РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2019/2092 НА КОМИСИЯТА

от 28 ноември 2019 година

за налагане на окончателно изравнително мито върху вноса на биодизел с произход от Индонезия

ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,

като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,

като взе предвид Регламент (ЕС) 2016/1037 на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2016 г. за защита срещу субсидиран внос от държави, които не са членки на Европейския съюз (1) („основния регламент“), и по-специално член 15 от него,

като има предвид, че:

1. ПРОЦЕДУРА

1.1. Започване

(1) На 6 декември 2018 г. Европейската комисия („Комисията“) започна антисубсидийно разследване по отношение на вноса в Европейския съюз („Съюза“) на биодизел с произход от Индонезия въз основа на член 10 от основния регламент.

(2) Комисията публикува известие за започване на процедура в Официален вестник на Европейския съюз (2) („известието за започване на процедура“).

(3) Комисията започна разследването вследствие на жалба, подадена на 22 октомври 2018 г. от European Biodiesel Board („жалбоподателя“, или „EBB“) от името на производителите, които формират 32 % от общото производство на Съюза.

1.2. Временни мерки

(4) На 14 август 2019 г. с Регламент за изпълнение (ЕС) 2019/1344 на Комисията (3) („Регламента за временните мерки“) Комисията наложи временни изравнителни мита върху вноса в Съюза на биодизел с произход от Индонезия.

(5) Както се посочва в съображение 13 от Регламента за временните мерки, разследването на субсидирането и вредата обхваща периода от 1 октомври 2017 г. до 30 септември 2018 г. („разследвания период“, или „РП“), а разглеждането на тенденциите, които са от значение за оценката на вредата, обхваща периода от 1 януари 2015 г. до края на разследвания период („разглеждания период“).

1.3. Последваща процедура

(6) След разгласяването на основните факти и съображения, въз основа на които бяха наложени временни изравнителни мита („разгласяване на временните мерки“), EBB, правителството на Индонезия (ПИ) и четирите индонезийски производители износители направиха писмени изявления, в които изложиха своите становища относно временните заключения.

(7) Страните, които пожелаха, получиха възможност да бъдат изслушани. Проведоха се изслушвания с EBB, ПИ и четирите индонезийски производители износители.

(8) Комисията взе предвид коментарите на заинтересованите страни и ги разгледа, както е подробно описано в настоящия регламент.

(9) Комисията информира всички заинтересовани страни за основните факти и съображения, въз основа на които възнамерява да наложи окончателни изравнителни мита върху вноса в Съюза на биодизел с произход от Индонезия („окончателното разгласяване“).

(10) След окончателното разгласяване EBB и ПИ, както и трима от четиримата индонезийски производители износители направиха писмени изявления, в които изложиха своите становища относно окончателните заключения. Комисията отбеляза, че изявленията на ПИ и двама производители износители са били изцяло еднакви, като в настоящия регламент тези коментари относно окончателното разгласяване ще бъдат обобщени като коментари на ПИ.

(11) Страните, които пожелаха, получиха възможност да бъдат изслушани. След окончателното разгласяване се проведоха изслушвания с EBB, ПИ и двама от четиримата индонезийски производители износители.

(12) В коментарите си по отношение на окончателното разгласяване ПИ и двама от производителите износители заявиха, че техните права на защита не са били спазени, по-специално по отношение на изчисленията относно подбиването и на разгласяването пред заинтересованите страни на контролните номера на продуктите (PCN) на промишлеността на Съюза, които са били използвани при изчисленията, суровината, използвана в смесите на промишлеността на Съюза, както и граничната температура на филтруемост през студен филтър (CFPP) (4) при продажбите на промишлеността на Съюза.

(13) ПИ и двама от четиримата индонезийски производители износители поискаха изслушване в присъствието на служителя по изслушванията, като това изслушването беше проведено на 14 октомври 2019 г.

(14) Всички тези въпроси вече бяха разгледани в окончателното разгласяване и бяха изяснени на ПИ по време на изслушванията, които се проведоха след като окончателното разгласяване беше изпратено.

(15) След окончателното разгласяване Комисията взе предвид коментарите на заинтересованите страни и ги разгледа, както е подробно описано в настоящия регламент.

1.4. Разследван период и разглеждан период

(16) Изложеното в съображение 13 от Регламента за временните мерки беше потвърдено поради липсата на коментари относно разследвания период и разглеждания период.

2. РАЗГЛЕЖДАН ПРОДУКТ И СХОДЕН ПРОДУКТ

2.1. Твърдения относно обхвата на продукта

(17) След публикуването на Регламента за временните мерки, Wilmar Group („Wilmar“), производител износител в Индонезия, направи твърдение, че износът му на фракции на метилови естери следва да не се счита за износ на разглеждания продукт. Wilmar отбеляза, че твърдението е направено в рамките на крайния срок и може да бъде намерено в приложение I към формуляра му за включване в извадката.

(18) Твърдението обаче не е направено отделно, поради което не е отбелязано от другите заинтересовани страни до получаването на коментари към Регламента за временните мерки.

(19) Комисията отбеляза, че по време на предишното антидъмпингово разследване на вноса на биодизел от Индонезия, същият производител е направил същото твърдение въз основа на същата информация и то е отхвърлено както в Регламента за временните мерки (5), така и в окончателния регламент (6) („първоначалното разследване“).

(20) В настоящото разследване Комисията отново отхвърли искането за изключване на продукта по същите три причини, които са изложени в предишния антидъмпингов регламент, както следва.

(21) Първо, фракциите на метилови естери са метилови естери на мастни киселини и могат да бъдат използвани за биодизел. В този смисъл декларираният като непредназначен за употреба като гориво биодизел може да бъде използван за гориво и притежава същите физични свойства и технически свойства.

(22) Второ, трудно е да се разграничи един метилов естер на мастните киселини от друг без химичен анализ на пристанището на внос.

(23) Трето, въпреки че фракциите на метилови естери не отговарят на европейския стандарт (EN 14214), те могат да бъдат смесени с други биодизели, за да се създаде смес, която отговаря на стандарта.

(24) Wilmar също поиска от Комисията да потвърди, че по принцип фракциите на метилови естери могат да се възползват от митническия режим за специфична употреба, при който са освободени от мито, при условие че дружеството може да докаже по убедителен за националния митнически орган начин, че специфичната употреба на фракциите на метилов естер не е гориво.

(25) Комисията отбеляза, че суспендирането на мита при условията за митнически надзор върху специфичната употреба е разрешено за част от вноса на фракциите на метилови естери, както е посочено в Регламент (ЕС) 2018/2069 на Съвета (7). Това облекчение обаче се отнася само до автономните мита по Общата митническа тарифа и не засяга прилагането на изравнителните мита. Поради това Комисията отхвърли искането за освобождаване при специфична употреба, що се отнася до прилагането на изравнителните мита.

(26) След окончателното разгласяване Wilmar отново представи твърдението си за митническия режим за специфична употреба по отношение на изравнителните мита, наложени на износа му на фракции на метилови естери. Не беше предоставена нова информация или основания за разширяване на митническия режим за специална употреба, за да бъдат отменени изравнителните мита, поради което твърдението беше отхвърлено. Комисията не откри основателна причина за изключването на фракциите на метилови естери от обхвата на продукта. Това че фракциите на метилови естери могат да бъдат използвани от Wilmar за употреба, различна от гориво, не означава, че подобен вид продукт трябва да бъде изключен от обхвата на настоящото разследване.

(27) Поради липсата на други коментари относно обхвата на продукта, Комисията потвърди заключенията, изложени в съображения 31—37 от Регламента за временните мерки.

3. СУБСИДИРАНЕ

3.1. Държавна подкрепа за промишлеността за производство на биодизел посредством пряко прехвърляне на средства чрез Oil Palm Plantation Fund (Фонд за плантациите за палмово масло)

3.1.1. Финансово участие

(28) След разгласяването на временните мерки ПИ заяви, че Комисията не е успяла да докаже наличието на финансово участие в полза на производителите износители.

(29) ПИ, както и всички производители износители заявиха, че Oil Palm Plantation Fund (OPPF) се финансира почти изцяло от събирането на таксата върху износа на сурово палмово масло (СПМ) и производните продукти и до голяма степен от самите производители на биодизел. Освен това ПИ заяви, че производителите износители заплащат таксата върху износа директно на OPPF преди износа на стоките. Поради това ПИ счита, че от общия бюджет на държавата не се теглят пари и следователно няма финансово участие.

(30) В тази връзка Комисията отбеляза отново, че съгласно изложеното в съображения 56—61 от Регламента за временните мерки, Oil Palm Plantation Fund Management Agency (Агенция за управление на Фонда за плантациите за палмово масло — „Агенцията за управление“) действа като публичен орган по смисъла на член 2, буква б) от основния регламент във връзка с член 3, параграф 1, буква а), подточка i) от основния регламент и в съответствие със съдебната практика на СТО. Следователно средствата, използвани от Агенцията за управление, представляват публични средства.

(31) Освен това по време на контролното посещение, проведено в сградата на ПИ, Комисията имаше за цел да получи и провери доказателства в подкрепа на твърдението на ПИ, че средствата на OPPF не са част от държавния бюджет. ПИ обаче не можа да предостави такива доказателства.

(32) Вместо това ПИ предостави доказателства, че производителите износители действително са заплащали таксата върху износа преди да изнесат своите стоки. Не е показано по никакъв начин обаче, че тези плащания се извършват по специална сметка на OPPF, която да е отделна от общия държавен бюджет, като по този начин не се позволява плащанията, събрани от таксата върху износа на CПМ и нейните дериватни продукти, да влязат в общия държавен бюджет и да се използват за други цели, които ПИ сметне за уместни. Освен това няма индикации, че OPPF има отделни сметки за събиране на таксите върху износа, получени от биодизел и други продукти (включително CПМ). Това означава, че средствата, с които разполага Агенцията за управление, не зависят от производителите износители на биодизел, които първо плащат таксата, тъй като ПИ може вече да е събрало публичните приходи чрез налагането на такси върху износа на други продукти. Затова, поради липса на други доказателства, които да доказват обратното, Комисията потвърди констатациите, направени в съображение 64 от Регламента за временните мерки.

(33) Освен това Комисията отбеляза, че нито ПИ, нито производителите износители оспорват определянето на OPPF като публичен орган. Поради това и като се има предвид, че ПИ не успя да представи убедителни доказателства за обратното, средствата, с които разполага OPPF, се считат за публични и следователно се черпят от държавните ресурси (например задължителната такса върху износа).

(34) ПИ и всички производители износители твърдят още, че Комисията е допуснала грешка като е анализирала отделно плащанията на OPPF, а не като част от плащането, извършено от ПИ при закупуването на биодизел. ПИ и всички производители износители твърдят също така, че Комисията неправилно квалифицира схемата като безвъзмездна помощ, а тя следва да се счита най-много за покупка на стоки от страна на правителството срещу по-високо от адекватното възнаграждение.

(35) Поради изложените по-долу причини Комисията отхвърли твърдението, че е разгледала отделно плащанията, извършени от OPPF и че програмата следва да се разглежда като покупка на стоки (биодизел) от ПИ.

(36) Комисията отбеляза, че ПИ не закупува биодизела, който вместо това се закупува от подбраните оператори, които се занимават със смесването на биодизел (Pertamina и AKR). ПИ, чрез OPPF, няма договорни отношения за покупка с производителите на биодизел и не получава нищо в замяна на средствата, които изплаща на производителите на биодизел. Освен това никоя от заинтересованите страни по време на разследването не твърди, че ПИ има договорни отношения с производителите на биодизел.

