BG Официален вестник на Европейския съюз L 43/1

РЕШЕНИЕ (ЕС) 2016/195 НА КОМИСИЯТА

от 14 август 2015 година

относно мерки за държавна помощ SA.33083 (12/C) (ex 12/NN), [приведени в действие от Италия, предвиждащи намалени данъци и вноски, свързани с природни бедствия (всички сектори с изключение на селското стопанство)], и SA.35083 (12/C) (ex 12/NN), [приведени в действие от Италия, предвиждащи намалени данъци и вноски, свързани със земетресението в Абруцо през 2009 г. (всички сектори с изключение на селското стопанство)]

(нотифицирано под номер C(2015) 5549)

(само текстът на италиански език е автентичен)

(текст от значение за ЕИП)

ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ

като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), и по-специално член 108, параграф 2, втора алинея от него,

като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,

след като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,

като има предвид, че:

1. ПРОЦЕДУРА

Мярка за държавна помощ SA.33083 (12/NN) — Намалени данъци и вноски, свързани с природни бедствия в Сицилия, Северна Италия и други региони

(1) На 21 февруари 2011 г. Комисията получи искане за информация от съдия от отделението по трудовоправни въпроси на съда в Кунео в регион Пиемонт (2), подадено в съответствие с Известието на Комисията относно прилагането на законодателството за държавната помощ от националните съдилища (3). В искането съдията обърна внимание на Комисията за съществуването на серия от закони от 2002 г., 2003 г. и 2007 г., с които изглежда се въвеждат мерки за държавна помощ под формата на намаляване с 90 % на данъци и задължителни вноски за социално осигуряване и премии за застраховка срещу трудови злополуки, свързани със земетресението, което засегна Източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) на 13—16 декември 1990 г., и наводненията в Северна Италия през ноември 1994 г. Съдията отправи запитване (въпреки че въпросите бяха подредени в малко по-различен ред) дали тези мерки: i) са били съобщени от Италия съгласно член 108, параграф 3 от ДФЕС, ii) са били оценени от Комисията, iii) са били предмет на официално разследване, iv) са били предмет на решение или v) ако не е било прието решение, кога ще бъде прието такова. На 21 март 2011 г. службите на Комисията отговориха, че италианските органи изглежда не са уведомили за тези мерки и че Комисията все още не е открила процедура или официално разследване.

(2) На 27 май 2011 г. делото беше регистрирано в Комисията под референтен номер SA.33083 (11/CP).

(3) На 25 юли 2011 г. Комисията изпрати до италианските органи искане за информация. След напомняне с писмо от 8 септември 2011 г. италианските органи отговориха на 6 октомври 2011 г. С писмо от 14 октомври 2011 г. Комисията поиска допълнителна информация, на което италианските органи отговориха с писмо от 7 декември 2011 г.

(4) С писмо от 19 юни 2012 г. Комисията поиска допълнителна информация относно мерките, свързани с природните бедствия в Източна Сицилия и Северна Италия, и други подобни мерки, свързани с природни бедствия, настъпили в Италия от 1990 г. насам (4). Комисията поиска от италианските органи да представят мнения, свързани по-специално с това дали тези мерки са били законосъобразни, дали представляват държавна помощ, както и дали могат да бъдат обосновани съгласно правилата за държавна помощ. Службите на Комисията информираха италианските органи също така, че Комисията обмисля издаването на разпореждане, изискващо спирането на всякаква неправомерна помощ, предоставена в съответствие с горепосочените мерки. Италия отговори с писмо от 25 юли 2012 г.

(5) Междувременно на 6 юли 2012 г. Комисията получи искане за информация относно настоящата процедура от общия съд на Верчели в Пиемонт (5). Службите на Комисията отговориха на 20 юли 2012 г.

(6) Тъй като за схемата за помощ не е отправено уведомление в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и тя е била приведена в действие преди Комисията да вземе решение за разрешаването ѝ, мерките бяха вписани в регистъра на държавната помощ на Комисията като помощ, за която не е отправено уведомление, под номер SA.33083 (12/NN).

(7) Въз основа на информацията, събрана по време на етапа на предварителната оценка, Комисията реши да раздели делото, като отдели селскостопанския сектор. Ето защо настоящото решение не се отнася за дейности, свързани с производството, преработката и пазарната реализация на селскостопански продукти, посочени в приложение I към Договора, с изключение на продукти от риболов и аквакултури.

Мярка за държавна помощ SA.35083 (12/NN) — Намалени данъци и вноски, свързани със земетресението в Абруцо през 2009 г.

(8) С електронно уведомление от 2 юли 2012 г., регистрирано от Комисията на същата дата под референтен номер SA.35083 (12/N), италианските органи уведомиха за мярка, с която се предвижда помощ под формата на намалени данъци и вноски, свързани със земетресението в Абруцо през 2009 г.: Комисията вече беше поискала информация по тази мярка в писмото си от 19 юни 2012 г. под номер SA.33083 (12/NN).

(9) В уведомлението италианските органи заявиха, че съвместимостта на мярката следва да бъде оценена с оглед на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС („помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия“) или член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС („помощи, които имат за цел да улеснят развитието на някои … икономически региони“), тъй като целта ѝ е да бъде компенсирано макроикономическото въздействие на природното бедствие по отношение на намаляването на БВП. Италианските органи се позоваха по-специално на значителния спад на БВП в регион Абруцо в периода 2008—2009 г. (6).

(10) С писмо от 17 август 2012 г. Комисията уведоми италианските органи, че според нея мярката представлява мярка за помощ, за която не е отправено уведомление, която Комисията ще оцени заедно с дело SA.33083 (12/NN).

(11) Тъй като правното основание е влязло в сила преди Комисията да е взела решение за разрешаване на схемата, мярката е вписана в регистъра на държавната помощ на Комисията под номер SA.35083 (12/NN) като помощ, за която не е отправено уведомление.

(12) Въз основа на информацията, предоставена в уведомлението, Комисията реши да раздели делото, като отдели селскостопанския сектор. Ето защо настоящото решение не обхваща дейности, свързани с производството, преработката и пазарната реализация на селскостопански продукти, посочени в приложение I към Договора, с изключение на продукти от риболов и аквакултури.

Съвместно производство по дела за държавна помощ SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) и SA.35083 (12/C) (ex 12/NN) след започване на процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС

(13) С писмо от 17 октомври 2012 г. Комисията уведоми Италия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на мерките за помощ (7). Делата са регистрирани съответно под номера SA.33083 (12/C) (ex 12/NN) и SA.35083 (12/C) (ex 12/NN).

(14) Решението на Комисията да открие процедурата („решението за откриване на процедурата“) беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (8) и заинтересованите страни бяха поканени да представят своите мнения относно мерките.

(15) С писмо от 13 ноември 2012 г. италианските органи поискаха удължаване на крайния срок, в който да представят мненията си. С писмо от 15 ноември 2012 г. Комисията се съгласи с искането.

(16) Италия представи своите мнения на 11 януари 2013 г. Комисията получи мнения също така от четири заинтересовани трети страни: на 9 януари 2013 г. от правна кантора Studio Legale Prof. Avv. Mario P. Chiti („Chiti“), на 10 януари 2013 г. от правна кантора Studio Legale Avvocato Roberto Preve — Katia Gavioli („Preve-Gavioli“), и на 11 януари 2013 г. от италианската стопанска камара Confindustria. На 31 януари 2013 г. след изтичането на крайния срок от един месец след публикуването на решението за откриване в Официален вестник, Комисията получи мнения от профсъюзната организация CGIL в Л'Акуила.

(17) На 17 януари 2013 г. Комисията изпрати на италианските органи всички коментари, получени от заинтересованите трети страни в рамките на срока от един месец след публикуването на решението за откриване в Официален вестник, и ги помоли за мнение. Италия отговори на 11 март 2013 г., че няма мнение относно коментарите на третите страни.

(18) На 23 март 2013 г. Комисията поиска разясняване на информацията, получена от Италия. Италия отговори на 24 и 30 април 2013 г. На 12 юни 2014 г. Комисията поиска допълнителна информация и изпрати напомняне с писмо на 17 октомври 2014 г. Италия отговори на искането и на напомнянето, като предостави информация на 20 и 24 юни, 11 юли, 4 август и 29 октомври 2014 г.

2. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ

Мерки и правни основания

(19) Мерките и схемите, изброени по-долу, са предназначени да намалят данъците, дължими от предприятията, които са установени или разположени в районите, засегнати от различни природни бедствия в Италия от 1990 г. насам, както и задължителните им вноски за социално осигуряване (дължими на Националния институт за социално осигуряване (Istituto Nazionale per la Previdenza Sociale — INPS) и премиите за задължително застраховане срещу трудови злополуки (дължими на Националния институт за осигуряване срещу трудови злополуки (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro — INAIL) (наричани по-долу заедно „вноските“).

Мерки, свързани със земетресението в Източна Сицилия през 1990 г.

(20) След земетресението, което засегна Източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) на 13—16 декември 1990 г., италианските органи са приели редица решения и закони в периода 1990—2002 г., с които на всички предприятия (9), разположени на територията на засегнатите от земетресението общини (10), бе позволено да преустановят и да отсрочат плащането на данъци и вноски или да ги изплащат на части.

(21) През 2001 г. е приет закон, според който онези, които все още не са платили своите данъци или вноски, могат да уредят задълженията си (т.е. да изпълнят задълженията си за плащане), като платят изцяло все още дължимите суми, увеличени с 15 %, до 28 декември 2001 г. (11).

(22) При все това през 2002 г. Италия е приела законодателство (12), което дава възможност на онези, които все още не са платили данъците си за 1990 г., 1991 г. и 1992 г., да уредят задълженията си автоматично, като платят само 10 % от сумата, която все още дължат, до 16 март 2003 г. (13). С други думи със Закон № 289 от 27 декември 2002 г. бе въведена възможността за намаление в размер на 90 % за сумите, дължими като данъци към държавата.

(23) Нови закони от 2003 г. и 2004 г. (14) са удължили срока за тази възможност до 16 април 2004 г.

(24) По силата на нов закон, влязъл в сила през 2005 г. (15), който се основава на закона от 2002 г. (16), на предприятията, които все още не са платили вноските за социално осигуряване (на INPS) и премиите за застраховане срещу трудови злополуки (на INAIL) за 1990 г., 1991 г. и 1992 г., е позволено да уредят задълженията си автоматично, като платят само 10 % от все още дължимите суми. Бюджетът, предвиден за тази мярка, е 52 млн. евро (17).

(25) Със закон от 2007 г. срокът за плащане е удължен до 31 декември 2007 г., но се изисква плащане в размер на 30 % от сумата за все още дължимите данъци (18). С друг закон от 2007 г. срокът за плащане е удължен до 30 юни 2008 г. и е възстановено предишното положение, при което се изисква плащане на само 10 % от все още дължимата сума (19).

Мерки, свързани наводненията в Северна Италия през 1994 г.

(26) По същия начин след наводненията в Северна Италия през ноември 1994 г. (засегнали 257 общини в регионите Пиемонт, Ломбардия, Емилия-Романя, Лигурия, Тоскана и Венето) италианските органи са приели редица закони, с които на предприятията (20), понесли сериозни щети (21) в резултат на наводненията, бе позволено да преустановят и отсрочат плащанията на данъци и вноски.

