01991R2568 — BG — 20.10.2019 — 032.001

Този текст служи само за информационни цели и няма правно действие. Институциите на Съюза не носят отговорност за неговото съдържание. Автентичните версии на съответните актове, включително техните преамбюли, са версиите, публикувани в Официален вестник на Европейския съюз и налични в EUR-Lex. Тези официални текстове са пряко достъпни чрез връзките, публикувани в настоящия документ

Изменен с:





Поправен със:







(*) Настоящият акт никога не е публикуван на български език.









▼B

РЕГЛАМЕНТ (ЕИО) № 2568/91 НА КОМИСИЯТА

от 11 юли 1991 година

относно характеристиките на маслиновото масло и маслиновото масло от остатъчен материал и съответните методи за анализ







▼M20

Член 1

1. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точки 1 и 2 от приложение I към настоящия регламент, се считат за необработено маслиново масло virgin по смисъла на точка 1, а) и б) от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

2. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 3 от приложение I към настоящия регламент се счита за маслиново масло за осветление по смисъла на точка 1, в) от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

3. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 4 от приложение I към настоящия регламент се счита за рафинирано маслиново масло по смисъла на точка 2 от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

4. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 5 от приложение I към настоящия регламент се счита за маслиново масло съставено от рафинирани маслинови масла и необработени маслинови масла virgin по смисъла на точка 3 от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

5. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 6 от приложение I към настоящия регламент се счита за сурово маслиново масло от остатъчен материал по смисъла на точка 4 от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

6. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 7 от приложение I към настоящия регламент се счита за рафинирано маслиново масло от остатъчен материал по смисъла на точка 5 от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

7. Масло, чиито характеристики отговарят на посочените в точка 8 от приложение I към настоящия регламент се счита за маслиново масло от остатъчен материал по смисъла на точка 6 от приложението към Регламент № 136/66/ЕИО.

▼M26

Член 2

1. Характеристиките на маслата, установени в приложение I, се определят в съответствие със следните методи за анализ:

а) за определяне на свободните мастни киселини, изразени като процент олеинова киселина, се използва методът, описан в приложение II;

б) за определяне на пероксидното число се използва методът, описан в приложение III;

в) за определяне на съдържанието на восъци се използва методът, описан в приложение IV;

г) за определяне на компонентния състав и съдържанието на стероли и тритерпенови диалкохоли чрез капилярна газова хроматография се използва методът, описан в приложение V;

д) за определяне на процентното съдържание на 2-глицерилмонопалмитат се използва методът, описан в приложение VII;

е) за извършване на спектрофотометричен анализ се използва методът, описан в приложение IX;

▼M28

ж) за определяне състава на мастните киселини се използва методът, описан в приложение Х;

▼M26

з) за определяне на съдържанието на летливи халогенирани разтворители се използва методът, описан в приложение XI;

и) за оценка на органолептичните характеристики на необработеното маслиново масло се използва методът, описан в приложение XII;

й) за определяне на съдържанието на стигмастадиени се използва методът, описан в приложение ХVII;

к) за определяне на съдържанието на триглицериди с ECN42 се използва методът, описан в приложение XVIII;

▼M32

л) за определяне на компонентния състав и съдържанието на стероли и за определяне на алкохолни съединения се използва газова хроматография с капилярна колона и методът, описан в приложение XIX;

▼M26

м) за определяне на съдържанието на восъци, метилови естери на мастни киселини и етилови естери на мастни киселини се използва методът, описан в приложение XX.

▼M28 —————

▼M26

2. Проверката на органолептичните характеристики на необработените масла от страна на националните органи или техни представители се извършва посредством групи от дегустатори, одобрени от държавите членки.

Ако такава група потвърди класифицирането на дадено масло, органолептичните характеристики на маслото, посочени в първа алинея, се приемат за отговарящи на категорията.

▼M32

Ако групата не потвърди декларираната категория по отношение на органолептичните характеристики, при поискване от заинтересованата страна националните органи или техни представители своевременно организират две насрещни оценки, които се извършват от други одобрени групи дегустатори. Поне една от тези оценки се извършва от одобрена от засегнатата държава членка производител група дегустатори. Ако декларираното класифициране бъде потвърдено при най-малко две от насрещните оценки, съответните характеристики се приемат за отговарящи на декларираните. Ако случаят не е такъв, независимо от вида недостатъци, определени по време на насрещните оценки, класифицирането се обявява за несъответстващо на характеристиките и заинтересованата страна поема отговорност за разходите за насрещните оценки.