(37) Приложимото законодателство налага на доставчиците на биодизел, които желаят да участват в тази програма, да доставят палмовия метилов естер (ПМЕ) на лицата за петролни горива (вж. съображения 45 и 46 от Регламента за временните мерки), Pertamina или AKR, които след това ще го смесят с минерално дизелово гориво, за да се получи дизел B20. Приложимото законодателство дава на производителите на биодизел, участващи в тази програма, правото да получат а) плащането за биодизела от операторите, които се занимават със смесването на биодизел; и б) допълнителните средства от OPPF. Производителите на биодизел нямат договорни задължения нито към ПИ, нито към OPPF, освен да изпълняват наложените им задължения съгласно съответните правила, за което получават компенсация. Следователно, поради липсата на взаимно договорно задължение средствата, отпуснати от OPPF, не са част от възмезден договор (например закупуване на биодизел от правителството в замяна на цена). Накратко казано, ПИ задължава всеки производител на биодизел, който участва в програмата, да продава конкретни количества биодизел на Pertamina или AKR на определена цена (референтна цена за минерално дизелово гориво), а ПИ предоставя допълнителни средства директно на производителите на биодизел. Като има предвид, че целта и контекстът на програмата е да стимулира използването на биодизел на вътрешния пазар, ПИ не купува директно биодизел и след това го използва за правителствени цели или го препродава на пазара. До известна степен ПИ подкрепя продажбите на биодизел като предоставя допълнителни средства на производителите на биодизел и при трансакциите, в които участват частни оператори (като AKR). Нито ПИ, нито производителите износители представиха доказателства, че Pertamina и AKR са публични органи в това отношение. Те са оператори, които доброволно участват в програмата.

(38) Поради това Комисията разгледа програмата в този контекст и установи, че плащанията на OPPF в полза на производителите на биодизел не могат да се определят като дължими плащания по договор за покупка между ПИ и производителите на биодизел, а представлява директно прехвърляне на средства, както е установено в съображение 69 от Регламента за временните мерки.

(39) След окончателното разгласяване ПИ, Wilmar, PT Pelita Agung Agrindustri и PT Permata Hijau Palm Oleo (заедно представляващи Permata Group), както и PT Ciliandra Perkasa заявиха, че плащанията от OPPF не могат да се разглеждат като финансово участие. Според ПИ това е така, защото OPPF се финансира от събирането на таксата за износ върху палмовото масло и производните му продукти, поради което фондът следва да се разглежда като финансиран с частни средства.

(40) Комисията отбеляза, че това твърдение вече е било представено от ПИ след налагането на временните мерки и е било разгледано от Комисията (съображения 30—33) по-горе). Страните не представиха нови доказателства в подкрепа на своите наново приведени доводи. Поради това Комисията потвърди заключенията, достигнати в тези съображения, и отхвърли това твърдение.

(41) На основанията, посочени в съображение 32, ПИ, PT Ciliandra Perkasa и Permata Group заявиха също така, че Комисията е допуснала грешка, като е потвърдила констатациите, че средствата от OPPF са публични средства, а не от частен източник. Доводът на ПИ е, че съгласно приложимите разпоредби на Регламент (ЕО) № 133/2015 на министъра на финансите и на Президентски указ № 66 от 2018 г. 1) OPPF се финансира изключително от събирането на таксата върху износа и 2) тези средства се използват само за специфични плащания, включително изплащане на безвъзмездните средства на производителите на биодизел.

(42) Както е обяснено в съображение 31 по-горе, по време на контролното посещение Комисията поиска от ПИ да предостави доказателства за начина, по който плащанията по таксата върху износа се отчитат в бюджета. ПИ не предостави никакви доказателства в подкрепа на твърдението си, че средствата от OPPF не са част от държавния бюджет.

(43) Като цяло горепосоченото не променя заключението, че средствата от OPPF представляват публични средства, както е разяснено в съображение 63 от Регламента за временните мерки. Средствата се събират въз основа на задължителна такса върху износа. Противно на ситуацията, при която частните оператори свободно решават да събират частни средства за конкретна употреба, в настоящия случай ПИ налага на някои производители (включително, но не само на производителите на биодизел) задължение да плащат таксата върху износа.

(44) След окончателното разгласяване ПИ, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, като е класифицирала плащанията на OPPF като безвъзмездни средства, при условие че те всъщност би следвало да се определят като закупуване на биодизел. Според респондентите Комисията също така е допуснала грешка в твърдението си, че няма договорни отношения между производителите на биодизел и OPPF. В подкрепа на своето твърдение Wilmar представи също така и копия от своите споразумения с OPPF. Според ПИ плащанията на OPPF следва да се разглеждат като възнаграждение за закупуването на стоки (а именно биодизел), защото Pertamina е държавно дружество и поради това следва да се разглежда като един стопански субект заедно с ПИ, който е крайният купувач на биодизела.

(45) Комисията счете, че договорите е трябвало да бъдат представени преди това за съответната проверка. Дори като взе предвид това, че съществуват договори в сила между OPPF и производителите на биодизел, Комисията отбеляза, че съгласно предоставената от ПИ информация, тези договори не създават договорно задължение за производителите на биодизел към OPPF. По-скоро, както е обяснено от ПИ, тези договори само потвърждават правното задължение на OPPF да заплати разликата между платената от операторите, които се занимават със смесване, цена и референтната цена на биодизела в момента, когато съответният производител на биодизел достави биодизела на Pertamina. От значение е и фактът, че в тези договори не се посочва, че ПИ закупува биодизел и че плащанията се извършват в тази връзка. Точно обратното, в договора в сила между OPPF и производителите на биодизел не се посочва никакво закупуване на биодизел, извършено от ПИ, а по-скоро се определят условията, при които ПИ изплаща т.нар. „средства за финансиране на биодизела“ на производителите на биодизел. По-конкретно в договорите се предвижда, че OPPF осигурява финансиране на производителите на биодизел, след като те са доставили биодизел на един от извършващите смесване оператори и доставката е потвърдена.

(46) Комисията отбеляза, че съществуването на действащи договори между OPPF и производителите на биодизел не променя заключението, достигнато от Комисията, че плащанията на OPPF представляват безвъзмездни средства. Това е така, защото единствените договори с взаимни задължения (т.е. доставката на стоки и плащането на цената) са тези, сключени между Pertamina и доставчиците на биодизел. Поради това Комисията отхвърли това твърдение.

(47) Поради изложените по-долу причини Комисията също така счита, че твърдението, че Pertamina и ПИ следва да се разглеждат като един стопански субект, не може да бъде прието.

(48) Както е посочено в съображения 53—54, като се изключи фактът, че е държавно дружество, няма други доказателства, че Pertamina е публичен орган и следователно е част от правителството. Освен това, в твърдението си ПИ не е споменало, че Pertamina не е единственият оператор, които се занимава със смесване на биодизел, на когото е наложено задължение за смесване; по време на разследвания период на AKR е било наложено същото задължение. В същото време AKR, както е обяснено в съображение 37 по-горе, е частно дружество. AKR и Pertamina изпълняват задължението за смесване по силата на същите правни инструменти и същата система. Поради това, по силата на задължението за смесване, ПИ не закупува биодизела, освен ако ПИ счита, че AKR следва да се разглежда като част от същия стопански субект.

(49) С оглед на гореизложеното Комисията поддържа заключението си, че Pertamina, въпреки че е държавно дружество, действа като пазарен оператор, закупуващ биодизел от производителите на биодизел, с цел да го смесва с минерално дизелово гориво, което впоследствие се продава от дружеството.

(50) Поради това Комисията също така поддържа и заключението си, че плащанията от управителния орган на OPPF представляват безвъзмездни средства. Както беше обяснено от ПИ, нито в приложимото законодателство, нито в договорите между OPPF и извършващите смесването оператори, са установени насрещни задължения. В схемата на задължението за смесване единствените насрещни задължения са между производителите на биодизел (които са задължени да доставят биодизел) и операторите, които се занимават със смесването (които са задължени да платят дадена цена). Поради това Комисията е на мнение, че управителният орган на OPPF изплаща средствата, без да очаква нищо в замяна. Следователно плащанията от OPPF представляват безвъзмездни средства.

(51) Освен това Wilmar, Permata Group и PT Ciliandra Perkasa заявиха, че Pertamina, тъй като е дъжавно дружество, следва да се разглежда като публичен орган. Нито един от респондентите не предостави доказателства в подкрепа на това твърдение.

(52) Комисията отбеляза, че ако Pertamina е следвало да се разглежда като публичен орган за целите на настоящото разследване (закупувайки биодизел заедно с управителния орган на OPPF), ПИ е следвало да представи това твърдение в началото на разследването и да даде указания на Pertamina да окаже съдействие и да участва в разследването.

(53) Комисията счита, че държавната собственост сама по себе си не е равностойна на понятието „публичен орган“. Както вече беше обяснено в съображение 55 от Регламента за временните мерки, Апелативният орган на СТО констатира в своя доклад „US — Anti-Dumping and Countervailing Duties (China)“ („САЩ — антидъмпингови и изравнителни мита (Китай)“ Апелативният орган на СТО установи, че понятието „публичен орган“ означава лице, което „притежава, упражнява или разполага с държавна власт“ (8). Единствено формалните признаци за контрол (като държавна собственост) са недостатъчни да се определи статут на „публичен орган“ (9).

(54) Нито една от страните не обоснова своите твърдения с подробно обяснение на начина, по който Pertamina разполага с държавна власт. Комисията отбеляза, че Pertamina, подобно на AKR, трябва да спазва задълженията, произтичащи от задължението за смесване. Въпреки това, спазването на дадено правно изискване не означава, че съответният субект разполага с държавна власт. В допълнение, Pertamina, подобно на AKR, просто закупува биодизела и няма никаква роля в изплащането на безвъзмездните средства в полза на производителите на биодизел.

(55) В заключение, Комисията отбеляза, че AKR, частно дружество, подлежи на същото задължение за смесване и е обвързано със същите задължения като Pertamina. Ако трябваше да вземе предвид твърденията на респондентите, Комисията нямаше да има друг избор, освен да определи и AKR за публичен орган, който разполага с държавна власт. В противоречие със собствените си разсъждения обаче нито един от респондените не представи подобно твърдение. Всъщност страните запазиха мълчание по въпроса как тяхното твърдение за съвместно закупуване на биодизел от Pertamina и OPPF се вписва в системата, която е приложима за частното дружество AKR. Поради това Комисията отхвърли твърдението.

(56) Освен това Wilmar твърди, че дори ако Pertamina не е било разглеждано като публичен орган, операторите, които се занимават със смесването, са упълномощени и им е възложено от ПИ да закупуват биодизел от името на правителството и/или доставчиците на биодизел са упълномощени или им е възложено да продават биодизел на операторите, които се занимават със смесването. Wilmar не предостави доказателства в подкрепа на това твърдение. В действителност наличните доказателства по-скоро показват, че по време на разследвания период е съществувала програма, в която извършващите смесване оператори и производителите на биодизел доброволно участват в условия, при които ПИ налага определени изисквания за смесване и се намесва финансово, за да облекчава тежестта, произтичаща от задължението за смесване.

(57) Комисията отбеляза, че самото наличие на задължение за смесване поражда законово задължение за изкупуване на биодизел, но не означава, че ПИ купува биодизел на пазара. ПИ просто определя процента на ПМЕ, който да бъде смесван с минерално дизелово гориво. ПИ не закупува ПМЕ, нито възнамерява да го закупи.

(58) Поради това Комисията отхвърли и това твърдение.