(27) През 2003 г., както в случая на земетресението в Източна Сицилия, Италия е предложила на предприятията, засегнати от наводненията през 1994 г., възможност да уредят задълженията си, като платят само 10 % от дължимата сума за данъци и вноски за 1995 г., 1996 г. и 1997 г. до юли 2004 г. (22).

(28) С допълнителни закони от 2007 г. крайният срок за плащане на все още дължимите суми за данъци и вноски бе удължен до 31 март 2008 г. (23).

Подобни мерки, свързани с други природни бедствия в Италия, настъпили между 1997 г. и 2002 г.

(29) Съгласно информацията, с която разполага Комисията, през последните години Италия е разрешила подобни намаления в други райони, засегнати от природни бедствия.

(30) През 2006 г. Италия е въвела (24) намаление в размер на 50 % за данъците и вноските (25) за предприятията със седалище или място на стопанска дейност в общините на провинция Катания, Сицилия, засегнати от земетресението и изригванията на вулкана Етна през 2002 г. (26).

(31) През 2008 г. Италия е въвела намаление в размер на 60 % за данъците и вноските за предприятията със седалище или място на стопанска дейност в общините в регионите Умбрия и Марке, засегнати от земетресението през 1997 г. (27).

(32) През 2008 г. Италия е въвела намаление в размер на 60 % за данъците и вноските за предприятията със седалище или място на стопанска дейност в общините в регионите Молизе и Пулия, засегнати от земетресението през 2002 г. (28).

(33) През 2011 г. е въведено същото намаление от 60 % за данъците и вноските за предприятията със седалище или място на стопанска дейност на територията на общините в регион Абруцо, засегнати от земетресението на 6 април 2009 г. (вж. следващата точка за повече подробности) (29).

Мярка за помощ SA.35083 (12/NN), за която е отправено уведомление, свързана със земетресението в Абруцо през 2009 г.

(34) В мярката, за която италианските органи са отправили уведомление и която е регистрирана от Комисията под номер SA.35083 (12/NN) (вж. съображение (8), се предвижда помощ под формата на намалени данъци и вноски, свързани със земетресението в Абруцо през 2009 г.

(35) След земетресението, което засегна регион Абруцо (главният град на региона Л'Акуила и няколко други общини) на 6 април 2009 г., италианските органи са приели редица решения и закони (30), с които на всички предприятия, (31) разположени в общините, засегнати от земетресението (32), се позволява да преустановят и да отсрочат плащането на данъци и вноски до 30 ноември 2009 г. Този срок е удължен с допълнителни актове до 30 юни 2010 г. (33), до 15 декември 2010 г. (34), до 31 октомври 2011 г. (35) и накрая до 16 декември 2011 г. (36).

(36) На 12 ноември 2011 г. Италия е приела закон, съгласно който събирането на данъците и вноските, което е било преустановено и отсрочено след земетресението, е трябвало да бъде възобновено от януари 2012 г. чрез заплащане на 120 месечни вноски, като сумата, която трябва да бъде платена, ще бъде намалена до 40 % от първоначално дължимата сума (37).

Цел на мерките

(37) Общата цел на описаните схеми (с които са намалени данъците и вноските с до 90 %) е била да се подкрепят предприятията със седалище или място на стопанска дейност в райони, засегнати от природни бедствия.

Географски обхват на мерките

(38) Мерките са приложими за райони в Италия, които са засегнати от природни бедствия, по-специално посочените в законодателството земетресения, наводнения или вулканични изригвания.

(39) Районите, посочени в тези мерки, са: — общините (38), засегнати от земетресението, което разтърси източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) на 13—16 декември 1990 г.; — общините (39) в регионите Пиемонт, Ломбардия, Емилия-Романя, Лигурия, Тоскана и Венето, засегнати от наводненията през ноември 1994 г.; — общините (40) в провинция Катания, Сицилия, засегнати от земетресението и изригванията на вулкана Етна през 2002 г.; — общините (41) в провинциите на Анкона (в регион Марке) и Перуджа (в регион Умбрия), засегнати от земетресението през 1997 г.; — общините (42) в провинциите на Кампобасо (в регион Марке) и Фоджа (в регион Пулия), засегнати от земетресението през 2002 г.; — общините (43) в регион Абруцо, засегнати от земетресението на 6 април 2009 г.

Получатели

(40) Схемите са предназначени за предприятия, осъществяващи дейност във всички сектори, включително селското стопанство, горското стопанство, рибарството и аквакултурите (44), с изключение на мярката, свързана с наводненията в Северна Италия през 1994 г., от която са изключени предприятията в банковия и застрахователния сектор.

(41) В случая на земетресенията и вулканичните изригвания в Сицилия, Умбрия, Марке, Молизе, Пулия и Абруцо получатели са всички предприятия, които имат седалище или място на стопанска дейност на територията на общините, засегнати от природното бедствие, които са посочени в конкретното законодателство.

(42) В случая на наводненията в Северна Италия получателите са предприятия, установени или осъществяващи дейност в общините, засегнати от природното бедствие, но само ако могат да докажат, че са понесли сериозни щети (45).

Продължителност на мерките

(43) Комисията счита, че схемите за въвеждане на намаленията са започнали да се прилагат от момента на влизане в сила на правните им основания. Комисията признава, че прилагането на мерките е можело да започне по различно време, както е предвидено в мерките за изпълнение (като например постановленията за прилагане на различните правни основания, вж. мненията на Италия относно решението за откриване на процедурата, обобщени в съображения 87—94).

(44) Комисията счита, че мерките за намаления са влезли в сила на следните дати: — в случая на земетресението от 13—16 декември 1990 г. в Източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) — 1 януари 2003 г. за данъците (46) и 1 януари 2006 г. за вноските (47); — в случая на наводненията в Северна Италия от 1994 г. — 1 януари 2004 г. (48); — в случая на земетресението и изригванията на вулкана Етна от 2002 г. — 1 януари 2007 г. (49); — в случая на земетресението в регионите Умбрия и Марке от 1997 г. — 1 януари 2008 г. (50); — в случая на земетресението в регионите Молизе и Пулия от 2002 г. — 29 ноември 2008 г. (51); и — в случая на земетресението в региона Абруцо от 2009 г. — 1 януари 2012 г. (52).

(45) Що се отнася до периода, за който са приложими тези намаления, периодите на преустановяване на плащането на данъци и вноски са посочени в съответното законодателство. Комисията взема под внимание факта, че различните схеми се отнасят за различни периоди за различните видове данъци и вноски. Въз основа на информацията, предоставена на Комисията от Италия по време на официалната фаза на разследване (вж. мненията на Италия относно решението за откриване на процедурата, обобщени в съображения 87—94), тези периоди са, както следва: а) в случая на земетресението в Източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) от 13—16 декември 1990 г. периодът на преустановяването обхваща 1990 г., 1991 г. и 1992 г. Италианската агенция за приходите (Agenzia delle Entrate) посочва периода от 13 декември 1990 г. до 31 юли 1993 г., а според INPS и INAIL периодът на преустановяване за вноските е от 13 декември 1990 г. до 31 декември 1992 г.; б) в случая на наводненията в Северна Италия през ноември 1994 г. в законодателството като референтен период се посочват 1995 г., 1996 г. и 1997 г., докато Агенция за приходите посочва периода от 4 ноември 1994 г. до 31 октомври 1995 г. Според INPS краят на периода е 30 ноември 1995 г., а според INAIL целият период е удължен от 1 януари 1995 г. до 31 декември 1997 г.; в) в случая на земетресението в Умбрия и Марке през 1997 г. приложимият период за преустановяване изглежда е от 26 септември 1996 г. до 30 юни 1999 г. (31 март 1998 г. за определени получатели); г) в случая на земетресението в Молизе и Пулия през 2002 г. Агенцията за приходите посочва, че периодът на преустановяване започва на 31 октомври 2002 г. и приключва на 30 юни 2008 г., докато INPS и INAIL посочват периода от 31 октомври 2002 г. до 31 декември 2007 г.; д) в случая на земетресението и изригванията на вулкана Етна през 2002 г. периодът на преустановяване е от 29 октомври 2002 г. до 31 март 2004 г.; е) в случая на земетресението в Абруцо през 2009 г. приложимият период на преустановяване зависи от естеството на получателя: за всички предприятия с годишен оборот над 200 000 EUR периодът на прилагане изглежда е от 6 април 2009 г. до 3 юни 2010 г.; за предприятията с годишен оборот под 200 000 EUR и за частните лица с доходи от стопанска дейност или самостоятелна заетост периодът изглежда е от 6 април 2009 г. до 15 декември 2010 г.

(46) Що се отнася до продължителността на мерките за намаления, във всяко правно основание се посочва различен краен срок, след който намалението вече не следва да се прилага. Комисията е на мнение, че периодът на прилагане е удължен в резултат на решенията на италианския Върховен касационен съд, както е обяснено по-долу в съображения 49—53 (вж. също мненията на Италия относно решението за откриване на процедурата, обобщени в съображения 91—93).

Допустими разходи

(47) Допустимите разходи съгласно мерките включват данъците, задължителните вноски за социално осигуряване (дължими на INPS) и задължителните премии за застраховка срещу трудови злополуки (дължими на INAIL), които предприятията трябва да платят в определен период от време след природното бедствие (както е определено в правното основание за всяка мярка).

Форма и интензитет на помощта

(48) Помощта се предоставя под формата на намаление на данъци и вноски. Намалението възлиза на 90 % за мерките за Сицилия и Северна Италия, на 60 % за Марке, Умбрия, Молизе, Пулия и Абруцо, и на 50 % за Катания. Останалите суми могат да бъдат платени еднократно или на части (например до 120 месечни вноски в случая на мярката за Абруцо). Тези вноски понякога включват лихвени плащания в зависимост от индивидуалната мярка.

Решения на Върховния касационен съд

(49) В искането за информация от съда на Кунео (вж. съображение 1) на вниманието на Комисията са представени и редица решения, приети от италианския Върховен касационен съд през 2007 г. и 2010 г., в които се постановява, че намаляването до 10 % на дължимите данъци и вноски трябва да се прилага за всички, които отговарят на критериите, дори ако междувременно те вече са платили пълния им размер (53).

(50) На практика Върховният касационен съд е постановил, че всички предприятия, отговарящи на условията за използване на мерките за Сицилия или Северна Италия, имат право на едно и също намаление от 90 % за данъците и вноските: в противен случай ще е налице „необосновано неравностойно третиране“.

(51) Тълкуването, дадено от Върховния касационен съд, е потвърдено от италианските органи в писмата им от 7 декември 2011 г. и 25 юли 2012 г. В това последно писмо италианските органи се позовават на последващо решение на Върховния касационен съд, постановено през 2012 г., в което се посочва, че жалбата, подадена от Агенцията за приходите, е недопустима, тъй като вече има установена съдебна практика (54).

(52) Комисията разбира важността на тези съдебни решения за многобройните висящи дела пред различни съдилища в Италия, заведени от страни, които имат потенциална възможност да получат помощ по различните мерки.