▼M26

3. Когато националните органи или техни представители извършват проверка на характеристиките на маслото съгласно посоченото в параграф 1, вземането на проби се извършва в съответствие с международните стандарти EN ISO 661 относно подготовката на пробата за изпитване и EN ISO 5555 относно вземането на проби. Независимо от разпоредбите на точка 6.8 от стандарт EN ISO 5555 обаче в случай на партиди от такива масла в директни опаковки пробите се вземат съгласно приложение Ia към настоящия регламент. При наличието на наливни масла, при които вземането на проби не може да се извърши в съответствие със стандарт EN ISO 5555, пробите се вземат в съответствие с инструкциите, предоставени от компетентния орган на държавата членка.

Без да се засягат разпоредбите на стандарт EN ISO 5555 и глава 6 от стандарт EN ISO 661, взетите проби се пренасят възможно най-бързо на тъмно и хладно място и се изпращат за лабораторен анализ не по-късно от петия работен ден след вземането им; в противен случай пробите се съхраняват така, че да се избегне тяхното повреждане или влошаването на състоянието им по време на транспортирането или съхранението, преди да бъдат изпратени в лабораторията.

4. За целите на предвидената в параграф 3 проверка анализите, посочени в приложения II, III, IX, XII и XX, и — когато е приложимо — всички необходими насрещни анализи, изисквани съгласно националното законодателство, се провеждат преди изтичането на срока на минималната трайност, ако тази проверка засяга пакетирани продукти. При вземане на проби от наливни масла анализите се извършват не по-късно от шестия месец след месеца, през който са били взети пробите.

По отношение на другите анализи, предвидени в настоящия регламент, срок не е предвиден.

Освен в случаите, когато пробата е била взета по-малко от два месеца преди изтичането на срока на минималната трайност, ако резултатите от анализите не отговарят на характеристиките на декларираната категория маслиново масло или маслиново масло от остатъчен материал, засегнатата страна бива уведомена не по-късно от един месец преди изтичането на срока, посочен в първа алинея.

5. С оглед определянето на характеристиките на маслиновото масло по методите, предвидени в параграф 1, първа алинея, резултатите от анализа се подлагат на пряко сравнение с пределните стойности, посочени в настоящия регламент.

▼M25

Член 2а

1. За целите на настоящия член „търгувано маслиново масло“ означава общото количество маслиново масло и масло от маслинено кюспе на дадена държава членка, което се консумира в тази държава членка или се изнася от същата държава членка.

2. Държавите членки гарантират, че проверките за съответствие се извършват селективно, въз основа на анализ на риска и с подходяща честота, така че да се гарантира, че търгуваното маслиново масло съответства на декларираната категория.

3. Критериите за оценка на риска могат да включват:

а) категорията на маслото, периода на производство, цената на маслата в сравнение с други растителни масла, операциите по смесване и опаковане, съоръженията и условията за съхранение, държавата на произход, държавата на местоназначение, начина на транспорт или обема на партидата;

б) положението на операторите в търговската верига, търгуваните от тях обеми и/или стойности, асортимента на търгуваните от тях категории масла, вида на извършваната стопанска дейност, като пресоване, складиране, рафиниране, смесване, опаковане или продажба на дребно;

в) констатациите, направени по време на предишни проверки, включително броя и вида на констатираните недостатъци, обичайното качество на търгуваните масла, работните характеристики на използваните технически съоръжения;

г) надеждността на използваните от операторите системи за гарантиране на качеството или за самоконтрол във връзка със спазването на пазарните стандарти;

д) мястото на извършване на проверката, особено ако това е първият входен пункт на Съюза, последният изходен пункт на Съюза или мястото, където маслата се произвеждат, опаковат, товарят или продават на крайния потребител;

е) всяка друга информация, която би могла да покаже, че съществува риск от несъответствие.