3.1.2. Полза

(59) Всички производители износители заявиха, че дори Комисията да е определила правилно плащанията, получени от OPPF като безвъзмездни средства, тя е допуснала грешка, като е приела, че е налице полза.

(60) В обобщение производителите износители заявиха, че тъй като OPPF се финансира изключително от таксата върху износа, която, наред с другото, се заплаща от производителите на биодизел, то последните не получават полза, тъй като те всъщност внасят във фонда повече средства, отколкото получават от него. Според производителите износители OPPF се финансира с частни средства и поради това Комисията е трябвало да приспадне внесените в OPPF суми на ниво група. Освен това производителите износители заявиха, че Комисията е трябвало да приспадне размера на таксата, заплатена за износа на всички подлежащи на нея продукти, а не само размера на таксата, заплатена за износа на биодизел.

(61) Поради изложените по-долу причини Комисията отхвърли това твърдение.

(62) На първо място Комисията отбеляза, че всички дружества, участващи във веригата за създаване на стойност в сектора на СПМ, включително производителите на биодизел, са задължени да заплатят таксата по силата на регламент. Точно както и при общото данъчно облагане, предприятията, действащи във веригата за създаване на стойност в сектора на СПМ, нямат право на преценка дали да плащат вноски в OPPF или не, и следователно е неуместно да се твърди, че той се финансира частно. OPPF по-скоро се финансира чрез обичайната фискална и публична дейност на ПИ по събиране на приходи. В действителност ПИ не успя да представи доказателства, че събраните чрез таксата върху износа приходи се отчитат пряко в специална сметка на OPPF, а не в общия държавен бюджет. По този начин приспадането на платените от производителите на биодизел такси върху износа с цел определяне наличието на полза би било също толкова неуместно, колкото и приспадането на всички данъци, платени от бенефициерите.

(63) На второ място Комисията отбеляза, че твърдението, че производителите на биодизел са внесли в OPPF повече средства, отколкото са получили, при всички случаи е фактически невярно. Всъщност това твърдение се основава на общата сума на таксата върху износа, платена на ниво група и за всички подлежащи на нея продукти. Въпреки това, като се вземе предвид само таксата за биодизел, платена от производителите износители (поотделно, а не от тяхната група), внесените в OPPF суми са по-ниски от тези, получени при плащания на безвъзмездни средства от OPPF.

(64) ПИ и производителите износители Wilmar, Permata Group и PT Ciliandra Perkasa твърдят още, че Комисията е допуснала грешка с констатацията, че програмата предоставя полза за производителите на биодизел. Това е така, защото ако не съществуват плащанията от OPPF, операторите, които се занимават със смесването на биодизел, ще бъдат принудени да закупуват биодизела на референтната цена за биодизел. Поради това производителите на биодизел биха получили същата сума, която получават сега и следователно не са в „по-добро положение“, отколкото биха били в противен случай.

(65) Комисията отхвърли това твърдение. Комисията стигна до заключението, че правилният съпоставителен сценарий не е този, при който ако OPPF не съществува, операторите, които се занимават със смесването на биодизел, биха платили референтната цена на биодизел. Една от целите на политиката на OPPF и същинската цел на задълженията за смесване е да се насърчи използването на биодизел в Индонезия (вместо използването на минерално дизелово гориво). Тъй като цената на минералното дизелово гориво обичайно е по-ниска от цената на биодизела, ПИ се намесва, за да се улесни продажбата на биодизел от производителите на биодизел. В същото време тези плащания допринасят за изпълнението на изискванията за задължително смесване. Самото съществуване на програмата на OPPF показва, че нормалните пазарни условия не биха подкрепили референтната цена за биодизел, която се използва за допълване на сделките между Pertamina/AKR и производителите на биодизел. Поради това, без задължението за смесване операторите, които се занимават със смесването на биодизел изобщо не биха имали стимул да купуват биодизел. На вътрешния пазар не би имало продажби на биодизел, ако не съществуваше OPPF и неговите плащания. Производителите на биодизел ще трябва да се конкурират с производителите на минерално дизелово гориво. Но без OPPF и програмата, създадена от ПИ, производителите на биодизел не биха получили допълнителните средства до равнището на определената от ПИ референтна цена за биодизела.

(66) Според Комисията, при правилния съпоставителен сценарий, производителите на биодизел ще бъдат в по-лошо положение, отколкото по време на и след разследвания период. За производителите на биодизел задължението за смесване на практика означава, че те имат предсказуем и надежден източник на приходи чрез гарантирани продажби. Освен това общите приходи от продажби на вътрешния пазар, т.е. сумата, заплатена от операторите, които се занимават със смесването на биодизел плюс безвъзмездните средства, отпуснати от OPPF, се определят ex ante от ПИ, което на практика предпазва доставчиците на биодизел от нормалните колебания на цените, с които те иначе биха се сблъскали на свободния пазар, ако допуснем, че има такъв.

(67) В тази връзка Комисията също така счете, че изчисляването на референтната цена за биодизел, заплатена на независими доставчици, не отразява търсенето и предлагането при нормални пазарни условия без намеса от страна на правителството. Всъщност Pertamina, независимо от това дали получава ползи или не, не желае да заплаща биодизела на референтната цена, а само на по-ниска цена. Тази констатация беше потвърдена и от ПИ по време на контролното посещение, когато обясни, че Pertamina ще реализира загуби, ако закупи биодизел на референтната цена за биодизел. Това твърдение доказва, че при неизкривени пазарни условия, пазарната цена за биодизел ще бъде значително по-ниска от референтната цена за биодизела, определена понастоящем от ПИ.

(68) От твърдението на ПИ Комисията стигна до заключението, че никой купувач — точно както Pertamina — няма да бъде в състояние да извършва печеливша дейност, ако цената на биодизела е референтната цена, определена от ПИ. Вследствие на това или няма да се продава биодизел в Индонезия и следователно няма да има приходи за производителите на биодизел, или цените на биодизела биха били по-ниски от равнището, определено от ПИ. Тъй като ПИ създава и прилага задължение за смесване в Индонезия (вж. съображения 49 и 50 от Регламента за временните мерки), първият сценарий е много малко вероятно да се случи. Поради това Комисията счита, че без наличието на анализираната схема най-вероятният съпоставителен сценарий би представлявал по-ниски цени на биодизела.

(69) По-специално, Комисията отбеляза, че референтните цени, използвани от ПИ за определяне на размера на отпуснатите от OPPF безвъзмездни средства, не са показателни за пазарна цена, тъй като формулата за тяхното изчисляване не се основава на неизкривена пазарна реалност. Това е така, защото от една страна целият пазар, нагоре и надолу по веригата, е изкривен и следователно не може да бъде представителен за нормални, конкурентни пазарни условия. От друга страна, Комисията прецени, че размерът на разходите за преработка, изчислен от ПИ като част от формулата, използвана за изчисляване на референтната цена за биодизел (средната цена на СПМ на вътрешния пазар, към която се добавя такса за преработка от 100 щатски долара/тон), е прекомерно голям. Комисията провери действителните разходи за преработка на някои от производителите износители и отбеляза, че изчислението на ПИ преувеличава тези разходи. Действителните разходи за преработка възлизат средно на стойност от 60 до 80 щатски долара/тон през разследвания период (10).

(70) Следователно, дори и да приеме твърдението, че комбинираните плащания на операторите, които се занимават със смесването на биодизел и OPPF представляват плащане на цената за биодизел, quod non, Комисията във всички случаи ще трябва да заключи, че „цената“, платена на доставчиците на биодизел е прекалено голяма.

(71) В резултат Комисията заключи, че съществуването на програмата поставя производителите на биодизел в по-благоприятно положение, отколкото биха били в противен случай и следователно им предоставя полза.

(72) ПИ и всички производители износители също така заявиха, че дори и да има полза, тя ще бъде изцяло прехвърлена на операторите, които се занимават със смесването на биодизел (Pertamina и AKR). Това се дължи на факта, че както се твърди, производителите на биодизел получават пазарната цена за биодизел, докато операторите, които се занимават със смесването на биодизел се ползват от закупуването му на по-ниска цена (а именно референтната цена за минералното дизелово гориво).

(73) Комисията не се съгласи с това твърдение. Както вече бе разгледано в съображения 195—201 от Регламента за временните мерки, а също и в съображение 67, Комисията счете, че в Индонезия няма реална пазарна цена за биодизела, тъй като ПИ регулира и нарушава цялата верига за създаване на стойност в сектора на биодизела от СПМ. При всички случаи Комисията отбеляза, че единствената съществуваща на пазара цена е тази, която е платена от операторите, които се занимават със смесването на биодизел (а именно референтната цена за минералното дизелово гориво).

(74) По отношение на твърдението, че ползата от програмата се получава от операторите, които се занимават със смесването на биодизел, които в крайна сметка плащат по-ниска цена за закупения от тях биодизел, Комисията отбеляза, че въпросът дали Pertamina или AKR (също) се ползват от програмата не е предмет на настоящото разследване, тъй като те не са производители износители на разглеждания продукт.

(75) След окончателното разгласяване ПИ, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, констатирайки, че OPPF предоставя ползи на производителите на биодизел, защото: а) съпоставителният сценарий, установен от Комисията, е неправилен дотолкова, доколкото според него ако не съществуваше OPPF, производителите на биодизел биха получили по-ниска цена за техния биодизел. Според ПИ, ако OPPF не съществуваше и при липсата на правно задължение за производителите да продават биодизел на вътрешния пазар, производителите на биодизел просто биха максимизирали печалбата си и биха продавали на експортния пазар; както и б) Разходите за преработка, използвани от ПИ във формулата за изчисляване на референтната цена на биодизела, не са прекомерни големи, тъй като в тях се отчитат ПОАР и печалбата.

(76) Комисията разгледа съпоставителния сценарий, представен в окончателното разгласяване и описан в съображение 65 по-горе. Въпреки това Комисията счете, че твърдението, представено от ПИ допълнително потвърждава, че OPPF предоставя ползи на производителите на биодизел. Доводът на ПИ се базира на два основни елемента: 1) няма правно задължение производителите на биодизел да продават биодизел на вътрешния пазар; и 2) производителите на биодизел са рационални икономически оператори, които се стремят да максимизират печалбата си.

(77) Комисията не оспори двата елемента, посочени от ПИ. Според Комисията фактът, че въпреки липсата на правно задължение за това, рационалните икономически оператори като производителите на биодизел да решават да участват в схемата на OPPF е емпирично и неоспоримо доказателство, че за тях това е най-добрият вариант за осъществяване на тяхната дейност.

(78) Ако, както твърди ПИ и Комисията няма причина да го оспорва, „частните производители на биодизел (много от които са част от мултинационални групи) имат за цел максимално да увеличат рентабилността“ (11), тогава това означава, че да се участва в схемата на OPPF е най-рентабилният съществуващ начин за осъществяване на стопанската им дейност. Следователно всеки съпоставителен сценарий би бил по-неблагоприятен за производителите на биодизел. Ако това не беше вярно, един рационален икономически оператор, свободен от правни ограничения, щеше да избере по-рентабилен вариант вместо да участва в схемата.

(79) Поради това Комисията стигна до заключението, че за производителите на биодизел е по-благоприятно да бъдат част от схемата, независимо от алтернативния съпоставителен сценарий. Следователно Комисията потвърди заключението си, че предоставя ползи на производителите на биодизел.