(53) С оглед на решенията на Върховния касационен съд мерките изглежда могат да бъдат приложени със задна дата в полза на всички предприятия, включително онези, които са платили данъците и вноските по обичайния начин, поне в случая на мерките за Източна Сицилия и Северна Италия, за които се отнасят решенията. Ето защо изглежда няма ограничения във времето за прилагане на схемите, стига дадено предприятие да може да докаже, че има право на помощта.

3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ

(54) Комисията откри официалната процедура по разследване, посочена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, по отношение на въпросните мерки, както е описано в раздел 2 от настоящото решение, тъй като изглежда, че представляват държава помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Комисията издаде също така разпореждане за преустановяване съгласно член 11, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999, в което се изисква Италия да преустанови всички плащания по всяка от мерките за помощ, посочени в дела SA.33083 (12/NN) и SA.35083 (12/NN) (55).

(55) В решението за откриване на процедурата съгласно член 108, параграф 2 („решението за откриване“) (56) Комисията разгледа мерките с оглед на освобождаването по член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, което гласи, че „помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития“, са съвместими с вътрешния пазар.

(56) Комисията разгледа също така дали мерките биха могли да отговарят на критериите за други освобождавания по член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС.

Незаконосъобразност на мерките за помощ

(57) В решението за откриване Комисията посочи, че италианските органи не са изпълнили задължението си да отправят уведомление за схемите в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС, както са признали по време на предварителната фаза на разследването.

Анализ на мерките съгласно член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС

(58) Комисията разгледа схемите за помощ с оглед на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, който гласи, че „помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия“, са съвместими с вътрешния пазар.

(59) При оценяването на схеми за помощ от вида, предвиден в член 107, параграф 2, буква б), Комисията трябва да провери i) дали обстоятелствата, посочени с цел обосноваване на предоставянето на помощ, в действителност представляват природно бедствие, и ii) дали са изпълнени следните условия: — щетите, за които се предоставя компенсацията, са пряко следствие от природното бедствие; — помощта не води до свръхкомпенсация за щети, а само отстранява щетите, причинени от природното бедствие.

(60) В италианското законодателство са определени районите, засегнати от природни бедствия от три вида: земетресения, наводнения и вулканични изригвания. Комисията последователно е изразявала становището, че земетресенията, наводненията и вулканичните изригвания представляват природни бедствия по смисъла на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС (57); следователно предприятията, понесли щети в резултат на тези природни бедствия, могат по принцип да отговарят на условията за помощ до размера на понесените щети.

(61) Във въпросните схеми обаче не се дава определение на понятието „щети“ (дали са материални или икономически), нито се установява каквато и да било връзка между помощта и щетите, понесени вследствие на природното бедствие (58). Освен това схемите не ограничават компенсацията до щетите, които са действително понесени от получателите, нито допустимите разходи се определят въз основа на щетите, понесени от предприятията в резултат на природното бедствие.

Съмнения и основания за откриване на разследването

(62) С оглед на горното и въз основа на наличната информация, тъй като мерките са били приведени в действие, без за това да бъде уведомена Комисията, Комисията счита, че те представляват неправомерна помощ по смисъла на член 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999.

(63) Освен това в резултат на предварителната си оценка Комисията изрази сериозно съмнение дали мерките, въведени от Италия от 2002 г. насам, са съвместими с вътрешния пазар. Въз основа на предварителната оценка не беше възможно да се направи заключението, че мерките за помощ са били в съответствие с принципите на ДФЕС, и по-специално с член 107, параграф 2, буква б), с която се разрешават помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия (59). По-специално Комисията имаше съмнения дали предоставената от италианските органи информация е била достатъчна, за да се докаже, че по силата на своя характер и механизъм на действие въпросните мерки са били предназначени за отстраняване на щетите, причинени от природни бедствия.

(64) По-специално Комисията не беше в състояние да заключи въз основа на механизмите на действие, описани в мерките, че: — получателите са били предприятия, които действително са понесли щети (с изключение отчасти на мярката за Северна Италия, при която се изисква предприятието да е понесло щети, за които е определен минимален праг, вж. съображение 26), — щетите са били причинени изключително от природните бедствия, посочени в законодателството, — помощта, предоставена на предприятието, е била ограничена единствено до отстраняването на щетите, причинени от природното бедствие, като се изключва свръхкомпенсация за щетите, понесени от отделния получател.

(65) Освен това Комисията изрази съмнения дали някое от останалите освобождавания по член 107, параграф 2 и член 107, параграф 3 от ДФЕС е било приложимо (60).

(66) Ето защо италианските органи и заинтересованите трети страни бяха приканени да предоставят в своите мнения относно решението за откриване на процедурата цялата информация, необходима за извършването на цялостна оценка, както и да предоставят на Комисията съответната документация.

4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ

Мнения, представени от правна кантора Chiti

(67) Chiti е правна кантора, установена във Флоренция, която представлява 58 частни предприятия, публични организации и административни отдели, засегнати по различни начини от наводненията в Пиемонт през 1994 г. Целта на представените от нея аргументи е да покаже, че случаят на Пиемонт е различен от останалите случаи на помощ, предоставена след природни бедствия.

(68) След като описва фактите и законодателните промени по случая, Chiti акцентира върху решенията на Върховния касационен съд. От кантората твърдят, че след решенията, издадени през 2007 г., 2010 г. и 2012 г., всички предприятия, засегнати от наводненията в Пиемонт, са били в състояние да уредят задълженията си ex post, като платят 10 % от дължимите суми или, ако вече са били платили цялата сума, като изискат възстановяване на 90 % от сумите, както е предвидено в член 3, параграф 90 от Закон № 350/2003. От 233 съдебни дела, отнасящи се до компенсация за щети, причинени от наводненията, 96 са завършили с решения, които понастоящем вече са окончателни, докато повечето от останалите са временно прекратени в резултат на разпореждането за преустановяване, издадено от Комисията на 17 октомври 2012 г.

(69) Chiti отбелязва, че за да извлекат ползи от тези схеми в съдилищата, предприятията е трябвало да докажат in concreto размера на действителните щети и причинно-следствената връзка между събитието и щетата. Приетите доказателства са се състояли от технически оценки, разпоредени от съда, заверени доклади от експерти или официални документи от INPS и INAIL. Предприятията са получили компенсация само за действителните щети, които са успели да докажат, или за загубите, установени от самия съд.

(70) Chiti посочва, че схемата за компенсация за щети, причинени от наводненията в Пиемонт през 1994 г., е свързана с природно бедствие и следователно би трябвало да се разглежда съгласно член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС. За да бъдат мерките от този вид съвместими с вътрешния пазар, трябва да се докаже, че е налице причинно-следствена връзка между събитието и щетите и че няма свръхкомпенсация за щетите. Що се отнася до профила на клиентите, които представлява, Chiti твърди, че компенсацията не е предоставяна на всяко предприятие в Пиемонт, а само на отговарящите на следните условия: а) предприятието трябва да се намира в някой от районите, определени като наводнени в конкретни постановления на правителството. В този смисъл мерките са избирателни, но според Chiti те не попадат в обхвата на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Определянето на географски граници за помощта не произтича от политическа или икономическа оценка (например оценка, която се отнася до равнището на безработица или по-слабо развитите райони), а от непредвидими природни бедствия, които не са под контрола на човека. Получателите са определени въз основа на критерии, по отношение на които не може да се прилага каквато и да е преценка. В действителност не е налице избирателност, защото няма нарушаване на конкуренцията: целта на законодателството е да коригира неравностойното положение на предприятията, засегнати от природното бедствие. Това е следствие от принципа за равно третиране; б) за да се получи компенсацията, трябва да има доказателства, че щетите са били „сериозни“. Това условие различава случая на Пиемонт от останалите случаи. Единствените щети, които може да бъдат компенсирани, са материалните щети над прага от 2 млрд. италиански лири, определен от закона, които трябва да бъдат установени чрез заверени технически оценки; в) трябва да има причинно-следствена връзка между събитието и щетите. Според италианското законодателство доказването на причинно-следствена връзка е съществена предпоставка за получаване на компенсация. Ето защо въпросните предприятия е трябвало да посочат причинно-следствена връзка пред съда във всеки от случаите Това означава, че не е имало свръхкомпенсация, тъй като щетите е трябвало да бъдат доказани в заверен или официален доклад от участващите органи. Освен това основен принцип на италианското право е, че компенсацията за извъндоговорни загуби никога не трябва да бъде източник на печалба (член 2043 от Гражданския кодекс).

(71) По тази причина в случая на Пиемонт Chiti отправя искане към Комисията да преразгледа общото си становище, че мерките, предмет на разследването, не изглеждат насочени към отстраняването на щети, причинени от природни бедствия. Според Chiti случаят на Пиемонт има особености, които го отличават от останалите случаи, третирани съвместно в решението за откриване. Chiti допълнително твърди, че обезщетенията, предоставени на въпросните предприятия, са съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, тъй като: — компенсацията е свързана изключително с щетите, които са пряк резултат от природното бедствие; — щетите се определени количествено с оглед на значението им за съответното предприятие; — не е имало свръхкомпенсация, тъй като компенсацията е определена точно в съответствие с доказаните щети; — няма припокриване с други обезщетения.

(72) В случай че помощта бъде счетена за несъвместима и бъде разпоредено възстановяването ѝ, Chiti счита, че ще бъде приложим член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Chiti твърди, че съгласно тази разпоредба Комисията не може да нареди възстановяване на помощ, след като са изминали 10 години от деня, в който помощта е предоставена на получателя. Обезщетенията са предоставяни от периода, започващ непосредствено след наводненията през ноември 1994 г., по силата на Наредба-закон № 646 от 24 ноември 1994 г. Условията и редът за подпомагане на предприятията, засегнати от наводненията в Пиемонт, са само допълнително конкретизирани в последващите закони, приети в периода 2003—2007 г. С други думи решението за откриване на процедура се отнася за 1 януари 2004 г. като дата, на която започва предоставянето на обезщетенията, но моментът на действителното предоставяне на помощта в случая на Пиемонт е ноември 1994 г.

(73) Chiti твърди, че се прилага също така и член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Според този член Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността. Тук са засегнати два принципа. Първо, принципът на правната сигурност изисква зачитане на окончателните съдебни решения, постановени от националните съдилища, и не допуска възможност за възстановяване на сумите, получени от предприятията. Макар да признава, че принципът за res judicata няма абсолютна стойност в правото на Съюза, Chiti счита, че специалните условия, които обосновават решенията на Съда въз основа на този принцип в миналото (61), не се прилагат в настоящия случай. Второ, Chiti се позовава на принципа на оправданите правни очаквания: от края на 1994 г. до 2011 г. нито един национален орган или орган на Съюза не е повдигал въпроси относно законността на обезщетенията. През целия период въпросните предприятия са получавали обезщетения, които компетентните органи не са считали за държавна помощ. Chiti достига до заключението, че това е типична ситуация, в която се прилага принципът на оправданите правни очаквания.