4. Държавите членки определят предварително:

а) критериите за оценка на риска от несъответствие на партидите;

б) въз основа на анализ на риска за всяка категория риск — минималния брой на операторите или партидите и/или количествата, които ще бъдат подложени на проверка за съответствие.

Годишно се провежда най-малко една проверка за съответствие на всеки хиляда тона маслиново масло, търгувано в държавата членка.

5. Държавите членки проверят съответствието като:

а) провеждат, независимо в каква последователност, посочените в приложение I анализи; или

▼M32

б) като следват посочения в приложение Iб ред в съответствие с диаграмата, докато бъде достигнато някое от решенията, съдържащи се в диаграмата.

▼M19 —————

▼M25

Член 3

Когато се установи, че дадено масло не отговаря на описанието за категорията си, съответната държава членка налага, без да се засягат другите санкции, ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, които се определят в зависимост от сериозността на установената нередност.

Когато при проверките се откриват значителни нередности, държавите членки увеличават честотата на проверките по отношение на етапа на предлагане на пазара, категорията на маслата, произхода или други критерии.

▼M5

Член 4

▼M19

1. The Member States may approve assessment panels so that national authorities or their representatives can assess and verify organoleptic characteristics.

The terms of approval shall be set by Member States and ensure that:

— the requirements of Annex XII.4 are met,

— the panel head is given training recognised for this purpose by the Member State,

— continued approval depends on performance in annual checks arranged by the Member State.

Member States shall notify to the Commission a list of approved panels and the action taken under this paragraph.

▼M5

2. Когато държавите-членки изпитват затруднения при създаването на групи от дегустатори на тяхната територия, те могат да се обърнат към група от дегустатори, одобрени в друга държава-членка.

3. Всяка държава-членка съставя списък на групите от дегустатори, създадени от професионални или междубраншови организации в съответствие с условията, установени в параграф 1 и гарантира, че тези условия се спазват.

▼M19 —————

▼B

Член 6

1. Масленото съдържание на кюспето и другите остатъчни материали от добиването на маслиново масло (кодове по КН 2306 90 11 и 2306 90 19 ) се определя чрез използване на метода, изложен в приложение XV.

2. Масленото съдържание, посочено в параграф 1, се изразява като процентно съотношение от теглото на маслото към теглото на сухото вещество.

▼M20

Член 7

Разпоредбите на Общността, отнасящи се до наличието на примеси се прилагат:

По отношение на халогенираните разтворители, ограниченията за всички категории маслиново масло са, както следва:

— максималното съдържание на открит халогениран разтворител: 0,1 mg/kg.

— максималното общо съдържание на открити халогенирани разтворители: 0,2 mg/kg.

▼M25

Член 7а

Физическите или юридическите лица и групите от такива лица, които държат маслиново масло и масло от маслинено кюспе за каквито и да било професионални или търговски цели, от етапа на екстракция във фабриката за производство на маслиново масло до етапа на бутилиране включително, са длъжни да водят входящи и изходящи регистри за всяка категория от тези масла.

Държавата членка гарантира, че задължението, установено в първа алинея, надлежно се изпълнява.

▼M25

Член 8

1. Държавите членки уведомяват Комисията за мерките за прилагане на настоящия регламент. Те уведомяват Комисията за всички последващи изменения.

2. Най-късно до 31 май всяка година държавите членки предават на Комисията доклад относно прилагането на настоящия регламент през предходната календарна година. Докладът съдържа най-малко резултатите от проверките за съответствие, извършени по отношение на маслиновите масла съгласно образците, съдържащи се в приложение XXI.

3. Уведомленията, посочени в настоящия регламент, се извършват в съответствие с Регламент (ЕО) № 792/2009 на Комисията ( 1 ).

▼B

Член 9

Регламент (ЕИО) № 1058/77 се отменя.

Член 10

1. Настоящият регламент влиза в сила на третия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейските общности.

Въпреки това методът, описан в приложение XII, се прилага от ►M1 1 ноември 1992 г. ◄ , освен за действия, свързани с режима на интервенция.

▼M5

Този метод не се прилага за необработено маслиново масло, подготвено за предлагане на пазара преди 1 ноември 1992 г.

▼B

2. Настоящият регламент не се прилага спрямо маслиновото масло и маслиновото масло от остатъчен материал, опаковани преди неговото влизане в сила и пуснати на пазара до 31 октомври 1992.

Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.

▼M32









ПРИЛОЖЕНИЯ

РЕЗЮМЕ

Приложение I Характеристики на видовете маслиново масло Приложение Ia Вземане на проби от маслиново масло или маслиново масло от остатъчен материал, доставяни в директни опаковки Приложение Iб Диаграма за проверка на съвместимостта на пробата от маслиново масло с декларираната категория Приложение II Определяне на свободни мастни киселини, студен метод Приложение III Определяне на пероксидното число Приложение IV Определяне на съдържанието на восъци чрез газова хроматография с капилярна колона Приложение VII Определяне на процентното съдържание на 2-глицерилмонопалмитат Приложение IX Спектрофотометрично изследване в ултравиолетовия спектър Приложение Х Определяне на метилови естери на мастни киселини чрез газова хроматография Приложение XI Определяне на летливите халогенирани разтворители на маслиновото масло Приложение ХII Метод за органолептична оценка на необработено маслиново масло на Международния съвет за маслиновите продукти (МСМП) Приложение XV Маслено съдържание на остатъчния материал Приложение XVI Определяне на стойността на йодното число Приложение ХVII Метод за определяне на стигмастадиени в растителни масла Приложение ХVIII Определяне на разликата между действителното и теоретичното съдържание на триацилглицеролите с ECN 42 Приложение XIX Определяне на стеролния състав и съдържание и на алкохолните съединения чрез капилярна газова хроматография Приложение ХХ Метод за определяне на съдържанието на восъци, метилови естери на мастни киселини и етилови естери на мастни киселини чрез капилярна газова хроматография Приложение XXI Резултати от проверките за съответствие, извършени по отношение на маслиновите масла, посочени в член 8, параграф 2









ПРИЛОЖЕНИЕ I

ХАРАКТЕРИСТИКИ НА ВИДОВЕТЕ МАСЛИНОВО МАСЛО

Характеристики на качеството







Категория Киселинност (%) (*) Пероксидно число (mEq O2/kg) K232 K268 или K270 Делта-K Органолептична оценка Етилови естери на мастни киселини (mg/kg) Медиана на недостатъците (Md) (*) Медиана на признака „плодов аромат“ (Mf) 1. Необработено маслиново масло екстра качество ≤ 0,80 ≤ 20,0 ≤ 2,50 ≤ 0,22 ≤ 0,01 Md = 0,0 Mf > 0,0 ≤ 35 2. Необработено маслиново масло ≤ 2,0 ≤ 20,0 ≤ 2,60 ≤ 0,25 ≤ 0,01 Md ≤ 3,5 Mf > 0,0 — 3. Маслиново масло за осветление > 2,0 — — — — Md > 3,5 (1) — — 4. Рафинирано маслиново масло ≤ 0,30 ≤ 5,0 — ≤ 1,25 ≤ 0,16 — — 5. Маслиново масло, съставено от рафинирано масло и необработени маслинови масла ≤ 1,00 ≤ 15,0 — ≤ 1,15 ≤ 0,15 — — 6. Нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал — — — — — — — 7. Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,30 ≤ 5,0 — ≤ 2,00 ≤ 0,20 — — 8. Маслиново масло от остатъчен материал ≤ 1,00 ≤ 15,0 — ≤ 1,70 ≤ 0,18 — — (1) Медианата на недостатъците може да е по-малка или равна на 3,5, когато медианата на признака „плодов аромат“ е равна на 0,0.

