 от ЗЗД от 2018 г. (192). Както е описано в съображения 100 и 109, комисарят по информацията има правомощието да преценява спазването от администратора и обработващия лични данни на ЗЗД от 2018 г., да ги задължава да предприемат или да се въздържат от предприемането на необходимите действия в случай на неспазване и да налага глоби.

(117) Второ, в ЗЗД от 2018 г. се предвижда право на средства за правна защита срещу комисаря по информацията. Ако комисарят не постигне „напредък“ (193) по жалба, подадена от субекта на данни, жалбоподателят има достъп до съдебни средства за правна защита, тъй като може да поиска от трибунала от първа инстанция (194) да разпореди на комисаря да предприеме подходящи действия, за да отговори на жалбата, или да информира жалбоподателя за напредъка по жалбата (195). Освен това всяко лице, на което комисарят е издал някое от посочените по-горе постановления (информационно, ревизионно, изпълнително или наказателно постановление), може да го обжалва пред трибунала от първа инстанция. Ако трибуналът сметне, че решението на комисаря е незаконосъобразно или че комисарят по информацията е трябвало да упражни правото си на преценка по различен начин, трибуналът трябва да уважи жалбата или да замени постановлението с друго такова или с решение, което комисарят по информацията е можел да издаде или да постанови (196).

(118) Трето, физическите лица могат да получат съдебна защита срещу администраторите и обработващите лични данни пряко пред съдилищата съгласно член 167 от ЗЗД от 2018 г. Ако по искане на субект на данни съдът е убеден, че е налице нарушение на правата на субекта на данни съгласно законодателството за защита на данните, съдът може да разпореди на администратора по отношение на обработването или на обработващ лични данни, действащ от името на този администратор, да предприеме посочените в заповедта действия или да се въздържи от предприемането на посочените в заповедта действия. Освен това съгласно член 169 от ЗЗД от 2018 г. всяко лице, което е претърпяло вреда поради нарушение на изискване на законодателството за защита на данните (включително на част 3 от ЗЗД от 2018 г.), различно от ОРЗД на Обединеното кралство, има право на обезщетение за тази вреда от администратора или обработващия лични данни, освен ако администраторът или обработващият лични данни докаже, че администраторът или обработващият лични данни по никакъв начин не е отговорен за събитието, причинило вредата. Вредите включват както финансови загуби, така и вреди, които не са свързани с финансови загуби, като например емоционално страдание.

(119) Четвърто, доколкото дадено лице смята, че неговите права, включително правото на неприкосновеност на личния живот и на защита на данните, са били нарушени от публичните органи, то може да получи правна защита пред съдилищата на Обединеното кралство съгласно Закона за правата на човека от 1998 г. Съгласно част 3 от ЗЗД от 2018 г. администраторите, т.е. компетентните органи, винаги са публични органи по смисъла на Закона за правата на човека от 1998 г. Физическо лице, което твърди, че публичен орган е действал (или възнамерява да действа) по начин, който е несъвместим с право, прогласено по Конвенцията, и следователно е незаконосъобразен съгласно член 6, параграф 1 от Закона за правата на човека от 1998 г., може да заведе дело срещу органа в съответния съд или трибунал или да се позове на съответните права във всяко съдебно производство, когато лицето е (или би било) жертва на незаконосъобразното действие (197).

(120) Ако съдът установи, че акт на публичен орган е незаконосъобразен, в рамките на своите правомощия той може да предостави такова поправяне на вредите или обезщетение или да постанови такова разпореждане, каквото счита за справедливо и подходящо (198). Съдът може също така да обяви разпоредба от първичното право за несъвместима с право, гарантирано от ЕКПЧ.

(121) Накрая, след изчерпване на националните средства за правна защита дадено лице може да получи правна защита от Европейския съд по правата на човека за нарушения на правата, гарантирани от ЕКПЧ.

2.6. Последващо споделяне

(122) Правото на Обединеното кралство допуска, при определени условия, споделянето на данни от правоприлагащ орган с други органи на Обединеното кралство за цели, различни от тези, за които те са били първоначално събрани (т.нар. „последващо споделяне“).