Мнения, представени от правна кантора Preve-Gavioli

(74) Preve-Gavioli е правна кантора със седалище в Торино. След като обобщава развитието на разглежданото италианско законодателство, както и на обстоятелствата, водещи до производството на Комисията, Preve-Gavioli посочва, че обезщетенията, предоставени на предприятията, засегнати от наводненията в Пиемонт през 1994 г., не са избирателни, тъй като по никакъв начин не облагодетелстват определени предприятия посредством освобождаването им от разходи, които обичайно биха поели. Мерките са насочени единствено към компенсиране на предприятията за щетите, понесени в резултат на природно бедствие. Освен това обезщетенията, предвидени от закона, не укрепват конкурентната позиция на получателите спрямо конкурентите им, тъй като обезщетението, което са получили, им е позволило единствено да се върнат на пазара като равнопоставени оператори спрямо предприятията, които не са понесли щети или загуба на приходи. С други думи обезщетенията по никакъв начин не нарушават конкуренцията, а коригират неизгодното финансово положение и възстановяват търговската конкурентоспособност на предприятията, засегнати от наводненията.

(75) Според Preve-Gavioli обезщетенията, предоставени на предприятията, засегнати от наводненията в Пиемонт през 1994 г., не могат да бъдат описани като държавна помощ, тъй като не са изпълнени условията, посочени в член 107, параграф 1 от ДФЕС. При все това дори ако мерките би следвало да се разглеждат като държавна помощ, те следва да бъдат класифицирани като помощ за компенсиране на щети, причинени от природно бедствие по смисъла на член 107, параграф 2, буква б). Поради това те са съвместими с вътрешния пазар съгласно условията на самия Договор и не са предмет на задължението за предварително уведомление или предварителна оценка от страна на Комисията.

Мнения, представени от Confindustria

(76) Confindustria е най-голямото сдружение на италиански работодатели, основано през 1910 г. Това е доброволна организация, обхващаща приблизително 150 000 предприятия, в които работят общо около 5 500 000 души. Тя е представила коментари като заинтересована страна по смисъла на член 108, параграф 2 от ДФЕС както по дело SA.33083, така и по дело SA.35083.

(77) Confindustria е загрижена, че неизпълнението на задължението на Италия да уведоми Комисията за държавната помощ може да доведе до санкции за предприятията, които са се възползвали добросъвестно от мерките, насочени към възстановяване на щетите, причинени от природни бедствия.

(78) Confindustria твърди, че Комисията следва да обърне внимание на някои факти от общ характер, свързани с цялостния контекст. По-специално мерките се отнасят до събития отпреди 20 години (и повече в някои случаи); поради тази причина в съществуващата практика по отношение на решенията за държавна помощ не се предвижда подходяща защита на заинтересованите страни. Дори когато са налице съмнения относно съвместимостта на някои мерки, приети от национален законодателен орган, е трудно да се получи информация от компетентните органи, а в настоящия икономически контекст повечето предприятия, по-специално малките и средните предприятия, продължават да изпитват сериозни проблеми с ликвидността. Разпореждането да бъде възстановена помощта, предоставена преди десетилетия, ще застраши на този етап оцеляването на много от тези предприятия. Освен това Confindustria не разбира причините за съмненията относно съвместимостта на мерките.

(79) Confindustria предлага да се намери алтернативно решение, за да се избегне ощетяването на засегнатите предприятия по неоправдан и опасен начин.

(80) На първо място, Confindustria счита, че за всяка мярка и всеки случай трябва да се направи внимателна преценка относно наличието на извънредни обстоятелства, които могат да покажат, че не е имало помощ или че не се изисква помощта да бъде възстановена. Тези извънредни обстоятелства са i) давностен срок от десет години, ii) принципът на защита на оправданите правни очаквания и iii) приложимостта на освобождавания, различни от посочените в член 107, параграф 3, буква в).

(81) Второ, Confindustria призовава Комисията да уточни изрично в решението си в кои случаи паричните средства, изплатени на предприятията като обезщетение за щети, причинени пряко от природни бедствия, може да се считат за съвместими с Договора. Въпросните мерки тук са насочени към предприятията, пряко засегнати от събития, които Комисията последователно е считала, че попадат в обхвата на определението за природни бедствия: земетресения, наводнения, вулканични изригвания, и т.н. От формулировката на законодателството, служещо като основание за мерките, става ясно, че те са били приети от италианските органи с цел отстраняване на щетите, причинени от тези природни явления. Confindustria твърди, че получателите са предприятия, които са понесли реални щети в резултат на природни бедствия. Въпреки че само в няколко случая обезщетенията са предоставени изрично на предприятия, които са понесли „сериозни“ щети, следва да се признае, че щетите са били сериозни и в други случаи: самият факт, че дадено предприятие се намира в район, засегнат от природно бедствие, неизбежно води до икономически загуби независимо от всички материални щети. Confindustria настоява също така, че е възможно да има случаи, в които получателите разполагат с документи, доказващи размера на действително понесените щети, както и че загубата е значително по-голяма от получената компенсация. По тази причина Confindustria е убедена, че всички мерки, предмет на разследването, попадат в приложното поле на член 107, параграф 2 от ДФЕС.

(82) Що се отнася до наличието на условията, изтъкнати от Комисията, Confindustria признава, че за някои от разглежданите мерки изглежда липсва официално определение за щети. Същото важи и за определянето на взаимовръзката и съотношението между размера на понесените щети и размера на помощта. При все това Confindustria предполага, че от тази взаимовръзка de facto става ясно, че в случай на природно бедствие всички предприятия понасят щети (най-малко икономически загуби) и че е възможно да бъде разработен опростен метод за оценка на щетите и на съответната помощ. При този метод следва да се вземе предвид например капацитетът за генериране на приходи и броят на лицата, наети от всяко предприятие. Следователно проблемът е свързан със случаите на свръхкомпенсация, а не със съвместимостта на мерките с правилата за държавна помощ. Важно е да се избегне ситуация, при която действията спрямо няколко случая на свръхкомпенсация биха могли да доведат до налагане на санкции на по-голямата част от предприятията, които са получили обезщетения добросъвестно и в съответствие със закона. Ето защо Confindustria предлага да бъде разрешено на предприятията да задържат помощта въпреки факта, че към момента на нейното одобрение, ако италианските органи бяха спазили Договора и задължението за уведомяване, Комисията е трябвало да бъде уведомена за тази помощ.

(83) В обобщение Confindustria отправя следното искане към Комисията: а) да потвърди изрично, че взетите от Комисията решения не засягат конкретни случаи на помощ, които са съвместими на основание член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, Регламента за помощта de minimis или други разпоредби; б) да засили официалното или неофициалното сътрудничество между Комисията и националните органи от една страна и предприятията получатели от друга страна, за да се разработят метод и механизъм за предотвратяване на случаи на свръхкомпенсация; така ще бъде избегнато възстановяването на помощ, разрешена от Регламента за помощта de minimis, както и на помощ, която на практика съответства на материалните и икономическите загуби, действително понесени от получателите; в) да прецени дали е необходимо въвеждането на опростен метод за количествено определяне на щетите, понесени в резултат на природни бедствия.

Мнения, представени от Confederazione Generale Italiana del Lavoro (CGIL)

(84) Италианската обща конфедерация на труда (Confederazione Generale Italiana del Lavoro, CGIL) е най-голямата профсъюзна организация в Италия, която има приблизително шест милиона членове. В отговор на решението за откриване на процедурата клонът на CGIL в Л'Акуила, Абруцо („CGIL Л'Акуила“) е представил коментари извън крайния срок от един месец след публикуването на решението. Комисията не е задължена да разглежда мненията на заинтересовани трети страни, представени след крайния срок, но може да допусне изключение и ще го направи в този случай.

(85) CGIL Л'Акуила счита, че преустановяването на схемата за намаления, въведена от Италия, искането на пълно възстановяване на предоставените суми и изискването за сертифициране на понесените щети може да изтласка от пазара засегнатите предприятия. Това е още по-проблематично, тъй като при други случаи на компенсиране за щети, причинени от природни бедствия, третирането е било различно. В резултат на това, въпреки че е най-тежко засегнатият от земетресението район, Л'Акуила продължава да страда от нарушаване на конкуренцията в сравнение с конкурентите, които не са били засегнати от такова бедствие. В обобщение, преустановяването на обезщетенията и липсата на постепенност и на подходящи процедури за проверка (за които CGIL Л'Акуила обвинява държавата) може допълнително да отслаби местния производствен сектор с всички произтичащи отрицателни последици по отношение на безработицата и социалната сигурност.

5. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ

(86) В отговор на решението за откриване на процедурата италианските органи представиха мненията си на 11 януари 2013 г. Службите на Комисията получиха информация от следните италиански органи и агенции: а) Министерство на икономическите въпроси и финансите; б) Агенция за приходите; в) INPS; г) INAIL; д) Отдел за гражданска защита, Отделът за гражданска защита твърди обаче, че не разполага с информация от вида, изискан в решението.

Намаления и период на прилагане за всеки район и мярка

(87) В точка 71 от решението за откриване на процедурата Комисията поиска от италианските органи да ѝ предоставят информация относно „намаленията за всеки район и мярка, както и за периода, за който се прилагат намаленията“.

(88) INPS изтъква на първо място, че трудностите, които Комисията е срещнала при установяването на точните периоди на преустановяване на плащанията на данъци и вноски (вж. раздел 2.5 от решението за откриване на процедурата), произтичат от разликите в сроковете, определени в правилата на всяка институция. Трябва да се прави разграничение между продължителността на преустановяването на плащане на вноски (дължими на INPS и INAIL) и продължителността на преустановяването на плащане на данъци (дължими на Агенцията за приходите). Допълнително трябва да се прави разграничение между периодите на преустановяване на плащането на данъци и вноски и периодите на прилагане на мерките за намаления.

(89) Що се отнася до датата, на която е започнало прилагането на схемите, INAIL твърди, че противно на посоченото от Комисията в точка 34 от решението за откриване на процедурата, началната дата на схемата невинаги съвпада с влизането в сила на законодателството, в което е предвидена. Началната дата на мярката за намаление може да настъпи на по-късен етап — в случая на Пиемонт едва след като в решение на съда е установено, че предприятията имат право на намаления със задна дата. От друга страна Агенцията за приходите е съгласна с Комисията, че правото на получателя на данъчно предимство се прилага с влизането в сила на законодателството, което въвежда предимството.