Характеристики за чистота







Категория Съдържание на мастни киселини (1) Общо количество трансолеинови изомери (%) Общо кол. транслинолови + транслиноленови изомери (%) Стигмастадиени (mg/kg) (2) Разлика: ECN42 (ВЕТХ) и ECN42 (теоретично изчисление) 2-глицерилмонопалмитат (%) Миристинова (%) Линоленова (%) Арахинова (%) Ейкозенова (%) Бехенова (%) Лигноцеринова (%) 1. Необработено маслиново масло екстра качество ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ |0,20| ≤ 0,9, ако сумарният % палмитинова киселина ≤ 14,00 % ≤ 1,0, ако сумарният % палмитинова киселина > 14,00 % 2. Необработено маслиново масло ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ 0,05 ≤ |0,20| ≤ 0,9, ако сумарният % палмитинова киселина ≤ 14,00 % ≤ 1,0, ако сумарният % палмитинова киселина > 14,00 % 3. Маслиново масло за осветление ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,10 ≤ 0,10 ≤ 0,50 ≤ |0,30| ≤ 0,9, ако сумарният % палмитинова киселина ≤ 14,00 % ≤ 1,1, ако сумарният % палмитинова киселина > 14,00 % 4. Рафинирано маслиново масло ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,30 — ≤|0,30| ≤ 0,9, ако сумарният % палмитинова киселина ≤ 14,00 % ≤ 1,1, ако сумарният % палмитинова киселина > 14,00 % 5. Маслиново масло, съставено от рафинирано масло и необработени маслинови масла ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,30 — ≤ |0,30| ≤ 0,9, ако сумарният % палмитинова киселина ≤ 14,00 % ≤ 1,0, ако сумарният % палмитинова киселина > 14,00 % 6. Нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,20 ≤ 0,10 — ≤ |0,60| ≤ 1,4 7. Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,40 ≤ 0,35 — ≤ |0,50| ≤ 1,4 8. Маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,03 ≤ 1,00 ≤ 0,60 ≤ 0,50 ≤ 0,30 ≤ 0,20 ≤ 0,40 ≤ 0,35 — ≤ |0,50| ≤ 1,2 (1) Съдържание на други мастни киселини (%): палмитинова: 7,50—20,00; палмитолеинова: 0,30—3,50; хептадеканова: ≤ 0,40; хептадеценова ≤ 0,60; стеаринова: 0,50—5,00; олеинова: 55,00—83,00; линолова: 2,50—21,00. (2) Общо количество на изомерите, които могат (или не могат) да бъдат отделени чрез капилярна колона.







Категория Компонентен състав на стероли Общо стероли (mg/kg) Еритродиол и уваол (%) (**) Восъци (mg/kg) (**) Холестерол (%) Брасикастерол (%) Кампестерол (1) (%) Стигмастерол (%) Привиден β-ситостерол (2) (%) Делта-7-стигмастенол (1) (%) 1. Необработено маслиново масло екстра качество ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C42 + C44 + C46 ≤ 150 2. Необработено маслиново масло ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C42 + C44 + C46 ≤ 150 3. Маслиново масло за осветление ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 — ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 (3) C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 300 (3) 4. Рафинирано маслиново масло ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 350 5. Маслиново масло, съставено от рафинирано масло и необработени маслинови масла ≤ 0,5 ≤ 0,1 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 000 ≤ 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 ≤ 350 6. Нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 — ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 2 500 > 4,5 (4) C40 + C42 + C44 + C46 > 350 (4) 7. Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 800 > 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 > 350 8. Маслиново масло от остатъчен материал ≤ 0,5 ≤ 0,2 ≤ 4,0 < Камп. ≥ 93,0 ≤ 0,5 ≥ 1 600 > 4,5 C40 + C42 + C44 + C46 > 350 (1) Вж. допълнението към настоящото приложение. (2) Привиден β-ситостерол: делта-5,23-стигмастадиенол+клеростерол+бета-ситостерол+ситостанол+делта-5-авенастерол+делта-5,24-стигмастадиенол. (3) Масло със съдържание на восъци между 300 mg/kg и 350 mg/kg се смята за маслиново масло за осветление, ако общото съдържание на алифатни алкохоли е ≤ 350 mg/kg, или ако процентното съдържание на еритродиол и уваол е ≤ 3,5 %. (4) Масло със съдържание на восъци между 300 mg/kg и 350 mg/kg се смята за нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал, ако общото съдържание на алифатни алкохоли е > 350 mg/kg и ако процентното съдържание на еритродиол и уваол е > 3,5 %.

Бележки:

а) Резултатите от анализите трябва да бъдат изразени с толкова знака след десетичната запетая, с колкото се дава всяка една характеристика. Последната цифра трябва да бъде увеличена с една единица, ако следващата цифра е по-голяма от 4.

б) Ако дори само една характеристика не отговаря на посочените стойности, категорията на маслото може да бъде променена или то да бъде обявено за несъответстващо за целите на настоящия регламент.