(123) Подобно на предвиденото в член 4, параграф 2 от Директива (ЕС) 2016/680, член 36, параграф 3 от ЗЗД от 2018 г. позволява личните данни, събрани от компетентен орган за целите на правоприлагането, да бъдат обработвани по-нататък (независимо дали от първоначалния администратор или от друг администратор) за всяка друга цел на правоприлагането, при условие че администраторът е оправомощен по закон да обработва данни за другата цел и че обработването е необходимо и пропорционално (199). В този случай всички гаранции, предвидени в част 3 от ЗЗД от 2018 г. и анализирани по-горе, се прилагат за обработването, извършвано от получаващия орган.

(124) В правния ред на Обединеното кралство различни закони изрично позволяват последващо споделяне. По-специално i) Законът за цифровата икономика от 2017 г. позволява споделянето между публичните органи за няколко цели, например в случай на измама срещу публичния сектор, която би довела до загуба или риск от загуба за публичен орган (200) или в случай на дълг към публичен орган или към Короната (201); ii) Законът за престъпленията и съдилищата от 2013 г. позволява споделянето на информация с Националната агенция по престъпността (NCA) (202) с цел борба, разследване и наказателно преследване на тежката и организираната престъпност; iii) Законът за тежките престъпления от 2007 г. позволява на публичните органи да разкриват информация на организации за борба с измамите с цел предотвратяване на измами (203).

(125) В тези закони изрично се предвижда, че споделянето на информация следва да става в съответствие с правилата, предвидени в ЗЗД от 2018 г. Освен това Полицейският колеж издаде Разрешена професионална практика относно споделянето на информация (204), за да помогне на полицията да изпълнява задълженията си за защита на данните съгласно ОРЗД на Обединеното кралство, ЗЗД и Закона за правата на човека от 1998 г. Дали споделянето е съобразено с приложимата правна уредба за защита на данните, разбира се, подлежи на съдебен контрол (205).

(126) Освен това, подобно на предвиденото в член 9 от Директива (ЕС) 2016/680, в ЗЗД от 2018 г. се предвижда, че лични данни, събрани за целите на правоприлагането, могат да бъдат обработвани за цел, различна от правоприлагането, когато обработването е разрешено от закона (206). Този вид споделяне обхваща два случая: 1) когато правоприлагащ орган в областта на наказателното право споделя данни с правоприлагащ орган в друга правна област, различен от разузнавателна агенция (като например финансов или данъчен орган, орган за защита на конкуренцията, служба за закрила на младежта); 2) когато правоприлагащ орган в областта на наказателното право споделя данни с разузнавателна агенция. В първия случай обработването на лични данни ще попадне в приложното поле на ОРЗД на Обединеното кралство, както и в това на част 2 от ЗЗД от 2018 г. Както е посочено в решението, прието съгласно Регламент (ЕС) 2016/679, гаранциите, предвидени в ОРЗД на Обединеното кралство и в част 2 от ЗЗД от 2018 г., осигуряват ниво на защита, което по същество е равностойно на предоставяното в Съюза (207).

(127) Във втория случай, по отношение на споделянето на данни, събрани от правоприлагащ орган в областта на наказателното право, с разузнавателна агенция за целите на националната сигурност, правното основание, което разрешава такова споделяне, е Законът за борба с тероризма от 2008 г. (ЗБТ от 2008 г.) (208). Съгласно ЗБТ от 2008 г. всяко лице може да предоставя информация на всяка от разузнавателните служби с цел изпълнение на някоя от функциите на тази служба, включително „националната сигурност“.