(90) INPS и INAIL посочват конкретни периоди за всяка схема за намаляване на вноските: а) по отношение на земетресението в Източна Сицилия (провинциите Сиракуза, Катания и Рагуза) на 13—16 декември 1990 г., в документите, подготвени от INPS и INAIL, се посочва, че периодът на преустановяване е от 13 декември 1990 г. до 31 декември 1992 г. Периодът, през който може да бъде използвано намалението, е от 1 януари 2006 г. до 30 септември 2006 г. за плащания под 5 000 EUR (които се плащат еднократно) или от 1 октомври 2006 г. нататък за суми над 5 000 EUR (които се плащат като осем шестмесечни вноски с лихва); б) за наводненията през ноември 1994 г. в Северна Италия INPS определя периода на преустановяване от 4 ноември 1994 г. до 30 ноември 1995 г. Според INAIL обаче периодът на преустановяване е от 1 януари 1995 г. до 31 декември 1997 г. по отношение на 1995 г., 1996 г. и 1997 г. И в двата случая периодът на наличност на намаленията е посочен от 1 януари 2004 г. нататък. При все това INPS уточнява, че намалението за вноските за социално осигуряване започва се прилага едва от момента на влизане в сила на окончателните съдебни решения, а не автоматично, както е в случая на INAIL; в) по отношение на земетресението в Умбрия и Марке през 1997 г. в документа, изготвен от INPS и INAIL, се уточнява, че периодът на преустановяване на плащанията е от 26 септември 1997 г. до 31 март 1998 г. за жителите на „бедстващите общини“ (comuni disastrati), посочени в законодателството, и от 26 септември 1997 г. до 30 юни 1999 г. за жителите на „понеслите щети общини“ (comuni danneggiati), които също са посочени в законодателството. INPS и INAIL посочват, че намалението се отнася за периода от 1 януари 2009 г. до 30 юни 2009 г. Агенцията за приходите счита, че началната дата за прилагане на данъчното намаление е 23 октомври 2008 г., т.е. датата на влизане в сила на Наредба-закон № 162/2008; г) за земетресението в Молизе и Пулия през 2002 г. INPS и INAIL посочват, че периодът на преустановяване на плащанията е от 31 октомври 2002 г. до 31 декември 2007 г. И двете институции твърдят, че получателите са можели да използват намаленията от 1 януари 2009 г. до 30 юни 2009 г. след удължаване на прилагането на мерките, въведени за земетресението в Умбрия и Марке през 1997 г., с Наредба-закон № 162 от 2008 г. Агенцията за приходите отбелязва, че началната дата за прилагане на данъчното намаление е 29 януари 2009 г., т.е. датата на влизане в сила на Наредба-закон № 185 от 2008 г.; д) в случая на земетресението и изригванията на вулкана Етна през 2002 г. както INPS, така и INAIL отбелязват, че периодът на преустановяване е от 29 октомври 2002 г. до 31 март 2004 г. и че периодът на намалението е от 1 януари 2007 г. до 30 юни 2008 г.; е) за земетресението в Абруцо през 2009 г. съответният период зависи от естеството на получателя: за предприятията с годишен оборот над 200 000 EUR документите, изготвени от INPS, INAIL и Агенцията за приходите, показват, че периодът на преустановяване на плащанията е от 6 април 2009 г. до 30 юни 2010 г., а за предприятия с годишен оборот под 200 000 EUR и физическите лица, които имат доходи от стопанска дейност или които са самостоятелно заети, периодът на преустановяване на плащанията е от 6 април 2009 г. до 15 декември 2010 г. (а не 31 декември 2010 г., както е посочено в точка 36, буква е) от решението за откриване на процедурата). Намалението се прилага от януари 2012 г., но както INPS, така и INAIL декларират в становищата си, че намалението важи само за помощ, която отговаря на изискванията за помощта de minimis, докато Комисията приеме решение относно помощта, надвишаваща нивото на помощта de minimis.

(91) В точка 71 от решението за откриване на процедурата Комисията поиска от Италия също така „да потвърди разбирането на Комисията, че в резултат на последните решения на Върховния касационен съд от 2007 г., 2010 г. и 2012 г. … тези мерки биха могли да направят помощта достъпна (без ограничение във времето) за всички предприятия, определени като получатели съгласно правното основание за всяка мярка“. В тази връзка италианските органи представят две различни становища.

(92) INPS и INAIL изтъкват, че тълкуването на Комисията изглежда погрешно. Според тях, въпреки че решенията на Върховния касационен съд биха могли да разширят помощта без ограничение във времето, за да бъдат обхванати всички получатели, определени в съответното законодателство, от решенията просто става ясно, че ползите от мерките могат да бъдат осигурени по два начина: ако предприятието все още не е платило, то трябва да плати само 10 % от дължимите суми; ако вече е направило плащане, могат да му бъдат възстановени 90 % от платените суми. Двете институции настояват, че това тълкуване произтича от законодателството, с което са въведени намаленията. Това законодателство е jus superveniens — последващ закон, който узаконява възстановяването на вече надплатени суми. При все това INPS и INAIL посочват, че при първия случай (плащане на 10 %) в няколко решения е установено, че данъкоплатците не са имали право на обезщетението по мярката, тъй като решенията са приложени след изтичането на срока 31 юли 2007 г., определен в закона. Във втория случай (възстановяване на 90 %) правото на възстановяване е обвързано с давностен срок, който обикновено е 10 години, считано от момента, когато правото може да започне да се упражнява (член 2946 от Гражданския кодекс), т.е. от датата на влизане в сила на закона, с който се въвежда мярката. Освен това, за разлика от утвърденото в точка 45 от решението за откриване на процедурата, принципите, формулирани от Върховния касационен съд, се отнасят само за конкретни случаи (Сицилия и Пиемонт) и не могат да се прилагат общо към останалите бедствия, както предполага Комисията.

(93) Според Агенцията за приходите тълкуването на Комисията е правилно. Като общо правило заявленията за възстановяване на данък, изготвени от онези, които вече са платили, трябва да бъдат подадени в рамките на 48 месеца от датата на плащането (член 38 от Президентски указ № 602 от 20 септември 1973 г.). Независимо от това в последните решения на Върховния касационен съд е прието, че получателите имат право да им бъдат възстановени надплатени суми в рамките на обичайния давностен срок, посочен по-горе.

(94) По отношение на процента на намалението, приложим за всяка мярка и всеки данък или вноска, Италия потвърждава процентите, посочени в раздел 2.2 от решението за откриване на процедурата.

Обединяване на различни схеми за природни бедствия

(95) В точка 71 от решението за откриване на процедурата Комисията изиска от италианските органи да посочат „Наличието (или отсъствието) на схеми за природни бедствия, по които на получателите вече се предоставя помощ за отстраняване на щетите, понесени в резултат на съответното конкретно природно бедствие“.

(96) От трите институции, представили мнения, само INPS отговори на този въпрос. INPS твърди, че размерът на намаленията е строго ограничен до сумите, които действително се дължат на институцията за съответните периоди на преустановяване на плащанията. По този начин мерките са ограничени до процентно намаление на дължимите вноски. Ето защо според INPS включените суми не могат да представляват свръхкомпенсация на допустимите разходи. INPS посочва, че в схемите за помощ при бедствия за земетресението през 2002 г. в Молизе (схема за помощ № 174а/2004), както и за земетресението през 2009 г. в Абруцо (схема за помощи № 459а/2009), не е предвидена компенсация по отношение на разходите за труд (заплати и вноски). В тези схеми са предвидени компенсации само за преки и непреки или икономически щети, произтичащи от преустановяване на икономическата дейност, причинено от бедствието или от необходимостта дейността да бъде преместена след бедствието. Що се отнася до вноските, схемите за помощи, обсъждани тук, се прилагат само за предприятия, които продължават дейността си след бедствието и които в противен случай би трябвало да платят вноските, дължими по закон. Освен това разрешените от Комисията схеми за помощ както за Молизе, така и за Абруцо, включват мерки за наблюдение на припокриващи се помощи с цел да се изключи всякаква възможност за свръхкомпенсация.

Приблизителна оценка на щетите за всеки получател

(97) В точка 71 от решението за откриване на процедурата Комисията също така постави въпроса „дали и как са оценени щетите за всеки получател, намиращ се в районите, засегнати от природните бедствия, както и дали необходимостта и пропорционалността на помощта е била разгледана в даден момент и по какъв начин“.

(98) Подобно на случая с предходната точка, отговор предостави единствено INPS. INPS потвърждава, че получателите, чиито плащания на вноските за социално осигуряване са преустановени, включват всички предприятия, извършващи дейност в конкретен географски район, определен чрез решения на Гражданска защита. При все това в законодателството, въвеждащо мерките, не е предвиден механизъм за установяване на наличието на причинно-следствена връзка между понесените щети и мярката.

Приблизителен брой на получателите по всяка мярка и размер на помощта

(99) В съответствие с точка 72 от решението за откриване на процедурата „от италианските органи се изисква да посочат приблизителния брой на получателите по всяка мярка и включените суми на помощта“.

(100) През 2013 г. INPS, INAIL и Агенцията за приходите предоставиха данни за очаквания брой на получателите на помощта, но само INPS и INAIL посочиха предоставените суми.

Допълнителна информация и пояснения, предоставени от Италия

(101) След исканията на Комисията за пояснение (вж. съображение 18) Агенцията за приходите отговаря, че предвидените в мерките данъци включват всички видове данъци без разграничение. Агенцията обяснява също така, че е трудно да се направи точна прогноза за броя на получателите и на общия размер на намаленията по различните мерки. Според нея това се дължи на липсата на данни в електронна форма, предимно защото заявленията за намаления трябва да се подават на хартиен носител, а не чрез електронната система за данъчните декларации. Имало е възможност да се направи анализ въз основа на годишните данъчни декларации единствено за мярката по отношение на земетресението в Абруцо през 2009 г. Дори там обаче данните не могат да бъдат пряко извлечени, а се изисква анализ на всеки отделен случай. Допълнително усложнение се поражда от факта, че данните за намалените вноски за социално осигуряване включват сумите, дължими както от работодателя, така и от служителя. Намалението за сумата, дължима от служителя, не представлява държавна помощ за целите на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като тя е по-скоро в полза на частни лица, отколкото на предприятия.

(102) Едва през 2014 г. след създаването на методология за всяка агенция, участваща в анализа (Агенцията за приходите, INPS, INAIL), Италия в крайна сметка е успяла да изготви приблизителна цялостна оценка на получателите по мерките. Тя е изготвила редица таблици, съдържащи получателите и сумите на помощта. В писмото си от 4 август 2014 г. Италия посочва, че е идентифицирала 80 577 получатели. От тях i) 33 831 са получили намаление в размер на по-малко от 1 000 EUR, ii) 66 704 са получили намаление в размер на по-малко от 10 000 EUR, а iii) 75 469 са получили намаление в размер на по-малко от 100 000 EUR. Само 539 предприятия са получили намаления в размер на повече от 200 000 EUR.

(103) По отношение на разглежданите мерки по дело SA.33083 (природни бедствия в периода 1990—2002 г.) броят на получателите е приблизително 59 500, от които 23 303 вече не осъществяват дейност. По отношение на разглежданата мярка по дело SA.35083 (земетресението в Абруцо през 2009 г.) броят на получателите е приблизително 21 000, от които 4 000 вече не осъществяват дейност.

Мнения, представени от Италия относно документацията, свързана с компенсациите за щетите в резултат на природното бедствие

(104) В същото писмо от 4 август 2014 г. Италия описва подробно затрудненията при получаването на документи, които удостоверяват: i) дали получателите по мерките, предмет на разследването, са понесли или не са понесли щети в резултат на природно бедствие; ii) дали получателите са получили или не са получили компенсация за тези загуби; и iii) размера на всяка получена компенсация.

(105) Италианските органи считат, че в решението за откриване на процедурата не е изискано изрично доказателство за щетите, понесени от получателите по мерките, предмет на разследването. Ето защо италианските органи не са събрали документи, доказващи действителните щети, понесени от отделните получатели. Италианските органи ще трябва да предприемат нови действия, за да се свържат както с публичните органи (за да проверят дали плащанията на компенсации за щетите вече са предоставени и/или изплатени), така и с получателите по мерките, предмет на разследването (за да проверят дали са понесли щети и дали са били компенсирани за тези щети от застрахователни дружества).