(80) Що се отнася до твърдението на ПИ, че разходите за преработка, използвани във формулата за изчисляване на референтната цена на биодизела, не са прекомерно големи, Комисията отбеляза, че според нея плащанията на OPPF към производителите на биодизел представляват безвъзмездни средства и не са част от възнаграждението за закупуването на биодизел. Поради това Комисията счита, че за определянето на съществуването на ползи няма значение дали тези разходи за преработка са прекомерно големи.

(81) При всички случаи Комисията, дори ако се следва логиката на ПИ, т.е. че полза в този случай няма, защото плащанията на OPPF са възнаграждението за закупуването на биодизел, отбеляза, че размерът на разходите за преработка не се променя често и от 21 март 2016 г. до този момент е бил определен на 100 USD/тон. Комисията призна, че според твърдението на ПИ по време на контролното посещение разходите за преработка се преразглеждат ежегодно. Комисията обаче счита, че резултатът от този процес на преразглеждане не отразява пазарната реалност, тъй като размерът на разходите за преработка е по-голям от реалните разходи, извършени от производителите на биодизел, както е посочено в съображение 69.

(82) ПИ също така заяви, че според него обхватът на разходите за преработка, използван от Комисията, не е представителен. В това отношение Комисията първо отбеляза, че ПИ не е представило конкретни доказателства в подкрепа на твърдението си. Второ, Комисията отбеляза, че тя е проверила тези разходи по време на контролните посещения, извършени в помещенията на някои производители на биодизел. За по-голяма яснота, с цел да получи тези разходи, Комисията приспадна стойността на глицерина, който се образува при процеса на рафиниране от СПМ към биодизел (12).

(83) С оглед на горепосоченото, дори ако Комисията приеме твърдението на ПИ, че плащанията на OPPF са възнаграждение за закупуването на биодизел, quod non, тогава все още би имало полза, облагодетелстваща производителите на биодизел. Дори ако задължението за смесване не съществуваше, производителите на биодизел не биха получили пълната компенсация, предлагана от OPPF.

(84) Wilmar допълнително заяви, че референтната цена, определена за индонезийския биодизел на вътрешния пазар отразява и стриктно следва неизкривената динамика на пазара. Комисията отбеляза, че вътрешният индонезийски пазар на биодизел е изцяло регулиран, от цената на СПМ до цената и търсенето на биодизел. Доставчиците на биодизел трябва да продават определени количества на конкретна цена, изчислена по предварително посочена формула и въз основа на елементи, които не съответстват на пазарната реалност. Поради това Комисията поддържа заключението си, че референтната цена, определена от ПИ, не отразява цената, която би съществувала при неизкривени пазарни условия. По-конкретно, това се дължи на факта, че Комисията счита, че единственият надежден аналог на неизкривената цена на вътрешния пазар е тази, която плащат операторите, които се занимават със смесване. Поради това твърдението беше отхвърлено.

(85) След окончателното разгласяване ПИ и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, като не е отдала значение на факта, че OPPF предоставя ползи и на операторите, които се занимават със смесване. Според ПИ това е така, тъй като самият факт, че OPPF е създаден, за да облагодетелства (също така и) операторите, които се занимават със смесване, означава, че не може да става въпрос за безвъзмездни средства.

(86) Както е обяснено в съображения 64—74, Комисията счита, че това дали операторите, които се занимават със смесване, са получавали ползи от въпросната програма няма отношение към целите на настоящото разследване. Неоспоримо е, че OPPF предоставя безвъзмездни средства в полза на производителите на биодизел — субсидия, която при липсата на програмата нямаше да съществува. Поради това твърдението беше отхвърлено.

3.1.3. Методология, използвана при изчисляването на общия размер на ползата

(87) Всички производители износители заявяват, че Комисията е допуснала грешка при изчисляването на размера на получената от тях полза, тъй като тя е включила размера на платената от OPPF сума като възстановяване на транспортните разходи. Според производителите износители тази сума е само възстановяване на вече направени от тях разходи и следователно не е полза. Освен това, един производител износител заяви, че тези разходи се определят като направени разходи, за да бъдат допустими по схемата на субсидиране, и следователно не се включват съгласно член 7, параграф 1, буква а) от основния регламент.

(88) Поради изложените по-долу причини Комисията не се съгласи с това твърдение, тъй като не разглежда транспортните разходи, направени от производителите на биодизел, като „такса за кандидатстване или други разходи, които са били необходими за получаването на правото на субсидия или за получаването на същата“.

(89) Първо, Комисията отбеляза, че в Насоките за изчисляване на размера на субсидиите при разследвания за налагане на изравнително мито („Насоките“) се пояснява, че „единствените такси или разходи, които обичайно могат да бъдат приспаднати, са тези, платени директно на правителството през разследвания период. Трябва да се докаже, че такова плащане е задължително за получаване на субсидията. По този начин плащанията към частни лица, напр. адвокати, счетоводители, направени при кандидатстване за субсидии, не се приспадат“ (13).

(90) Обратно на това, което е предвидено в Насоките, разглежданите транспортни разходи не се плащат директно на ПИ, а на частни дружества. Освен това производителят износител не обясни по какъв начин те са „задължителни“ за получаването на субсидията.

(91) Второ, Комисията счете, че транспортните разходи са по-скоро разходи, които производителите на биодизел обикновено правят при търговските си сделки с операторите, които се занимават със смесването на биодизел. Транспортните разходи обикновено са част от покупната цена/договора за покупка и поради това Комисията счита, че няма обективна обосновка за тяхното възстановяване. Следователно сумата, платена от OPPF за възстановяване на транспортните разходи представлява полза.

(92) Предвид горепосоченото твърдението бе отхвърлено и Комисията заключи, че възстановяването на направените от производителите на биодизел транспортни разходи не се приспадат при изчисляването на ползата. Средствата, предоставени от Агенцията за управление на производителите на биодизел, покриват не само разликата между референтната цена на минералното дизелово гориво и референтната цена на биодизела, но и транспортните разходи като част от същите безвъзмездни средства.

(93) Производителите износители също така твърдят, че правят разходи за кредити, свързани с плащанията от страна на OPPF. Според производителите на биодизел това е така, защото OPPF извършва плащането на безвъзмездните средства няколко месеца след като производителите са издали фактура на съответния оператор, който се занимава със смесването на биодизел.

(94) Комисията не се съгласи с това твърдение, тъй като поддържа заключението си, че плащанията от страна на OPPF представляват безвъзмездни средства, а не плащане за закупуване на стоки. Следователно Комисията счита, че преди всичко е следвало производителите износители да не получат тези безвъзмездни средства и че никакви кредитни разходи не могат да се обвързват с тези средства.

(95) Предвид горепосоченото твърдението е отхвърлено и Комисията заключи, че разходите за кредити, които производителите на биодизел твърдят, че са направили, не се приспадат при изчисляването на ползата.

(96) Вследствие на това Комисията поддържа своите констатации, че подкрепата на ПИ за промишлеността за производство на биодизел посредством пряко прехвърляне на средства чрез „Фонда за субсидиране на биодизела“ представлява подлежаща на изравняване субсидия съгласно заключението в съображения 80—83 от Регламента за временните мерки.

(97) След окончателното разгласяване ПИ, PT Ciliandra Perkasa, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, като е отхвърлила твърдението на производителите износители, че Комисията е трябвало да приспадне транспортните разходи и разходите за кредити при изчисляването на ползата. Според ПИ това е така, защото тези разходи са необходими, за да бъдат изплатени безвъзмездните средства.

(98) Комисията вече разгледа това твърдение в съображение 89 по-горе. В допълнение към вече поясненото в съображение 91 по-горе Комисията отбеляза, че съгласно Насоките „единствените такси и разходи, които обичайно могат да бъдат приспадани, са тези, които се изплащат директно на правителството по време на разследвания период“. В този случай транспортните разходи не се плащат на правителството, а по-скоро на частни лица, след което разходите се възстановяват от ПИ. Поради това Комисията поддържа заключението си, че транспортните разходи не са в категорията разходи, които могат да бъдат приспаднати съгласно Насоките. Поради това твърдението се отхвърля.

(99) След окончателното разгласяване ПИ заяви, че Комисията е допуснала грешка, като не е приспаднала суровините при изчисляването на ползите, получени по тази схема. Тези суровини обаче са били свързани с плащането на такси върху износа, определени от ПИ за различни продукти на основата на СПМ, които се изнасят от Индонезия. Поради това тези такси са били събрани за много други продукти, различни от продукта, предмет на разследването. Както е посочено в съображение 64 от Регламента за временните мерки и допълнително пояснено в съображение 62 по-горе, тези такси са публични ресурси. Това е факт, независимо кой правителствен орган е бил отговорен за тяхното събиране. Поради това се стигна до заключението, че не е било правилно да се приспадат суровините от получените ползи. Поради това твърдението беше отхвърлено.

(100) След окончателното разгласяване ПИ заяви, че Комисията е допуснала грешка, като е използвала оборота от биодизел за определяне на размера на субсидията. Според твърдението е трябвало да бъде използван общият оборот на производителите на биодизел (който следователно включва и продукти, различни от биодизел). Въпреки това, субсидиите от OPPF са отпуснати само защото производителите са продавали биодизел. Следователно Комисията счита, че е използвала правилния оборот при изчисляването, поради което твърдението беше отхвърлено.

(101) Комисията отбеляза, че ПИ не е представило никакви допълнителни доводи в подкрепа на твърденията си и поради това тя потвърждава своите констатациите си в съображение 95.

3.2. Държавна подкрепа за промишлеността за производство на биодизел чрез предоставяне на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение

(102) След разгласяването на временните мерки ПИ, както и повечето производители износители заявиха, че Комисията е допуснала грешка като е определила наложените от ПИ ограничения на износа на СПМ и производните му продукти като подлежаща на изравняване субсидия. Според ПИ и производителите износители това е така, защото съгласно съдебната практика на СТО ограниченията на износа последователно не се разглеждат като подлежащи на изравняване субсидии.

(103) По отношение на това твърдение Комисията отбеляза, че съгласно Регламента за временните мерки ограниченията на износа не се считат за подлежащи на изравняване субсидии per se. По-скоро Комисията счита, че налагането на ограничения на износа (като данъци и такси върху износа) е едно от средствата или инструментите, използвани от ПИ за предоставяне на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Комисията констатира (вж. съображение 172 от Регламента за временните мерки), че с оглед на наличните доказателства в рамките на настоящото разследване и в съответствие със съдебната практика на ЕС и СТО, предоставянето на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение представлява подлежаща на изравняване субсидия.

(104) Комисията ще разгледа по-долу твърденията на заинтересованите страни по отношение на временните ѝ констатации, че подкрепата на ПИ на промишлеността за производство на биодизел чрез предоставянето на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение представлява финансово участие съгласно член 3, параграф 1, буква а), подточка iv) от основния регламент и/или подпомагане на доходите или ценова подкрепа съгласно член 3, параграф 1, буква б) от основния регламент. Комисията ще разгледа също и твърденията във връзка с грешките при определянето на ползата.

(105) След окончателното разгласяване ПИ и Permata Group заявиха, че ограниченията на износа, наложени от дадено правителство, никога не биха могли да се считат за финансово участие. В това отношение Комисията отбеляза, че това твърдение няма отношение към целите на настоящото разследване. Това е така, защото Комисията стигна до заключението, че финансово участие на ПИ в полза на производителите износители произтича от предоставянето на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Поради това твърдението беше отхвърлено.

3.2.1. Липса на доказателства за финансово участие

(106) След окончателното разгласяване ПИ, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията не е доказала наличието на финансово участие. Респондентите считат, че това е така, защото: а) Ограничения на износа не са били събирани по време на разследвания период, тъй като данъкът върху износа е бил спрян по време на разследвания период, а таксата върху износа е била спряна след разследвания период. Освен това, спирането показва, че ПИ вече не възнамерява да налага ограничения на износа; както и б) Комисията не е успяла да докаже упълномощаване или възлагане на доставчиците на СПМ.