(128) Що се отнася до условията, при които данните могат да бъдат споделяни за целите на националната сигурност, Законът за разузнавателните служби и Законът за службите за сигурност ограничават възможността на разузнавателните служби да получават данни до това, което е необходимо за изпълнение на техните законоустановени функции. Компетентните органи, които попадат в обхвата на част 3 от ЗЗД от 2018 г. и които желаят да споделят данни с разузнавателните служби, ще трябва да вземат предвид редица фактори/ограничения в допълнение към законоустановените функции на агенциите, определени в Закона за разузнавателните служби и Закона за службите за сигурност (209). В член 20 от ЗБТ от 2008 г. се пояснява, че всяко споделяне на данни съгласно член 19 от ЗБТ от 2008 г. трябва да продължава да е в съответствие със законодателството за защита на данните. Това означава, че се прилагат всички ограничения и изисквания на ЗЗД от 2018 г. Освен това правоприлагащите органи и разузнавателните служби са публични органи за целите на Закона за правата на човека от 1998 г. и следователно трябва да гарантират, че действат в съответствие с правата, гарантирани от ЕКПЧ, включително член 8 от нея. С други думи, тези изисквания означават, че всяко споделяне на данни между правоприлагащите органи и разузнавателните служби е в съответствие със законодателството за защита на данните и ЕКПЧ.

(129) Спрямо обработването от страна на разузнавателните служби на лични данни, получени от правоприлагащите органи за целите на националната сигурност, се прилагат редица условия и гаранции (210). Част 4 от ЗЗД от 2018 г. се прилага за всяко обработване от разузнавателните служби или от тяхно име. В нея се определят основните принципи за защита на данните (законосъобразност, справедливост и прозрачност (211); ограничаване в рамките на целта (212); свеждане на данните до минимум (213); точност (214); ограничение на съхранението (215) и сигурност (216)), поставят се условия за обработването на специални категории данни (217), предоставят се права на субектите на данни (218), изисква се защита на данните на етапа на проектирането (219) и се урежда международното предаване на лични данни (220).

(130) В същото време член 110 от ЗЗД от 2018 г. предвижда освобождаване от действието на определени разпоредби от част 4 на ЗЗД от 2018 г., когато такова освобождаване е необходимо за гарантиране на националната сигурност. В член 110, параграф 2 от ЗЗД от 2018 г. са изброени разпоредбите, от които се допуска освобождаване. То включва принципите за защита на данните (с изключение на принципа на законосъобразност), правата на субекта на данни, задължението за информиране на комисаря по информацията относно нарушение на сигурността на данните, правомощията на комисаря по информацията да извършва проверки в съответствие с международните задължения, някои от правомощията на комисаря по информацията за привеждане в изпълнение, разпоредбите, които криминализират определени нарушения на защитата на данните, и разпоредбите, свързани с обработване поради специални цели, като например журналистически, академични или художествени. Това освобождаване може да се използва въз основа на анализа на всеки отделен случай (221). Както е обяснено от органите на Обединеното кралство и потвърдено от съдебната практика на съдилищата на Обединеното кралство, „а) администраторът трябва да вземе предвид действителните последици за националната сигурност или отбрана, ако трябва да спазва конкретната разпоредба за защита на данните и ако би могъл разумно да спази обичайното правило, без да се засяга националната сигурност или отбрана“ (222). Дали освобождаването е било използвано по подходящ начин, подлежи на надзор от страна на ICO (223).

(131) Освен това във връзка с възможността за ограничаване на някое от горепосочените права с цел защита на „националната сигурност“ член 79 от ЗЗД от 2018 г. дава възможност на администратора да подаде заявление за удостоверение, подписано от министър или от главния прокурор, удостоверяващо, че ограничаването на тези права представлява или в определен момент е представлявало необходима и пропорционална мярка за защита на националната сигурност (224). Правителството на Обединеното кралство издаде насоки относно удостоверенията за национална сигурност съгласно ЗЗД от 2018 г., в които по-специално се подчертава, че всяко ограничаване на правата на субектите на данни с цел опазване на националната сигурност трябва да бъде пропорционално и необходимо (225). Всички удостоверения за национална сигурност трябва да бъдат публикувани на уебсайта на ICO (226).

(132) Удостоверението следва да бъде за определен срок, не по-дълъг от пет години, така че да бъде редовно преразглеждано от орган на изпълнителната власт (227). В удостоверението се посочват личните данни или категориите лични данни, предмет на освобождаването, както и разпоредбите на ЗЗД от 2018 г., за които се прилага освобождаването (228).

(133) Важно е да се отбележи, че удостоверенията за национална си