(106) В писмото си Италия обяснява следното: а) в отговор на конкретното искане на Комисията Италия да предостави доказателства за щетите, понесени от отделните получатели на помощта, предмет на разследването, италианските органи са започнали разследване за събиране на документи, чрез които да бъдат установени загубите в резултат на природните бедствия и компенсациите, предоставени от публични или частни организации; б) при все това разследването следва да се извърши само по отношение на получателите, които продължават да осъществяват дейност (като следователно се изключват онези, които са преустановили своята дейност и вече не са в състояние да нарушават конкуренцията на пазара); в) условията за предоставяне на считаната за неправомерна помощ, предмет на разследването, не са включвали декларация за обявяване на щетите от природното бедствие. Следователно такава документация не се съхранява от административните отдели, които са предоставили помощта (Агенцията за приходите, INPS и INAIL). Ще трябва да бъдат проведени специални допълнителни разследвания във всеки от засегнатите райони по отношение на всяка от мерките, предмет на разследването; г) тези разследвания се отнасят за документацията, засягаща както доказателствата за щетите, така и компенсациите, които вероятно са били предоставени на тази база. Тъй като декларацията за щети, причинени от природно бедствие, не е била включена в условията за предоставяне на считаната за неправомерна помощ, предмет на разследването, всяко доказателство за щети, изисквано от публични или частни организации, за да бъде получено обезщетение, трябва да се отнася за съответното събитие, както и за времето, когато се е случило събитието; д) декларация за щети е трябвало да бъде изготвена само когато щетите са възникнали неотдавна и все още е можело да бъдат проверени, тъй като в противен случай не би било възможно да се установи дали това е пряка щета или да се провери причинно-следствената връзка с природното бедствие. Следователно търсенето на документация за всяко свидетелство или декларация за щети, както и за всяка евентуална компенсация, е неразделно свързано с датата на възникване на природното бедствие; е) възможността за проследяване на документите, осигуряващи доказателство за понесените щети и платените и получените компенсации, е ограничена от законовите изисквания за водене и поддържане на архиви в Италия. В член 2220 и член 2946 от италианския Граждански кодекс се изисква архивите да се поддържат за срок от 10 години (а в някои случаи и по-малко). От това следва, че при административните действия за проследяване на тази документация повече от 10 години след бедствието ще липсват подходящи правни средства, за да се гарантира, че получателите и публичните органи ще я предоставят; ж) анализът на националната правна рамка, уреждаща воденето на архиви, показва, че е обективно невъзможно да се съберат доказателства за щетите, понесени от отделните предприятия преди повече от 10 години, т.е. за всяко от природните бедствия, обхванати от мерките, предмет на разследването, различни от земетресението в Абруцо през 2009 г., за които все още не е изтекъл срокът от десет години.

(107) По отношение на земетресението в Абруцо през 2009 г., което е предмет на дело SA.35083 (12/C), италианските органи посочват, че ще е необходимо прецизно и задълбочено разследване, за да се определи с точност както самоличността на получателите, така и размерът на получената от тях неправомерна помощ. Събраните от Италия до 2014 г. данни включват и голям брой лица, които вероятно са се възползвали от схемата по отношение на данъците върху приходите, които не са свързани (частично или изцяло) със стопанската им дейност. От около 21 000 получатели, идентифицирани от Италия, 17 500 са физически лица, по отношение на които данните за данъците се отнасят както за доходите от професионална и стопанска дейност, така и за други форми на доход. За всички тях ще трябва да бъде извършена по-подробна оценка с цел да се определи количествено степента, до която намаленията, които са получили, следва да се считат за държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, при положение че намаленията, които не облагодетелстват предприятия, не представляват държавна помощ.

(108) Накрая Италия предостави подробна информация и документация във връзка със системното въздействие на земетресението в Абруцо през 2009 г. върху икономическата структура на региона. Документацията включва макроикономически данни и списъци на повредената местна инфраструктура.

6. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ

Определяне дали мярката има характер на държавна помощ

(109) В решението за откриване на процедурата Комисията счита, че въпросните мерки вероятно представляват държавна помощ (мерките, които представляват схеми за намаления, въвеждащи намаление до 90 % на данъци и задължителни вноски за социално осигуряване и премии за застраховане срещу трудови злополуки, дължими от предприятия, които са установени или се намират в районите, засегнати от природни бедствия: член 9, параграф 17 от Закон № 289 от 27 декември 2012 г., с последващи изменения и допълнения; член 4, параграф 90 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г., с последващи изменения и допълнения; член 1, параграф 363 от Закон № 266 от 23 декември 2005 г.,с последващи изменения и допълнения; член 1, параграф 1011 от Закон № 296 от 27 декември 2006 г., с последващи изменения и допълнения; член 2, параграф 109 от Закон № 244 от 24 декември 2007 г., с последващи изменения и допълнения; член 6, параграфи 4а и 4б от Наредба-закон № 185 от 29 ноември 2008 г., с последващи изменения и допълнения; член 33, параграф 28 от Закон № 183 от 12 ноември 2011 г., с последващи изменения и допълнения, и всички изпълнителни мерки, предвидени в тези закони, посочени в съображения 20—36 от настоящото решение). По-долу Комисията ще прецени дали мерките, предмет на разследването, действително представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

(110) За да се прецени дали мерките за намаления представляват помощ по смисъла на член 107, параграф 1, е необходимо да се определи дали те облагодетелстват определени предприятия, дали предимството е предоставено от държавата чрез държавни ресурси и дали мерките могат да засегнат конкуренцията и търговията между държавите членки.

(111) Тъй като намаленията са предоставени само на предприятия, които имат седалище в географските райони (вж. съображение 39), засегнати от определени видове природни бедствия (земетресения, вулканични изригвания и наводнения), мерките са избирателни. Чрез намаляване на данъците и вноските италианската държава облекчава тези предприятия от оперативните разходи, които те би трябвало да понесат в нормалния ход на дейността си. Следователно предприятията се облагодетелстват от икономическо преимущество, което е възможно да наруши или най-малкото да заплаши да наруши конкуренцията. Тъй като мерките обхващат предприятия, за които може да се предполага, че участват в търговията между държавите членки, възможно е те да засегнат тази търговия.

(112) Подкрепата, предоставена от публичните органи чрез държавни ресурси, е под формата на пропуснати приходи от публичните органи: намаляването на данъка върху доходите намалява приходите на държавата от данъци. По същия начин намаляването на вноските, които трябва да бъдат платени на държавни агенции (INPS и INAIL), изисква прехвърляне на повече държавни ресурси към тези агенции, за да се компенсират пропуснатите приходи.

(113) Ето защо съгласно направеното временно заключение в решението за откриване на процедурата всички мерки, приети от Италия от 2002 г. насам, които са предмет на дела за държавна помощ SA.33083 (12/C) и SA.35083 (12/C) и с които се намалява размерът на данъците и вноските с 90 %, 50 % или 60 %, в зависимост от случая, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.

(114) По принцип мерките за помощ, предмет на разследването, са забранени от член 107, параграф 1, и могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар само ако отговарят на условията за някое от освобождаванията, предвидени в Договора.

(115) Комисията обаче счита, че помощта, предоставена на отделни предприятия съгласно въпросните мерки, не представляват държавна помощ, ако отговаря на всички критерии в приложимия Регламент за помощта de minimis (62).

Незаконосъобразност на мерките за помощ

(116) Мерките за предоставяне на помощта вече са влезли в сила: Комисията изразява съжаление, че италианските органи не са изпълнили задължението си да отправят уведомление за схемите в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС.

Оценка на съвместимостта на помощта с вътрешния пазар с оглед на мненията на заинтересованите страни

(117) След като заключи, че схемите за намаления, посочени в съображение 109, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, Комисията трябва да установи дали помощта може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар в съответствие с член 107, параграфи 2 или 3 от ДФЕС.

(118) По въпроса за приложимостта на освобождаванията, предвидени в Договора, Комисията е счела в решението за откриване на процедурата, че помощта не отговаря на условията за освобождаване съгласно член 107, параграф 2, буква а), тъй като това не е помощ със социален характер и не попада в обхвата на член 107, параграф 2, буква в). По очевидни причини не са приложими и освобождаванията, предвидени в член 107, параграф 3, букви б) и г). Италия не оспори тези констатации по време на официалното разследване. Що се отнася до евентуалното обосноваване с освобождаванията по член 107, параграф 3, букви а) и в), Комисията прави препратка към съмненията, изразени от нея в решението за откриване на процедурата (вж. точка 3.3.2 от решението за откриване на процедурата). В своите мнения държавата членка не приведе доводи, че помощта би могла да отговаря на условия за освобождаване съгласно член 107, параграф 3, буква а) или в), нито предостави информация в процеса на официалното разследване, която би позволила на Комисията да оцени съвместимостта на въпросните схеми с оглед на тези освобождавания. Вместо това Италия (и заинтересованите трети страни, които са представили мнения) твърди, че помощта е била предназначена за отстраняване на щетите, причинени от природните бедствия, което означава, че помощта би следвало да бъде оценена въз основа на освобождаването по член 107, параграф 2, буква б). Това заключение не засяга възможността индивидуалната помощ, предоставена по схемите, да бъде обявена за съвместима след разглеждане на всеки отделен случай или да бъде обхваната от разпоредба за освобождаване, приета в съответствие с член 1 от Регламент (ЕО) № 994/98 на Съвета (63).

(119) Тъй като мерките за намаления действително се отнасят за предприятия със седалище или място на стопанска дейност в райони, засегнати от природните бедствия, Комисията ще разгледа дали мерките могат да отговарят на условията за освобождаване съгласно член 107, параграф 2, буква б) като „помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития“.

Помощ за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия

(120) Комисията разгледа въпросните схеми за помощ в контекста на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, който гласи, че „помощи за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия или други извънредни събития“, са съвместими с вътрешния пазар.

(121) Комисията трябва да установи дали бедствията, посочени от Италия, действително отговарят на критериите за „природни бедствия“ по смисъла на член 107, параграф 2, буква б) и дали са изпълнени следните условия: а) щетите, за които се предоставя компенсацията, са пряко следствие от въпросното природно бедствие; б) помощта единствено отстранява щетите, причинени от природното бедствие, и не води до свръхкомпенсация на щетите, понесени от получателите.

(122) В италианското законодателство са определени районите, засегнати от един от трите вида природни бедствия: земетресения, наводнения и вулканични изригвания. Комисията последователно е изразявала становището, че земетресенията, наводненията и вулканичните изригвания представляват природни бедствия по смисъла на член 107, параграф 2, буква б); следователно, всяко предприятие, което действително е понесло щети в резултат на тези природни бедствия, може да отговаря на условията за помощ до размера, необходим за отстраняването на тези щети (64).

(123) Във въпросните схеми обаче не се съдържа никакво определение на щетите (дали са материални или икономически), нито се определя каквато и да била връзка между помощта и щетите, действително понесени вследствие на природното бедствие (65). Освен това схемите не ограничават компенсацията до размера, необходим за отстраняване на преките щети, които действително се понесени от конкретния получател. Накрая, допустимите разходи не се определят въз основа на щетите, понесени от предприятията като пряка последица от природното бедствие. Това беше потвърдено от италианските органи по време на официалното разследване (вж. мненията от INPS в съображение 98).