(107) Що се отнася до твърдението в буква а) по-горе, Комисията отбеляза, че по време на разследвания период таксата върху износа се е прилагала и е била събирана. Следователно твърдението на ПИ, че ограничения на износа не са били събирани по време на разследвания период, е фактически невярно, тъй като през този период таксата върху износа е съществувала и се е прилагала.

(108) Комисията изказа несъгласие с втората част от довода. Ако ПИ е имало намерението повече да не налага ограничения на износа на СПМ и на производните му продукти, то щеше да отмени законодателството. Временното определяне на нулева ставка на таксата върху износа и данъка върху износа показва, че ПИ все още възнамерява да използва тези ограничения в бъдеще. Тази констатация може да бъде подкрепена и с публични изявления от страна на членове на ПИ. Например в една статия в пресата от 25 септември 2019 г. се посочва следното: „Правителството реши да спре налагането на данък върху износа на суровото палмово масло (СПМ) и производните му продукти до следващата година, за да облекчи финансовата тежест за производителите на палмово масло в условията на спад в цените на СПМ на световния пазар. Координиращият министър на икономиката Darmin Nasution заяви в Джакарта във вторник, че данъкът върху износа е спрян до януари следващата година, тъй като правителството официално започва изпълнението на своята задължителна програма за биодизел „B-30“. Министърът каза, че се надява прилагането на политиката за биодизела „B-30“, с която се предполагаше значително да се увеличи търсенето на палмово масло, да успее да доведе до повишаване на цените на палмовото масло на вътрешния пазар. Той заяви, че спирането на данъка върху износа е било одобрено от президента Joko „Jokowi“ Widodo. Въз основа на наредба на Министерството на финансите от 2019 г. правителството би наложило данък върху износа до 25 USD за тон, ако цените се движат между 570 и 619 USD за тон и до 50 USD в случай, че надминат 619 USD за тон. От 20 септември насам цената на СПМ беше 574,9 USD за тон, като се очаква леко да спадне до 570 USD за тон до края на тази година. Поради това министърът призова за преразглеждане на наредбата, за да се позволи спирането на данъка върху износа, защото ако е основан на горепосочената ценова формула, той все още е приложим“ (14).

(109) Това изявление също така установява пряка връзка между налагането на ограничения на износа (заедно с други елементи, които да стимулират определено поведение от страна на доставчиците на СПМ) и действителното равнище на цените на вътрешния пазар. То също показва, че ПИ използва тези инструменти, за да оказва влияние върху нивото на тези цени.

(110) Независимо от твърдението на ПИ и Wilmar в отговора им на окончателното разгласяване, Комисията заключи, че намерението на ПИ в бъдеще е да продължи да използва таксата върху износа, а вероятно и данъка върху износа. Фактът, че ПИ временно не е събирало данъци и такси, като се има предвид, че те са само някои от инструментите на ПИ за осигуряване на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение, не поставя под съмнение съществуването на финансово участие.

3.2.2. Неуспешно доказване на упълномощаване или възлагане съгласно член 3, параграф 1, буква а), подточка iv) от основния регламент

(111) Според всички производители износители твърдението на Комисията за упълномощаване или възлагане се основава на неправилната констатация, че наложените от ПИ данък и такса върху износа на СПМ и производните му продукти са предназначени да подкрепят промишлеността за производство на биодизел. Освен това Wilmar и Permata твърдят, че Комисията погрешно е констатирала, че цените на СПМ на вътрешния пазар de facto се определят от PT Perkebunan Nusantara (PTPN), производител на СПМ, изцяло притежаван от ПИ.

(112) По отношение на първото твърдение производителите износители допълнително поясниха, че през разследвания период е определена нулева ставка на данъка върху износа и по тази причина той е без значение за оценката. Таксата върху износа обаче не е с нулева ставка и при всички случаи тя не е предназначена да подкрепя промишлеността за производство на биодизел, а да финансира OPPF.

(113) В съображение 88 от Регламента за временните мерки Комисията призна, че през разследвания период данъкът върху износа е бил с нулева ставка. И все пак данъкът върху износа, дори и да не е бил прилаган през разследвания период с оглед на специфичните пазарни обстоятелства, представлява доказателство за инструментите, използвани от ПИ за подтикване на доставчиците на СПМ да го предоставят срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Освен това Комисията отбеляза, че данъкът върху износа, макар и да е бил с нулева ставка през разследвания период, не е отменен от ПИ. Комисията също така отбеляза, че не се оспорва това, че с данъка върху износа ПИ цели задържане на цените на СПМ на вътрешния пазар на изкуствено ниски равнища, както е разгледано в съображения 117—121 от Регламента за временните мерки.

(114) По отношение на таксата върху износа Комисията отбеляза, че макар законодателството, налагащо таксата върху износа да не споменава изрично, че тя е предназначена да подкрепя промишлеността за производство на биодизел чрез предоставянето на СПМ на по-ниски цени, с таксите върху износа, които стават част от OPPF, de facto се подкрепя изключително производството на биодизел чрез безвъзмездните средства от OPPF. По време на разследването Комисията успя да установи, че въпреки официално по-широкия си обхват на дейност, през разследвания период OPPF е подкрепял почти изключително промишлеността за производство на биодизел.

(115) Освен това въвеждането на такса върху износа от ПИ през 2015 г. е съвпаднало с периода, през който цените на СПМ на пазара в Индонезия са били почти идентични с цените на световния пазар. В тази връзка, и както вече беше посочено в съображения 64—68 от Регламента за временните мерки, таксата върху износа не се разглежда поотделно, а като част от по-широк набор от мерки, предназначени за подкрепа на промишлеността за производство на биодизел и за регулиране на цените на СПМ на вътрешния пазар.

(116) Освен това Комисията отбеляза, че на практика с таксата върху износа е постигната поставената цел за понижаване на цените на СПМ на вътрешния пазар. В своя анализ Комисията би могла да отбележи на първо място разликата между цените на СПМ на вътрешния пазар в Индонезия и експортните цени за СПМ от Индонезия. Комисията счита, че разликата в цената може да се обясни с факта, че самото налагане на таксата върху износа е довело до понижаване на цените на вътрешния пазар като изкуствено задържа СПМ в страната на ниските цени, определени от ПИ, и de facto следвани от доставчиците на СПМ.

(117) Фактът, че ПИ не отменя данъка върху износа, а само определя нулева ставка за него, ясно показва, че все още запазва намерението си да задържи цените на СПМ на занижени равнища. След като е въвело два инструмента, които имат еднакво въздействие върху вътрешните цени на СПМ и след като е постигнало желания резултат, ПИ рационално е решило да запази действащ този от тях с най-широк диапазон от желани резултати (т.е. задържането на цените на СПМ на занижени равнища и финансирането на OPPF), т.е. таксата върху износа.

(118) Поради това Комисията потвърди, че цялостната система за налагане на ограничения на износа, въведена от ПИ, е предназначена да предостави полза на промишлеността за производство на биодизел чрез задържане на цените на СПМ на вътрешния пазар на изкуствено занижени равнища (за разлика от просто страничен ефект от мерките на правителството за събиране на публичните приходи).

(119) По отношение на твърдението, че цените на СПМ на вътрешния пазар не са de facto определени от ПИ, Wilmar твърди също така, че заключението на Комисията е неправилно, тъй като: а) офертите, направени от заинтересованите купувачи, обикновено се базират на международните пазарни цени; б) тръжната процедура е много конкурентна и PTPN може да направи насрещно предложение, ако получената от оферента цена се счита за твърде ниска; в) няма доказателства в подкрепа на твърдението на Комисията, че PTPN не действа като рационален оператор; г) въз основа на резултатите от търговете доставчиците на СПМ на вътрешния пазар избират дали да продадат своето СПМ и на какви цени; д) фактът, че PTPN продава СПМ чрез публични търгове, го прави по-скоро получател на цената, а не оператор, който я диктува.

(120) Както бе отбелязано в съображения 91—99 и 126 от Регламента за временните мерки, Комисията припомни, че по отношение на твърдението по буква а) по-горе,тя е трябвало да разчита на наличните факти с оглед липсата на съдействие от страна на доставчиците на СПМ и PTPN. В коментарите си във връзка с Регламента за временните мерки нито един производител износител не представи доказателства за това как формулират своите оферти за СПМ, освен неясните твърдения, че те обикновено се основават на „цените на международния пазар“.

(121) Комисията отхвърли това твърдение поради липса на проверими доказателства в негова подкрепа. Доставчиците на СПМ спазват цените на СПМ на практика определени от PTPN, вместо независимо да определят цените с оглед на международните цени.

(122) По отношение на твърдението по буква б) по-горе, в съображение 133 от Регламента за временните мерки Комисията обясни, че PTPN всъщност не е задължено да отправи насрещно предложение на по-висока цена, ако получените оферти са под „намерението за цената“ за конкретния ден. Всъщност по време на контролното посещение Комисията потвърди, че PTPN редовно приема оферти под тази цена.

(123) Освен това Комисията отбеляза, че е приложила разпоредбите на член 28, параграф 1 от основния регламент, тъй като PTPN не е представило отговор на допълнение Б, прикрепено към антисубсидийния въпросник (въпросник, предназначен за доставчиците на палмово масло) на всички производители и дистрибутори на палмово масло, както е обяснено в раздел 3.3.2 от Регламента за временните мерки. Освен това по време на контролното посещение в сградата на ПИ, PTPN не успя да обясни как определя „намерението за цената“ на СПМ за деня. Вместо това PTPN обясни неясно, че тя се основава на международните референтни показатели, без да предостави подробна информация.

(124) Поради това Комисията не можа да получи никакви доказателства, че „намерението за цената“ отразява пазарна цена, която произтича от конкурентна тръжна процедура. Напротив, Комисията установи, че цената на СПМ на вътрешния пазар е по-ниска от всички предполагаеми международни референтни показатели (включително индонезийската цена за износа), за които се твърди, че са в основата на цените на PTPN.

(125) По отношение на твърдението по буква в) Комисията отбеляза, че що се отнася до PTPN, не е представен отговор на споменатия по-горе въпросник на Комисията. Следователно Комисията приложи наличните факти. PTPN представи копие от одитираните си финансови отчети за 2016 и 2017 г. по време на проверката на ПИ. Отчетите показват, че PTPN работи на загуба. PTPN предостави допълнителна информация на по-късен етап и дори след крайния срок за коментари по писмото, в което се съобщава, че Комисията ще приложи наличните факти. ПИ заяви, че такава допълнителна информация следва да промени оценката на Комисията. Комисията отбеляза, че информацията е предоставена много късно и доста време след изтичането на установените срокове. PTPN не представи одитиран финансов отчет за 2018 г. Следователно по отношение на последния период Комисията е получила одитирани финансови отчети само за едно тримесечие от разследвания период (последното тримесечие на 2017 г.). Получените от Комисията одитирани финансови отчети показват, че PTPN работи на загуба. С представената със закъснение от ПИ информация за периода от 2016 г. до разследвания период (по-специално таблица във формат Excel) се прави опит да се докаже, че дейността на PTPN със СПМ (която представлява по-голямата част от неговите дейности) е била рентабилна и че дружеството е реализирало еднаква печалба от своите продажби на вътрешния пазар и от експортните продажби. Тази информация обаче не се потвърждава от одитираните финансови отчети. От друга страна, предоставената въз основа на одитираните финансови отчети информация потвърждава, че PTPN не е реализирало печалба при продажбата на СПМ, като по този начин не е действало като рационален икономически оператор. Във всеки случай Комисията отбеляза, че представената на толкова късен етап информация (дори след коментарите относно Регламента за временните мерки) не може да бъде приета, тъй като не може да бъде проверена. Съответно твърдението беше отхвърлено.