в) За маслиновото масло за осветление и двете качествени характеристики, обозначени със звездичка (*), може да се различават едновременно от установените за тази категория граници.

г) Ако дадена характеристика е обозначена с две звездички (**), това означава, че може двете съответни граници за всички видове нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал да бъдат едновременно различни и от двете съответни граници. За маслиновото масло от остатъчен материал и рафинираното маслиново масло от остатъчен материал една от съответните граници може да е различна от посочените стойности.









Допълнение

Диаграми на решенията

Диаграма на решенията по отношение на кампестерола за необработено маслиново масло и необработено маслиново масло екстра качество:

Другите параметри трябва да са в границите, определени в настоящия регламент.

Диаграми на решенията по отношение на делта-7-стигмастенола за:

— Необработено маслиново масло екстра качество и необработено маслиново масло —

Другите параметри трябва да са в границите, определени в настоящия регламент.

— Маслинови масла от остатъчен материал (нерафинирани и рафинирани) —

Другите параметри трябва да са в границите, определени в настоящия регламент.

▼M26









ПРИЛОЖЕНИЕ Iа

ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИ ОТ МАСЛИНОВО МАСЛО ИЛИ МАСЛИНОВО МАСЛО ОТ ОСТАТЪЧЕН МАТЕРИАЛ, ДОСТАВЯНИ В ДИРЕКТНИ ОПАКОВКИ

Методът за вземане на проби се прилага за партиди маслиново масло или маслиново масло от остатъчен материал в директни опаковки. В зависимост от това, дали директната опаковка надвишава 5 литра или не, се прилагат различни методи за вземане на проби.

„Партида“ означава набор продажни единици, които са произведени, изработени и опаковани в условия, позволяващи маслото, съдържащо се във всяка продажна единица, да бъде считано за хомогенно по отношение на всички аналитични характеристики. Идентифицирането на дадена партида трябва да се извършва в съответствие с Директива 2011/91/ЕС на Европейския парламент и на Съвета ( 2 ).

„Единична проба“ означава количеството масло, съдържащо се в директна опаковка и взето произволно от партидата.

1. СЪДЪРЖАНИЕ НА ПЪРВИЧНАТА ПРОБА

1.1. Директна опаковка, която не надвишава 5 литра

„Първична проба“ за директна опаковка, която не надвишава 5 литра, означава броят на единичните проби, взети от дадена партида и отговарящи на изискванията по таблица 1.







Таблица 1 Изисквания относно максималния размер на първичните проби Когато директната опаковка е с капцитет от Първичната проба трябва да съдържа масло от а) 1 литър или повече а) 1 директна опаковка б) по-малко от 1 литър б) минималния брой опаковки с общ капацитет най-малко 1,0 литър

В зависимост от потребностите си (например органолептична оценка, извършена от лаборатория, различна от тази, която е провела химичните анализи, насрещен анализ и др.) всяка държава членка може да увеличи посочения в таблица 1 брой опаковки, който представлява първична проба.

1.2. Директна опаковка, която надвишава 5 литра

„Първична проба“ за директна опаковка, която надвишава 5 литра, означава представителна част от общия брой единични проби, взети от дадена партида и отговарящи на изискванията по таблица 2. Първичната проба трябва да се състои от различни извадки.

„Извадка“ от първична проба означава всяка една от опаковките, съставляващи първичната проба.







Таблица 2 Минимален брой единични проби, които подлежат на подбор Брой опаковки в партидата Минимален брой единични проби, които подлежат на подбор До 10 1 От … 11 до 150 2 От … 151 до 500 3 От … 501 до 1 500 4 От … 1 501 до 2 500 5 > 2 500 на 1 000 опаковки 1 допълнителна единична проба

С цел да се намали обемът на директните опаковки, използвани при пробите, съдържанието на единичните проби се хомогенизира за приготвяне на първичната проба. Различните единични проби се изсипват в общ контейнер за хомогенизиране чрез разбъркване, така че да се осигури възможно най-добра защита от въздуха.

Съдържанието на първичната проба трябва да се излее в поредица от опаковки с минимален капацитет 1,0 литър, всяка от които представлява извадка от първичната проба.