(124) Комисията достига до заключението, че по схемите са предоставени обезщетения не само на предприятията, които действително са понесли щети, а на всички дружества със седалище или място на стопанска дейност в районите, определени от италианските органи като райони на бедствия, независимо дали действително са понесли щети в резултат на съответното бедствие.

(125) С оглед на горепосоченото мерките, предмет на разследването, по своя характер и механизъм на действие не са предназначени да гарантират, че предоставената помощ е ограничена до размера, необходим за отстраняване на щетите, причинени от природните бедствия.

(126) Ето защо трябва да бъде направено заключението, че официалното разследване не е разсеяло съмненията на Комисията относно съвместимостта на мерките с вътрешния пазар.

(127) Следователно, тъй като помощта не отговаря на нито едно от условията за освобождаванията по член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС, Комисията констатира, че схемите са несъвместими с вътрешния пазар.

(128) Съвместимостта на мерките със законодателството на Съюза, когато се прилагат за рибарство и аквакултури, трябва да се оценява с оглед на насоките за преглед на държавната помощ за рибарството и аквакултурите, приложими към датата на влизане в сила на конкретната схема. Комисията е публикувала такива насоки, в които посочва как възнамерява да прилага Договора към държавната помощ за рибарството и аквакултурите от 2001 г. нататък.

(129) Съгласно насоките изискванията за помощи за отстраняване на щетите, причинени от природни бедствия, до голяма степен са същите като горепосочените и Комисията заключава, че коментарите, направени в настоящия раздел, се прилагат и за всяка помощ, предоставена в съответствие с мерките в сектора за рибарството и аквакултурите.

Мнения на заинтересовани страни

(130) Мнения относно съмненията, изразени от Комисията в решението за откриване на процедурата, бяха изпратени от италианските органи и от четири други заинтересовани страни: Chiti, Preve-Gavioli, Confindustria, и CGIL Л'Акуила.

(131) Всички заинтересовани страни изтъкнаха, че съгласно член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС помощите за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия, са съвместими с вътрешния пазар. Въпросните мерки са били предназначени за предприятия, разположени в райони, засегнати от земетресения, наводнения и вулканични изригвания. Въпреки това в предходния раздел („Помощ за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия“) Комисията установи, че по своя характер и механизъм на действие въпросните мерки не са били предназначени за отстраняване на щети, причинени от горепосочените природни бедствия, по смисъла на член 107, параграф 2, буква б).

(132) Chiti и Confindustria заявяват също така, че предвидените от някои мерки помощи са предоставени едва след като действително понесените от всяко предприятие щети са били проверени. Не може да бъде изключена възможността, че в определени случаи помощите, предоставени по мерките, не са надвишавали размера, необходим за отстраняване на действителните щети, понесени от получателя като пряк резултат от бедствието, така че предоставените на конкретното предприятие помощи следва да се считат за съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 2, буква б). При все това по своя характер и механизъм на действие въпросните мерки не са предназначени да изключват всяка форма на свръхкомпенсация на щети и да отстраняват единствено щетите, причинени от природното бедствие. Както е обяснено в предходния раздел („Помощ за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия“), техният обхват е много по-широк, тъй като в тях не се изисква помощта да бъде пряко свързана с щетите, понесени в резултат на природното бедствие. Поради липсата на такава връзка те не ограничават компенсацията до размера, необходим за отстраняване на щетите, които действително са понесени от предприятията. Дори когато от получателите се изисква да докажат, че са понесли сериозни щети, както в случая на Пиемонт, законодателството не ограничава размера на помощта до установената загуба, причинена от наводненията. Що се отнася до мненията на италианските органи по отношение на въздействието на земетресението от 2009 г. върху социалната и икономическата структура на Абруцо, и по-специално върху района, засегнат от това изключително силно и разрушително земетресение, Комисията посочва още веднъж, че според Договора и съгласно установената практика на Комисията (66) трябва да има ясна и пряка връзка между събитието, причинило щетите, и държавната помощ, предназначена за отстраняването им. Такава връзка трябва да бъде установена на равнище отделно предприятие, а не на макроикономическо равнище, както е в случая на мярката, предмет на разследването (за земетресението в Абруцо през 2009 г. мярката, за която е отправено уведомление, е предмет на дело SA.35083 (12/C).

(133) Ето защо следва да бъде заключено, че мненията, представени от заинтересованите страни по време на официалното разследване, не са разсеяли съмненията на Комисията, и че въпросните мерки представляват помощ, която е несъвместима с вътрешния пазар.

Последствия от настоящото решение

(134) Изисква се незабавно изпълнение на настоящото решение, което наред с другото означава, че помощта, която е предоставена неправомерно и е обявена за несъвместима, следва да бъде възстановена. Комисията отбелязва, че отрицателно решение по схема за помощ не засяга възможността определени предимства, предоставени по схемата, да не представляват сами по себе си помощ или да се считат изцяло или частично за помощ, съвместима с вътрешния пазар според тяхното естество (например защото обезщетението се предоставя на лица, които не извършват стопанска дейност и които следователно не трябва да се считат за предприятия, или защото в конкретния случай обезщетението попада в рамките на приложимия Регламент за помощта de minimis, или защото обезщетението се предоставя в съответствие с одобрена схема за помощ или разпоредба за освобождаване).

(135) Италия трябва да анулира всички висящи плащания на помощ по всички схеми, посочени в съображение (109), считано от датата на приемане на настоящото решение. От тази дата тези схеми не могат да се използват като референтна основа за предоставяне или изплащане на помощи в бъдеще.

(136) По отношение на помощта, изплатена на отделни предприятия съгласно мерките, разгледани тук, преди датата на решението за откриване на процедурата и разпореждането за преустановяване (вж. съображение 54), схемата следва да се счита за съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, при условие че може да бъде установена ясна и пряка връзка между щетите, понесени от конкретното предприятие в резултат на природното бедствие, и предоставената държавна помощ (67). Необходимо е повишено внимание, за да се избягват свръхкомпенсации за щетите, понесени от отделни предприятия. Освен това всички компенсации за такива щети, получени от какъвто и да е източник, трябва да бъдат извадени, и да се гарантира, че няма припокриване на помощта по въпросната схема и помощта, предоставена чрез други мерки за компенсиране на същите допустими разходи.

Възстановяване

(137) В съответствие с Договора и установената съдебна практика на Съда, когато Комисията установи, че помощта е несъвместима с вътрешния пазар, тя е компетентна да реши, че съответната държава трябва да я отмени или промени (68). Съдът също така последователно е утвърждавал, че задължението на държавата да отмени помощ, която Комисията счита за несъвместима с вътрешния пазар, цели възстановяване на предишното положение (69). Съдът е установил, че тази цел е постигната, когато получателят е върнал сумите, предоставени чрез неправомерна помощ, като по този начин се отказва от предимството, което е ползвал спрямо конкурентите си на пазара, и когато е възстановено положението преди плащането на помощта (70).

(138) В съответствие с тази съдебна практика член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 гласи, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя“.

(139) Следователно след като бъде установено, че помощта, предмет на разследването, представлява неправомерна и несъвместима държавна помощ, тя трябва по принцип да бъде върната, за да се възстанови положението, съществувало на пазара преди предоставянето на помощта. При все това в Регламент (ЕО) № 659/1999 се налагат ограничения върху разпоредбата за възстановяване. В член 14, параграф 1 е посочено, че „Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“, какъвто принцип би могла да бъде например защита на правната сигурност или оправданите правни очаквания. Съдът е признал и едно изключение от задължението на дадена държава членка да приложи решение за възстановяване, адресирано до нея, а именно наличието на извънредни обстоятелства, които правят абсолютно невъзможно адекватното изпълнение на решението от страна на държавата членка (71).

(140) В хода на официалното разследване изключения от този вид са посочени от заинтересованите страни (Confindustria и Chiti) и от италианските органи и Комисията трябва да прецени дали те са приложими към настоящия случай, за да определи дали се изисква възстановяване.

(141) Confindustria се позовава на оправданите правни очаквания (съображение (80)). Комисията посочва, че по принцип получателят по мярка за помощ, за която не е отправено уведомление, не може да оспорва разпореждане за възстановяване въз основа на оправдано правно очакване, че предоставянето на помощ е законосъобразно (72), като добросъвестният икономически оператор следва обикновено да бъде в състояние да разбере дали е отправено уведомление за помощта (73). Освен това в настоящите случаи самата Комисия не е дала на италианските органи или на получателите основания за оправдани правни очаквания (74).

(142) В мненията си (вж. съображение 80) Confindustria посочва също така давностния срок от десет години, предвиден в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999. Съгласно Регламента, когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията изисква съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя. Правомощията на Комисията за възстановяване на помощ обаче са предмет на давностен срок от десет години. Давностният срок се прекъсва от всяко действие, предприето от Комисията или от дадена държава членка, която действа по искане на Комисията, по отношение на неправомерната помощ и от всяко прекъсване тече нов срок. Комисията беше информирана за съществуването на мерките през 2011 г. и предприе действия по отношение на неправомерната помощ, като поиска информация от италианските органи на 25 юли 2011 г. Комисията прие решението за откриване на официалната процедура по разследване на 17 октомври 2012 г. Законът, въвеждащ първата от мерките, предмет на разследването, е бил приет от Италия на 27 декември 2002 г. (вж. съображение (22)). По тази причина не е изтекъл давностният срок за възстановяване на помощта, предвиден в член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999, по отношение на която и да е от мерките за намаления, разгледани в настоящото решение.

(143) Chiti твърди (вж. съображение 73), че от края на 1994 г. до 2011 г. законността на обезщетенията не е поставяна под съмнение от национален или общностен орган. Комисията отбелязва, че помощта, предмет на разследването, е предоставена едва когато мерките за намаления са влезли в сила. Дотогава предприятията са имали задължение да заплащат цялата дължима сума за данъци и вноски. Предприятията са започнали да се възползват от намалението на дължимите суми за данъците и вноските едва през 2003 г. При тези обстоятелства не може да съществуват претенции за давностен срок (посочен от Confindustria, вж. съображение 142) или за оправдани правни очаквания (както е посочено в допълнителната информация, представена от Confindustria, вж. съображение 141); не трябва да се забравя, че бездействието от страна на национални или общностни институции не може да дава основание за оправдани правни очаквания. Следователно въз основа на мотивите, представени в предходните съображения, аргументът по тази точка, представен от заинтересованата страна, се отхвърля.

(144) Що се отнася до аргумента на Chiti, в който се посочва принципът на правната сигурност (вж. съображение 73), няма причина да се прави разграничение между този случай и случая Lucchini (75). Ето защо Комисията счита, че наличието на окончателни съдебни решения от национални съдилища не възпрепятства възстановяването.

Извънредни обстоятелства: абсолютна невъзможност за възстановяване

(145) Съгласно член 288 от ДФЕС държавата членка, до която е адресирано решението за възстановяване, е длъжна да изпълни решението. Както бе посочено по-горе, Съдът е установил едно изключение от това задължение, а именно когато държавата членка докаже наличието на извънредни обстоятелства, поради които за нея би било абсолютно невъзможно да изпълни решението.