(126) По отношение на твърдението по буква г), ПИ и производителите износители заявиха също така, че Комисията не е успяла да докаже, че поведението на доставчиците на СПМ е нерационално, тъй като те са рентабилни. Това твърдение се отнася до доставчиците на СПМ, които са предоставили отговори на въпросника на Комисията, както и до PTPN (15).

(127) Комисията счита, че понятието за нерационално поведение не се ограничава само до упражняването на дадена дейност на загуба, а включва също действия, които я поставят в по-неблагоприятно (по-неизгодно) положение. Комисията установи ясна разлика между цените на СПМ на вътрешния пазар и експортните цени на СПМ в Индонезия, така че продажбата за износ би била по-рентабилна за доставчиците на СПМ, ако не беше таксата върху износа.

(128) Освен това констатацията, че въведената от ПИ система за налагане на ограничения на износа на практика пречи на местните производители на СПМ да действат рационално, се потвърждава от факта, че износът се очаква да нарасне в резултат на премахването на таксата върху износа. В тази връзка в неотдавнашна статия в печата бе отбелязано следното: „Асоциацията на производителите на палмово масло в Индонезия, или GAPKI, прогнозира, че държавният износ на СПМ може да се увеличи с 10 % до 15 %, след като таксата върху износа бъде намалена до нула, което е спад от 50 щатски долара/тон от преди, каза главният секретар Тогар Ситанганг. Г-н Ситанганг изчисли, че месечният износ на СПМ от Индонезия вече е нараснал до между 800 000 тона и 900 000 тона, в сравнение със средно 700 000 тона преди. „Не би било изненадващо месечният износ на СПМ да достигне един милион тона, ако се запази нулевата ставка на таксата върху износа“, добави той. Индонезия вече е изнесла 6 млн. тона СПМ през тази година, което от началото на годината до момента е около една пета от общия износ на СПМ и производни на палмовото масло продукти, според оценките на GAPKI“ (16).

(129) Друга статия в печата допълнително потвърждава констатацията, че събирането на таксата върху износа подтиква доставчиците на СПМ да продават на вътрешния пазар, вместо да продават за повече печалба на експортния пазар. В тази статия независим анализатор определя „тази новина (т.е. определянето на нулева ставка на таксата върху износа) като положителна за плантаторите нагоре по веригата с експозиция към Индонезия, тъй като преразглеждането на ставките на таксата върху износа би могло да спомогне за поддържането на цените на СПМ на сегашните им нива. Анализаторът (Ng) обаче не очаква нетна печалба за плантаторите за ФГ 2019F/2020F — и предупреждава, че новината е отрицателна за индонезийските преработватели надолу по веригата, тъй като преразгледаната такса при по-ниски цени на СПМ ще намали маржа на предимството им, който в момента е разликата в цените между СПМ и преработените палмови продукти. „Ние поддържаме мнението си, че премахването на таксата върху износа ще повиши конкурентоспособността на индонезийските износители на продукти от палмово масло, тъй като когато цената на СПМ е под 570 щатски долара на тон, те биха спестили данък върху износа между 20 и 50 щатски долара на тон. По-голямата част от икономиите е вероятно да се върне обратно при индонезийските земеделски стопани чрез по-високи цени на СПМ на вътрешния пазар“ (17).

(130) Тази последна статия в печата също потвърждава констатацията, че планираният ефект от таксата върху износа е постигнат, а именно потискане на цените на СПМ на вътрешния пазар. Фактът, че има известен износ на СПМ от Индонезия не означава, че предприетите от ПИ мерки за задържане на СПМ в рамките на Индонезия не подтикват доставчиците на СПМ да следват нерационално икономическо поведение. С оглед на гореизложеното, Комисията следователно отхвърля тези твърдения.

(131) И накрая, по отношение на твърдението по буква д) Комисията отбеляза, че за да подкрепи довода си (а именно че PTPN действа като получател на цената), Wilmar само частично цитира съображение 146 от Регламента за временните мерки. Wilmar заяви, че като е направила това, Комисията е стигнала до заключение, което всъщност противоречи на заключението, направено в това съображение. Особено след като заявява, че „Освен това разследването показа, че по отношение на договарянето на условията пазарът е значително нестабилен в полза на купувачите на СПМ“, както правилно цитира Wilmar, Комисията допълнително обясни, че „(…). В този контекст всички купувачи ще имат значителна степен на пазарна сила, така че да могат да устоят на всеки опит от страна на доставчиците им да поискат по-висока от определената от ПИ цена. Следователно Комисията стигна до заключението, че съобщавайки дневните цени на СПМ по прозрачен начин, ПИ посредством PTPN на практика е определяло максималните дневни цени за СПМ в Индонезия.“ Следователно в съображение 146 от Регламента за временните мерки се стига до заключение, противоположно на твърдението на Wilmar. PTPN на практика диктува цените на СПМ, тъй като доставчиците на СПМ de facto спазват тези цени, независимо от структурата на пазара (което по принцип показва, че доставчиците на СПМ имат значително влияние при договаряне на условията, което не се използва срещу купувачите).

(132) В допълнение към горепосочената фактическа грешка Комисията също така отбеляза факта, че коментарът на Wilmar не е подкрепен от конкретни доказателства. Поради липса на нови конкретни доказателства, Комисията отхвърли това твърдение.

(133) Wilmar твърди още, че Комисията не е успяла да докаже, че ПИ подтиква доставчиците на СПМ да предоставят СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение.

(134) Комисията отбеляза, че Wilmar не е представил никакви доказателства в подкрепа на твърдението, че случаят не е такъв. В тази връзка Комисията припомня твърдението, направено от EBB относно ограничения брой отговори на въпросника, предоставен от доставчиците на СПМ. Поради липсата на съдействие от страна на доставчиците на СПМ и въз основа на елементите, съдържащи се в Регламента за временните мерки, Комисията счита, че има значителни доказателства, че доставчиците на СПМ са били упълномощени или им е било възложено от ПИ да предоставят СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение за изпълнение на целите на политиката на ПИ за подкрепа на развитието на промишлеността за производство на биодизел.

(135) Освен това Комисията отбеляза, че твърдението на Wilmar противоречи на безспорната фактическа констатация, че на практика всички покупки на СПМ на вътрешния пазар в Индонезия се извършват на определяните на дневна база цени на PTPN, коригирани с разходите за транспорт, разгледани в съображение 168 от Регламента за временните мерки. Ако твърдението на Wilmar е правилно и доставчиците на СПМ действат напълно независимо без възлагане от страна на правителството, такова идеално изравняване на цените на СПМ не би могло да се обясни на пазар, който е разпокъсан.

(136) Поради това Комисията отхвърли твърдението.

(137) Wilmar също така твърди, че Комисията не е успяла да докаже упълномощаване или възлагане на доставчиците на СПМ да предоставят СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Твърдението на Wilmar по същество се основава на факта, че 1) PTPN не диктува цените и следователно СПМ не се предоставя срещу по-ниско от адекватното възнаграждение и 2) доставчиците на СПМ не са възпрепятствани да продават на експортния пазар.

(138) Комисията вече разгледа и отхвърли тези точки по-горе в съображения 127—135. Поради това Комисията счита, че твърдението на Wilmar се основава на неверни факти и не може да бъде прието. Наличните доказателства в това разследване показаха, че PTPN диктува цените на СПМ на пазара и че способността на доставчиците на СПМ да изнасят СПМ е отслабена от мерките, приети от ПИ.

(139) Подобни твърдения са изказани от страна на ПИ, PT Intibenua Perkasatama и PT Musim Mas („Musim Mas Group“), както и Permata. В своите коментари ПИ заяви, че цените на СПМ се определят от пазарните механизми и че купувачите обикновено формулират своите намерения за цените по международните пазарни цени.

(140) Комисията вече разгледа подобни доводи в съображения 62—96 и установи, че те не могат да бъдат приети. Същото заключение се запазва и по отношение на твърденията на ПИ. Комисията отново отбеляза, че ПИ не е представило нови доказателства в подкрепа на твърдението си.

(141) ПИ твърди, че Комисията не е успяла да докаже, че е налице доказуема връзка между поведението на производителите на СПМ и мерките на ПИ. В тази връзка Комисията отново отбеляза констатацията в съображение 168 от Регламента за временните мерки, която бе припомнена в съображение 137. Според Комисията фактът, че всички независими доставчици на СПМ винаги следват цените на PTPN е недвусмислено доказателство за съществуването на такава връзка (още повече на пазар, който е разпокъсан по отношение на броя на доставчиците на СПМ, както и географски/няколко острова). Още повече в ситуация, в която цените на СПМ на вътрешния пазар не отразяват каква би била неизкривената пазарна цена без целевите мерки на ПИ.

(142) В своето становище ПИ също така твърди, че Комисията е възложила на ПИ и на независимите доставчици на СПМ да предоставят подробна информация, но не я е проверила. Освен това ПИ твърди, че Комисията напълно е пренебрегнала тази информация, когато е направила своите констатации. И накрая, в тази връзка ПИ отбеляза, че Комисията е приложила член 28 от основния регламент спрямо ПИ, тъй като то не е осигурило повече такива отговори и не е получило повече информация от PTPN.

(143) Комисията счита, че това твърдение е фактически невярно. Всички отговори, получени от доставчиците на СПМ, действително са анализирани от Комисията. Тя обаче отбеляза, че въпреки всички изпратени напомняния, никой не е предоставил публично достъпна версия на своите отговори, с изключение само на един независим доставчик на СПМ. В контекста на член 29, параграф 3 от основния регламент Комисията може да не вземе предвид информация, която е предоставена, но за която не е представено подходящо резюме от лицето, което предоставя информацията. Освен това по-голямата част от отговорите са непълни и много от тях не съдържат информация за рентабилността. Поради това Комисията не можа да направи заключение от тези отговори. Всъщност липсата на съдействие от страна на ПИ, както и от доставчиците на СПМ беше още едно доказателство, че доставчиците на СПМ действат, като следват нареждането на ПИ в подкрепа на производителите на биодизел.

(144) По подобен начин твърдението на ПИ, че Комисията е пренебрегнала отговора на PTPN, е неоснователно. Както е обяснено по-горе, Комисията неколкократно е поискала съдействието на PTPN. Както е посочено в съображения 29 и 30 от Регламента за временните мерки, Комисията отбеляза, че PTPN, изцяло притежаван от ПИ, не е представил отговори на допълнение Б към въпросника на ПИ в указания срок. Поради това Комисията изпрати на ПИ писмото по член 28, ограничено до конкретната информация, която не е била предоставена. ПИ представи отговор на допълнение Б относно PTPN на 30 юни 2019 г., както е отбелязано в съображение 98 от Регламента за временните мерки. Това е направено много след крайния срок за подаване на тази информация (14 март 2019 г.) и след извършването на контролното посещение в сградата на ПИ. Следователно информацията е представена много след крайния срок и не подлежи на проверка и ПИ не е направило всичко по възможностите си в съответствие с член 28 от основния регламент. Във всеки случай Комисията използва всички доказателства, предоставени от PTPN, които могат да бъдат проверени. Следователно Комисията е направила правилна оценка на информацията, предоставена от PTPN, заедно с другите налични факти за пазара на СПМ в Индонезия.

(145) След окончателното разгласяване ПИ, Permata Group и Wilmar заявиха, че Комисията е допуснала грешка, констатирайки упълномощаване или възлагане на доставчиците на СПМ, защото: а) ограниченията на износа не са предназначени да подкрепят промишлеността за производство на биодизел и евентуалното въздействие върху цените е просто страничен ефект от мерките; б) PTPN определя цените си чрез конкурентни тръжни процедури и е рентабилно; в) изравняването на цените на доставчиците на СПМ към PTPN не показва упълномощаване или възлагане; г) доставчиците на СПМ са рационални оператори на пазара, а Комисията не е извършила проверка на техните отговори; както и д) Комисията не доказа наличието на очевидна връзка между действията на ПИ, чрез PTPN, и действията на доставчиците на СПМ. Според ПИ ограниченият пазарен дял на PTPN не му позволява да определя пазарните цени.

(146) На първо място Комисията отбеляза, че таксата върху износа е изрично предназначена да подкрепя OPPF и че OPPF е създаден, за да подкрепя промишлеността за производство на палмово масло като цяло, но, както е посочено в съображения 76 и 77 от Регламента за временните мерки, той de facto подкрепя само промишлеността за производство на биодизел. Освен това Комисията стигна до заключението, че подкрепата на ПИ за промишлеността за производство на биодизел се осъществява също така чрез осигуряването на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Тази цел се постига чрез комбинирания ефект от различни мерки, включително таксата върху износа.

(147) Поради това Комисията стигна до заключението, че налагането на такса върху износа има поначало две различни цели: да осигури финансиране за OPPF и да бъде част от набор от мерки за понижаване на цените на вътрешния пазар. Според Комисията ПИ умишлено е искало (и е успяло) да постигне този ефект на пазара, т.е. това не е просто страничен ефект на правителствената политика.

(148) Както бе отбелязано в съображения 91—99 и 126 от Регламента за временните мерки, Комисията отново заяви, че по отношение на твърдението, че PTPN определя цените си чрез конкурентни тръжни процедури, поради което резултатът от тях следва да се разглежда като пазарна цена, тя е трябвало да разчита на наличните факти с оглед липсата на съдействие от страна на доставчиците на СПМ и PTPN. В коментарите си във връзка с Регламента за временните мерки нито един производител износител не представи доказателства за това как формулират своите оферти за СПМ, освен неясните твърдения, че те обикновено се основават на „цените на международния пазар“. Въпреки това няма преки доказателства за това по какъв начин доставчиците на СПМ определят цените си; по-скоро фактите показват изравняване на цените към цената, определена от PTPN.

(149) В това отношение, в коментарите си относно окончателното разгласяване, Wilmar подчерта, че по време на контролното посещение в неговите помещения службите на Комисията са попитали как дружеството взема решение за цените, които да предложи при всяка тръжна процедура на PTPN. Освен това Wilmar поясни, че в последващия доклад от мисията не се посочва никаква липсваща информация. В тази връзка Комисията отбеляза, че Wilmar не оспорва, че в този случай предоставената от него информация е била много неясна. В допълнение Комисията отбеляза, че Wilmar не е счело за целесъобразно да предостави по-подробно обяснение на този механизъм на по-късен етап от разследването, въпреки че Комисията го е споменала многократно.

(150) Комисията отхвърли това твърдение поради липса на проверими доказателства в негова подкрепа. Доставчиците на СПМ спазват цените на СПМ на практика определени от PTPN, вместо независимо да определят цените с оглед на международните цени.

(151) Що се отнася до твърдението, че PTPN е рентабилно, Комисията отбеляза, в допълнение към вече обясненото в съображения 125 и 144, че ПИ със закъснение е представило одитираните финансови отчети на PTPN за 2018 г. след окончателното разгласяване. Беше получен обаче превод само на част от тези отчети. Отчетите за 2018 г. изглежда показват, че PTPN е било рентабилно през 2018 г. Въпреки това Комисията не можа да направи оценка на това обстоятелство, защото ключови части от отчетите не бяха преведени и защото тези отчети обхващат всички продукти, а не само приходите от продажбите на СПМ. Освен това, както беше обяснено по-горе, данните както за продажбите на СПМ, така и за дружеството като цяло бяха представени със закъснение и следователно беше невъзможно да бъдат проверени. Към това се добавя и фактът, че PTPN не оказа съдействие при разследването. Поради това Комисията стигна до заключението, че не е възможно истинността на посоченото твърдение да бъде оценена и то трябваше да бъде отхвърлено. По отношение на твърдението по буква б) по-горе, в съображение 133 от Регламента за временните мерки Комисията обясни, че PTPN всъщност не е задължено да предлага отново по-висока цена, ако получените оферти са под „намерението за цената“ за конкретния ден. Всъщност по време на контролното посещение Комисията потвърди, че PTPN редовно приема оферти под тази цена. Освен това Комисията отбеляза, че ПИ може и влияе върху решенията на PTPN по отношение на ценовата му политика (18).

(152) Що се отнася до твърдението, че изравняването на цените на доставчиците на СПМ към дневните цени на PTPN сочи, че пазарът не е изкривен, а не че съществува упълномощаване или възлагане, Комисията отбеляза, че всички независими доставчици на СПМ предлагат цени, които са еднакви или по-ниски в сравнение с цената на PTPN за съответния ден. Според Комисията това не може да бъде признак за неизкривена динамика на пазара: няма логика в това, при условията на конкурентен пазар, всички доставчици на СПМ да не продават на по-висока цена от тази, определена от даден конкурент (освен ако този конкурент действително определя максималната цена за тази стока на пазара, а правителството задължава или подтиква всички други участници да спазват този таван).

(153) Що се отнася до твърдението на ПИ, че производителите на СПМ са рационални оператори на пазара, тъй като 70 % от СПМ се изнася, Комисията отбеляза, че според публични източници вътрешното потребление на СПМ възлиза на 30 % от производството (19). Това означава, че производителите на СПМ задоволяват изцяло вътрешното търсене, след което прибягват до износ. Поради това фактът, че 70 % от производството на СПМ се изнася, не противоречи на констатацията, че доставчиците на СПМ са лишени от рационален избор, а по-скоро я потвърждава. Ако индонезийските доставчици на СПМ биха действали рационално, те не биха удовлетворявали търсенето на вътрешния пазар, а биха изнасяли цялата, или значително по-голяма част от, продукцията си там, където биха могли да получат по-голяма печалба. Тези потенциални допълнителни печалби от износ са възпрепятствани от ограниченията на износа, използвани от ПИ, за да накара доставчиците на СПМ да продават на вътрешния пазар и да удовлетворяват местните нужди. Следователно фактът, че цялото вътрешно търсене се удовлетворява по-скоро показва, че ПИ е постигнало целта си да снабдява вътрешния пазар на цени, изгодни за производителите на биодизел.

(154) В коментарите си към окончателното разгласяване Wilmar допълнително заяви, че тъй като след определянето на нулева стойност за таксата върху износа делът на износа на СПМ не е нараснал, това е доказателство, че Комисията е допуснала грешка в заключението си, че таксата върху износа е предназначена да задържи СПМ в страната и да понижи неговата цена.

(155) В това отношение Комисията отбеляза, че данните, предоставени от Wilmar, показват, че вътрешното потребление се е увеличило и че следователно то представлява по-голям дял от общото производство на СПМ. Това би могло да подкрепи твърдението на Wilmar, ако ПИ беше показало намерението си да прекрати системата за ограничения на износа. Въпреки това, както посочено в съображение 108, намерението на ПИ не е да се прекрати механизмът за ограничения на износа. По-скоро е ясно, че ставката, наложена от системата за ограничения на износа,е нулева в отговор на външни фактори, т.е. спад на цените на палмовото масло в световен план. Всички индонезийски производители са наясно, че това равнище е само временно и поради това предпочитат на първо място да удовлетворят търсенето на вътрешния пазар.

(156) В своя отговор Wilmar предостави и информация за цените, като заяви, че след определянето на нулева ставка за таксата върху износа цените на СПМ на вътрешния пазар не са се увеличили значително. Комисията анализира тази информация и отбеляза, че не е възможно да се определи източникът на данните, използвани от Wilmar; поради това Комисията не можа нито да провери, нито да оцени тяхната точност. Въпреки това Комисията отбеляза, че, ако Комисията се основава на тези данни, независимо от временния характер на нулевата ставка на таксата върху износ, те показват изравняване на цените на вътрешния пазар с експортните цени. По-конкретно, докато по време на разследвания период средната разлика между двете цени е била около 50 USD/тон, данните, предоставени от Wilmar, показват, че цените на вътрешния пазар са се увеличили близо до равнището на експортните цени, като сега разликата е по-малка от 20 USD/тон. Това, че цената на вътрешния пазар не се е увеличила значително в абсолютно изражение се дължи само на факта, че световните цени са спаднали.

(157) Според Комисията това подкрепя констатацията ѝ, че системата за ограничения на износа е създадена, наред с другото и заедно с другите мерки, за да понижава цените на СПМ на вътрешния пазар.

(158) Що се отнася до твърдението на ПИ, че Комисията не е проверила отговорите на независимите доставчиците на СПМ, Комисията отбеляза, че това твърдение е фактически невярно. Както вече беше посочено в съображение 143, Комисията надлежно анализира всички получени отговори, но отбеляза, че по-голямата част от отговорите са непълни, като много от тях не съдържат информация относно рентабилността, а също така и при много от тях не са предоставени техни публично достъпни версии.

(159) В допълнение към това твърдение ПИ заяви, че изявленията на Комисията в окончателното разгласяване, посочени в съображение 143, са неправилни, тъй като то не е могло да намери напомнянията в публично достъпното досие. По повод това твърдение Комисията отбеляза, че тези напомняния са част от поверителното досие и могат да бъдат намерени в списъка на поверителните документи на разположение на заинтересованите страни. Въпреки това, по време на изслушване, проведено на 16 октомври 2019 г., Комисията предостави на ПИ списък на съответните регистрационни номера. Комисията също така отбеляза, че въпросниците към независимите доставчици на СПМ са част от въпросника, изпратен на ПИ, поради което отговорността за координирането, събирането и осигуряването на навременното изпращане на пълните отговори се носи изцяло от ПИ.

(160) Що се отнася до твърдението по буква д) по-горе Комисията обясни, че в съображения 124—143 от Регламента за временните мерки по какъв начин ПИ, чрез PTPN, определя цената на индонезийския вътрешен пазар и как всички независими доставчици на СПМ следват тези ценови указания. В коментара си към окончателното разгласяване ПИ заяви, че предвид ограничения пазарен дял на PTPN този резултат е малко вероятен. Комисията обаче отбеляза, че ПИ не е успял да предостави каквито и да било конкретни доказателства в подкрепа на изявлението си и да оспори констатацията на Комисията.

(161) С оглед на гореизложеното Комисията отхвърли твърденията на ПИ и производителите износители и потвърди констатацията си за упълномощаване и възлагане.

3.2.3. Неуспешно доказване на подпомагане на доходите или ценова подкрепа съгласно член 3, параграф 1, буква б) от основния регламент

(162) След разгласяването на временните заключения ПИ и производителите износители заявиха, че Комисията не е успяла да докаже наличието на подпомагане на доходите и ценова подкрепа в полза на производителите на биодизел в съответствие с необходимия стандарт, установен от съдебната практика на СТО.