(146) Държавите членки обикновено изтъкват този аргумент в дискусии с Комисията след приемането на решение, с което се разпорежда възстановяване (76). В настоящия случай обаче Италия твърдеше преди приемането на решението, че не следва да се разпорежда възстановяване по отношение на определените мерки, тъй като изпълнението му би било абсолютно невъзможно. Тъй като Италия повдигна този въпрос в хода на официалната процедура по разследване и тъй като общ правен принцип гласи, че никой не може да бъде задължен да направи невъзможното, Комисията счита, че е уместно да се разгледа въпроса в самото решение (77).

(147) На първо място следва да бъде припомнено, че Съдът винаги е тълкувал много стриктно понятието „абсолютна невъзможност“. Условието възстановяването да бъде абсолютно невъзможно не е изпълнено, когато държавата членка просто уведомява Комисията относно законовите, политическите или практическите трудности, свързани с изпълнението на решението (78). Единственият случай, в който може да се приеме „абсолютната невъзможност“, е когато възстановяването е невъзможно от самото начало по обективни и абсолютни причини (79).

(148) В разглеждания случай италианските органи многократно заявяват, че е абсолютно невъзможно да се изчисли точно размерът на несъвместимата помощ, която трябва да бъде възстановена. Съгласно италианския Граждански кодекс (член 2200) и данъчното законодателство предприятията са задължени да поддържат търговски и счетоводни записи само за срок от 10 години. Документалните доказателства за щетите, причинени от природното бедствие, трябва да бъдат събрани въз основа на официалните документи (търговски и счетоводни книги), изготвени по време на събитието. За събитията, случили се преди повече от 10 години, следователно вече е невъзможно да се определи размерът на щетите, понесени от отделните получатели, или размерът на получените компенсации от други източници, като например застраховки или други мерки за помощ. За повечето от мерките, предмет на разследването, са изминали повече от 10 години от природното бедствие. Такъв е случаят при всички събития, свързани с дело SA.33083 (12/C), т.е. земетресението в Източна Сицилия през 1990 г., наводненията в Северна Италия през 1994 г., земетресението в Марке и Умбрия през 1997 г., земетресението в Молизе и Пулия през 2002 г. и земетресението и изригванията на вулкана Етна в провинция Катания през 2002 г. Ето защо Италия настоява, че за тези събития е вече невъзможно да бъдат проследени документите, доказващи щетите (или получените компенсации).

(149) Съгласно член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, помощта „за отстраняване на щетите, причинени от природни бедствия“ е съвместима с вътрешния пазар, но е несъвместима и трябва да бъде възстановена само ако надвишава понесените щети. Въпреки това по-голямата част от получателите, които са понесли щети в резултат на природни бедствия, случили се преди повече от 10 години, вече не разполагат с необходимите документи, за да докажат, че са понесли щети, или за да докажат размера на понесените щети, тъй като съгласно италианското законодателство от дружествата не се изисква да поддържат търговски и счетоводни книги за повече от 10 години. В резултат на това, ако Комисията трябва да разпореди възстановяване на сумата на помощта, която надхвърля нивото на щетите, за които получателите все още могат да представят доказателства, от държавата членка ще се изисква да възстанови помощта, която е съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 2, буква б) и на която предприятията, които са понесли щети в резултат на природно бедствие, в действителност са имали право.

(150) По принцип Комисията трябва да разпореди възстановяване на несъвместимата помощ, предоставена от Италия съгласно мерките, посочени в съображение (109). При все това а) получателите на помощ по мерките са предприятия, разположени в райони, засегнати от природни бедствия; б) помощта за отстраняване на щети, причинени от природни бедствия, представлява помощ, която от правна гледна точка е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 2, буква б от ДФЕС; в) повечето от тези природни бедствия са се случили повече от 10 години преди датата на настоящото решение; и накрая, г) съгласно националното законодателство от получателите на помощта не се изисква да съхраняват документация за срок по-дълъг от 10 години, така че би било невъзможно по обективни и абсолютни причини да се определи точният размер на щетите, понесени от тях като пряка последица от природното бедствие. Ето защо с оглед на изключително специфичните обстоятелства по отношение на мерките за помощ, които са предмет на настоящото решение, Комисията приема, че за природните бедствия, случили се повече от 10 години преди датата на настоящото решение, е невъзможно от правна и фактическа гледна точка да се получи необходимата информация, за да бъде изчислен точният размер на несъвместимата помощ, която трябва да бъде възстановена. Следователно изпълнението на разпореждане за възстановяване при тези условия би било невъзможно по обективни и абсолютни причини.

(151) Въпреки това невъзможността за изчисляване на точния размер на несъвместимата помощ, която трябва да бъде възстановена, не важи за предприятията, които не са имали място на стопанска дейност (например свое основно място на стопанска дейност или друга своя стопанска единица) в района, засегнат от природното бедствие към момента на събитието. Тези получатели на помощ по мерките, посочени в съображение 109, не трябва да бъдат изключени от възстановяването, тъй като те не може да са понесли преки щети, причинени от природното бедствие, и следователно не може да имат право на помощ, която е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС. Италианските органи трябва да установят дали е съществувало място на стопанска дейност, като направят справка с информацията в публичните регистри към момента на събитието.

(152) В заключение Комисията счита, че предвид специфичния характер на въпросните случаи, би било абсолютно невъзможно за Италия да възстанови всички помощи, които са неправомерно предоставени по мерките, предмет на разследването, когато природното бедствие е настъпило повече от 10 години преди датата на настоящото решение, с изключение на получателите на помощ без място на стопанска дейност в района, засегнат от природното бедствие към момента на събитието. С изключение на тази група, не се налага издаване на разпореждане за възстановяване на помощта, предоставена по незаконосъобразни и несъвместими схеми, когато природното бедствие е настъпило повече от 10 години преди датата на настоящото решение.

7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ

(153) Комисията констатира, че Италия неправомерно е привела в действие мерките за помощ, посочени в съображение 109, в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.

(154) Тъй като не могат да бъдат установени основания за приемане на мерките за съвместими с вътрешния пазар, те трябва да бъдат обявени за несъвместими.

(155) Член 14 от Регламент (ЕО) № 659/1999 гласи, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя… Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността“ (80).

(156) С оглед на извънредните обстоятелства, разгледани в съображения 147—152, не следва да се разпорежда възстановяване, когато помощта е предоставена по въпросните мерки на отделни получатели в райони, засегнати от природни бедствия, повече от 10 години преди датата на настоящото решение, освен когато получателят не е имал място на стопанска дейност в района, засегнат от природното бедствие, към момента на събитието. Италия е доказала, че би било абсолютно невъзможно да се изчисли точният размер на несъвместимата помощ, която следва да бъде възстановена. Отделните получатели, които имат право на помощ, която е съвместима с вътрешния пазар съгласно освобождаването по член 107, параграф 2, буква б) от ДФЕС, вероятно вече не разполагат с документите, необходими за доказване на щетите, причинени от природното бедствие, и за доказване дали е получена компенсация за всички или за част от понесените щети. Въпреки това помощта трябва да бъде възстановена, ако е била предоставена по някоя от въпросните мерки на отделни получатели без място на стопанска дейност в района, засегнат от природното бедствие към момента на събитието (дори когато природното бедствие е настъпило повече от 10 години преди датата на настоящото решение). Италия трябва да установи дали е съществувало място на стопанска дейност, като направи справка с информацията в публичните регистри към момента на събитието.

(157) Ето защо Комисията ще изиска от Италия да предприеме всички необходими мерки за възстановяване само на несъвместимата помощ, която е предоставена и изплатена на отделни предприятия по мерките, посочени в съображение 109, по различен начин от този при отделните случаи, които отговарят на критериите за съвместимост с вътрешния пазар по силата на освобождаването по член 107, параграф 2, буква б) от Договора, както е обяснено в съображение 136, или случаите, в които индивидуалната безвъзмездна помощ е в съответствие с приложимия Регламент за помощта de minimis, или случаите, в които индивидуалното обезщетение е предоставено в съответствие с одобрена схема за помощ или регламент за освобождаване, както е обяснено в съображение 134. В срок от два месеца след уведомяването за настоящото решение Италия трябва да нареди на получателите на помощ да възстановят горепосочената неправомерна и несъвместима държавна помощ.

(158) В съответствие с член 14, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 върху сумата, която трябва да се възстанови, трябва да бъде начислена лихва, изчислена в съответствие с член 9 от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (81), считано от датата, на която помощта е предоставена на получателя, до пълното ѝ възстановяване.

(159) Комисията изисква от Италия да върне приложения формуляр за напредъка по процедурата за възстановяване, да изготви списък на получателите и да посочи ясно предприетите мерки за незабавното и ефективно възстановяване на помощта. От Италия се изисква също така да изпрати в срок от два месеца от датата на уведомлението за настоящото решение всички документи, които показват, че са започнати процедури за възстановяване на неправомерна и несъвместима помощ от получателите (например административни документи, циркулярни писма, издадени заповеди за възстановяване и т.н.),

ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:

Член 1

Въпросните схеми за държавна помощ (член 9, параграф 17 от Закон № 289 от 27 декември 2012 г., с последващи изменения и допълнения; член 4, параграф 90 от Закон № 350 от 24 декември 2003 г., с последващи изменения и допълнения; член 1, параграф 363 от Закон № 266 от 23 декември 2005 г., с последващи изменения и допълнения; член 1, параграф 1011 от Закон № 296 от 27 декември 2006 г., с последващи изменения и допълнения; член 2, параграф 109 от Закон № 244 от 24 декември 2007 г., с последващи изменения и допълнения; член 6, параграф 4а и параграф 4б от Наредба-закон № 185 от 29 ноември 2008 г., с последващи изменения и допълнения; член 33, параграф 28 от Закон № 183 от 12 ноември 2011 г., с последващи изменения и допълнения, и всички съответни мерки, приети по силата на тези закони), с които се намаляват данъците и вноските, дължими от предприятията в районите, засегнати от природни бедствия в Италия от 1990 г. насам, и които са били неправомерно приведени в действие от Италия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, са несъвместими с вътрешния пазар.

Член 2

Помощта, предоставена в отделни случаи по мерките, посочени в член 1, не представлява помощ, ако към момента на предоставянето е отговаряла на условията, определени в Регламент (ЕС) № 1407/2013 или Регламент (ЕС) № 717/2014.

Член 3

Помощта, предоставена в отделни случаи по мерките, посочени в член 1, която към момента на предоставянето е отговаряла на условията, предвидени в законодателството, прието съгласно член 1 от Регламент (ЕО) № 994/98 или съгласно всяка друга одобрена схема за помощ, е съвместима с вътрешния пазар до максималния интензитет на помощта, приложим за такъв вид помощ.

Член 4

1. Италия събира от получателите несъвместимата помощ, предоставена по схемата, въведена с член 33, параграф 28 от Закон № 183 от 12 ноември 2011 г., с последващи изменения и допълнения, и всички съответни мерки за изпълнение, приведени в действие съгласно същия закон.

2. Италия също така събира несъвместимата помощ, предоставена по останалите схеми, посочени в член 1, от всички получатели, чието място на стопанска дейност не се намира в района, засегнат от природното бедствие, към момента на събитието.

3. Сумите, подлежащи на събиране, включват лихви, изчислени от датата, на която помощ