(163) По този въпрос Комисията отбеляза, че ПИ и производителите износители не са предоставили нова информация или доказателства в подкрепа на твърдението за липса на подпомагане на доходите или ценова подкрепа. Твърденията в тази връзка се различават от тълкуването на съдебната практика, следвана от Комисията. Комисията счита, че анализът, направен в раздел 3.3.3.7 от регламента за временните мерки, отговаря на необходимото равнище на доказване, установено от основния регламент, Споразумението за СИМ и съдебната практика на СТО.

(164) Поради липса на нови фактически елементи, който биха могли да предизвикат преоценка на нейната констатация, Комисията потвърди заключението, направено в раздел 3.3.3.7 от Регламента за временните мерки.

(165) След окончателното разгласяване ПИ заяви, че Комисията е допуснала грешка при констатирането на подпомагане на доходите и ценова подкрепа, защото това изисква съществуването на мярка, която гарантира определен резултат, а не наличието на някаква мярка, която оказва непредвиден страничен ефект върху цените.

(166) В това отношение Комисията вече обясни в съображения 153 и 160, че наборът от мерки има за цел регулиране и понижаване на цените на вътрешния пазар, а това не е просто страничен ефект на политиката на ПИ. Освен това Комисията отбеляза, че ПИ и производителите износители не са предоставили нова информация или доказателства в подкрепа на твърдението за липса на подпомагане на доходите или ценова подкрепа.

(167) Wilmar обясни, че Комисията не е разгледала твърденията му в отговор на разгласяването на временните мерки, като прикани Комисията да го направи.

(168) Противно на твърдението на Wilmar, Комисията анализира тези твърдения и, както е посочено в съображение 163, не можа да установи нов фактически елемент. В тях Wilmar по-скоро обяснява защо изразява несъгласие с тълкуването на Комисията на съдебната практика на СТО и на фактите по случая. В тези коментари Wilmar също така обсъжда своето становище относно правилния съпоставителен сценарий.

(169) За по-голяма яснота Комисията отново заяви, че не е съгласна с тълкуването от Wilmar на съдебната практика на СТО и фактите по случая, така както те са посочени в раздел III.Б.3 от Коментарите към Регламента за временните мерки и изцяло потвърди заключението, достигнато в раздел 3.3.3.7 от Регламента за временните мерки.

3.2.4. Неуспешно доказване на полза: грешка при определянето на подходящата референтна стойност

(170) В Регламента за временните мерки Комисията представи позицията си, че експортните цени FOB на СПМ от Индонезия за останалата част от света, както са посочени в статистическите данни за износа на Индонезия, са подходяща референтна стойност, тъй като са определени въз основа на принципите на свободния пазар, конкурират се с цените на други продукти на външните пазари, отразяват преобладаващите пазарни условия в Индонезия и не са изкривени от правителствена намеса. Освен това Комисията счете, че използваната референтна стойност е най-близкият аналог на евентуалната неизкривена цена на индонезийския пазар, ако нямаше намеса от страна на ПИ. Комисията счете също, че цените FOB, използвани като референтна стойност, са в съответствие с международните цени (като например цената CIF в пристанище Ротердам).

(171) Поради това Комисията изчисли размера на подлежащата на изравняване субсидия за всеки производител износител чрез ползата за получателя, която беше установено, че съществува през разследвания период. Комисията оцени размера на ползата като сумата от разликите между цените, заплащани за закупено на вътрешния пазар СПМ, и референтната цена на СПМ, изчислена за всеки месец от разследвания период.

(172) ПИ, Wilmar и Permata Group твърдят, че Комисията е допуснала грешка 1) като е приела тази референтна стойност за подходяща и 2) при изчисляването на общата полза. ПИ, Wilmar и Permata Group твърдят, че това е така, защото експортната цена FOB включва таксата върху износа и поради това е изкривена. EBB също представи подобно твърдение.

(173) Комисията отбеляза, че твърдението, че по същество експортната цена е изкривена, се опитва да промени концептуално мотивите на случая. Комисията счете, че цените на СПМ на вътрешния пазар са изкуствено ниски, докато износителите твърдят, че всъщност експортните цени (приблизително в съответствие с международните цени) са твърде високи. С други думи, износителите твърдят, че таксата върху износа прави експортните цени твърде високи. Въпреки това, всъщност цената на вътрешния пазар е изкривена заради таксата върху износа, освен всичко друго. И накрая, самото ПИ заяви, че таксата върху износа не е включена в експортната цена, използвана от Комисията при нейните изчисления (20). Комисията обърна внимание на това твърдение на ПИ. Тя обаче счете, че ефектът от таксата върху износа се отчита в цената FOB. Всъщност Комисията счете, че продавачът взема предвид задължението за плащане на таксата при определяне на експортната цена, която след това се съобщава на органите на ПИ за статистически цели.

(174) Освен това, както е изложено в съображение 198 от Регламента за временните мерки, Комисията счита, че месечната стойност на експортната цена FOB, отчетена в статистическите данни на Индонезия, е най-подходящата референтна стойност. Комисията счете този показател за подходящ за отделните сделки за закупуване. Комисията установи, че Инкотермс FOB за референтната цена и Инкотермс за осъществените от производителите износители сделки за покупки на вътрешния пазар, са сравними. Комисията не получи никакви мнения от заинтересованите страни във връзка с това.

(175) В допълнение към гореизложеното Wilmar заяви, че Комисията е допуснала грешка при изчисляването на размера на получената от него полза, тъй като при изчисляването на ползата тя е трябвало да приспадне сумата, с която покупната цена на СПМ надвишава референтната стойност. Във връзка с това, Комисията отбеляза, че е взела предвид само сделките, за които е предоставена полза (с други думи, когато заплатената от производителите износители цена е била под референтната стойност). Това са сделките, при които въпросната програма води до предоставяне на ползи за производителите износители. Така че не би било целесъобразно да се приспадат сделките, при които не е било предоставено предимство, тъй като те са били в съответствие с пазарните условия. В този смисъл Комисията отбеляза, че експертната група на СТО по делото „United States — Definitive Anti-Dumping and Countervailing Duties on Certain Products from China“ (21) („САЩ — окончателни антидъмпингови и изравнителни мита върху някои продукти от Китай“), при проучването на това как USDOC (US Department of Commerce — Департамент по търговия на САЩ) е определил размера на ползата, предоставена чрез въпросната субсидия, наречена предоставяне на „каучук“ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение (22), отбеляза, че предполагаемите субсидии „трябва да бъдат анализирани във връзка с определен период, за да се получи в крайна сметка общия размер на субсидирането за разследвания продукт“ (23) и че „член 14, буква г) от Споразумението за СИМ не се позовава на понятието „компенсиране“ или „отрицателни ползи“, или осредняване през целия разследван период за конкретна стока“ (24). Сравнението представлява сравняване на отделните сделки за покупка с индивидуална референтна стойност за тази сделка за покупка. Комисията направи сравнението на база сделка по сделка, за да установи дали е имало полза, както и размера на ползата. Общият размер на ползите, установени за всяка една сделка, е размерът на субсидията. Поради това твърдението се отхвърля.

(176) След окончателното разгласяване ПИ също така заяви, че Комисията не е успяла да докаже наличието на полза, защото 1) не е логично да се установи полза под формата на ограничения на износа на конкурентен финансов пазар и 2) цените на СПМ на вътрешния пазар следват динамиката на конкурентния пазар.

(177) В това отношение Комисията би желала да посочи още веднъж, че ползата в този случай е под формата на предоставяне на СПМ срещу по-ниско от адекватното възнаграждение. Поради това твърдението на ПИ беше отхвърлено.

(178) Що се отнася до твърдението на ПИ, че цените на СПМ на вътрешния пазар следват динамиката на конкурентен и неизкривен пазар, Комисията се позовава на извършения анализ, по-специално на съображение 151.

(179) Поради това Комисията поддържа констатацията си, че схемата предоставя полза на производителите износители.

(180) ПИ също така заяви, че Комисията е установила неправилната референтната стойност, основно поради факта, че използваната от нея стойност включва таксата върху износа, която тя би следвало да приспадне посочената такса.

(181) В това отношение Комисията посочи противоречие между това изявление и отговора на ПИ на писмото във връзка с неизяснени въпроси от 14 март 2019 г. В този отговори ПИ заяви, че: „ПИ потвърждава, че статистическите данни за износа за ЕС обхващат само биодизела, произведен в Индонезия. Докладваната стойност на износа е FOB, а данъка/таксата върху износа не е включена“. Освен това Комисията отбеляза, че ПИ не е представило допълнителни фактически елементи в подкрепа на твърдението си. Както е обяснено в съображение 173, Комисията счита, че докладваната експортна цена FOB de facto включва въздействието на таксата върху износа.

(182) Wilmar заяви, че референтната стойност, използвана за изчисляване на ползата, е била прекомерна, тъй като е била използвана външна референтна стойност. Следва обаче да се припомни, че при определянето на най-точната и подходяща референтна стойност Комисията не използва външни референтни стойности, като тези от Малайзия или Европа, например CIF Ротердам. Бяха използвани индонезийските експортни цени, защото са индонезийски (т.е. вътрешни цени) и защото представляват надеждна пазарна основа за сравнителни цели. Поради това твърдение беше отхвърлено.

(183) Поради това Комисията потвърди заключението, достигнато в съображение 172.

3.2.5. Специфичност

(184) След окончателното разгласяване ПИ заяви, че Комисията не е успяла да докаже специфичността на програмата Според ПИ дадена субсидия е специфична само ако се отнася за един-единствен промишлен отрасъл.

(185) Комисията отхвърли това твърдение. Комисията отбеляза, че експертната група „United States – Subsidies on Upland Cotton“ („САЩ — субсидии за планинския памук“), или просто US – Upland Cotton, е обяснила, че: „Съгласно текста на член 2 от Споразумението за СИМ, една субсидия е „специфична“, ако е специфична за дадено предприятие или сектор, или за група предприятия или отрасли (посочени в Споразумението за СИМ като „определени предприятия“) в юрисдикцията на предоставящия субсидията орган. (…)“. Експертната група поясни също така, че „(…) Понятието „специфичност“ обхваща група отрасли, защото думите „определено предприятие“ са широко дефинирани в началото на член 2, параграф 1 като предприятие или отрасъл, или група предприятия или отрасли.“ (25)

(186) В своя доклад „US — Anti-Dumping and Countervailing Duties (China)“ („САЩ — антидъмпингови и изравнителни мита (Китай)“) Апелативният орган разгледа значението на понятието „определени предприятия“ в член 2: „Освен това дадена субсидия се определя като специфична по член 2, параграф 1, буква а) от Споразумението за СИМ, когато изричното ограничение запазва достъпа до тази субсидия за „определени предприятия“. В уводната част на член 2, параграф 1 се посочва, че понятието „определени предприятия“ се отнася до „предприятие или отрасъл, или група предприятия или отрасли“. На първо място следва да се отбележи, че думата „определен“ означава известен и специфичен, но не изрично идентифициран: (със съществително име в ед.ч.) конкретен, (със съществително име в мн.ч.) някои конкретни, някои определени“. Думата „група“ от своя страна обикновено се определя като „брой физически или юридически лица, за които се счита, че образуват единна структура или едно цяло въз основа на някаква взаимовръзка или обща цел, или класифицирани заедно поради определена степен на сходство“. Ако погледнем съществителните в съчетание с „определен“ и „група“, виждаме, че предприятие може да бъде определено като „фирма, дружество“, докато отрасъл означава конкретна форма или сектор на труда, търговията, производството“. Експертната група US – Upland Cotton счита, че „даден отрасъл или група „отрасли“ може като цяло да се определя от вида продукти, които произв