В зависимост от потребностите си (например органолептична оценка, извършена от лаборатория, различна от тази, която е провела химичните анализи, насрещен анализ и др.) всяка държава членка може да увеличи броя първични проби.

Всяка опаковка трябва да се напълни така, че горният въздушен слой да бъде ограничен до минимум, след което да се затвори и запечата по подходящ начин, гарантиращ, че продуктът е защитен от външна намеса.

Извадките трябва да бъдат етикетирани, за да се гарантира правилното им идентифициране.

2. АНАЛИЗИ И РЕЗУЛТАТИ

▼M32

2.1. Всяка първична проба трябва да се подраздели на лабораторни проби в съответствие с точка 2.5 от стандарт EN ISO 5555 и да се анализира съобразно реда, показан в съдържащата се в приложение Iб диаграма, или по всеки друг начин на случаен принцип.

▼M26

2.2. В случаите, когато всички резултати от анализите отговарят на характеристиките на обявената категория масло, цялата партида се обявява за отговаряща на изискванията.

Ако дори един резултат от анализите не отговаря на характеристиките на обявената категория масло, цялата партида се обявява за неотговаряща на изискванията.

3. ПРОВЕРКА НА КАТЕГОРИЯТА НА ПАРТИДАТА

3.1. С цел да се провери категорията на дадена партида, компетентният орган може да увеличи броя на първичните проби, взети от различни точки на партидата, в съответствие със следната таблица:







Таблица 3 Брой първични проби съгласно размера на партидата Размер на партидата (в литри) Брой първични проби По-малко от 7 500 2 От 7 500 до по-малко от 25 000 3 От 25 000 до по-малко от 75 000 4 От 75 000 до по-малко от 125 000 5 125 000 и повече 6 + 1 за всеки допълнителни 50 000 литра

Всяка единична проба, съставляваща първична проба, трябва да се взема от точно определено място в партидата, без да се прави прекъсване; необходимо е местоположението на всяка първична проба да се записва и да може да се идентифицира безпогрешно.

Съставянето на всяка първична проба трябва да се извършва в съответствие с процедурите, посочени в точки 1.1 и 1.2.

След това всяка първична проба се подлага на анализите, посочени в член 2, параграф 1.

3.2. Когато един от резултатите от посочените в член 2, параграф 1 анализи на поне една първична проба не отговаря на характеристиките на декларираната категория масло, цялата партида, от която е била взета пробата, се обявява за неотговаряща на изискванията.

▼M32









ПРИЛОЖЕНИЕ Iб

ДИАГРАМА ЗА ПРОВЕРКА НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПРОБАТА ОТ МАСЛИНОВО МАСЛО С ДЕКЛАРИРАНАТА КАТЕГОРИЯ

Обща таблица

Таблица 1 — Необработено маслиново масло екстра качество — Критерии за качество

Таблица 2 — Необработено маслиново масло — Критерии за качество

Таблица 3 — Необработено маслиново масло екстра качество и необработено маслиново масло — Критерии за чистота

Таблица 4 — Маслиново масло за осветление — Критерии за чистота

Таблица 5 — Рафинирано маслиново масло — Критерии за качество

Таблица 6 — Маслиново масло (смес от рафинирано маслиново масло и необработени маслинови масла) — Критерии за качество

Таблица 7 — Рафинирано маслиново масло и маслиново масло, смес от рафинирано маслиново масло и необработени маслинови масла — Критерии за качество

Таблица 8 — Нерафинирано маслиново масло от остатъчен материал — Критерии за чистота

Таблица 9 — Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал — Критерии за качество

Таблица 10 — Маслиново масло от остатъчен материал — Критерии за качество

Таблица 11 — Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал и маслиново масло от остатъчен материал — Критерии за чистота

▼M29









ПРИЛОЖЕНИЕ II

ОПРЕДЕЛЯНЕ НА СВОБОДНИТЕ МАСТНИ КИСЕЛИНИ, СТУДЕН МЕТОД

1. ОБХВАТ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ

Този метод описва определянето на свободните мастни киселини в маслиновите масла и маслиновите масла от остатъчен материал. Съдържанието на свободни мастни киселини се изразява като киселинност, изчислена като процент олеинова киселина.

2. ПРИНЦИП

Проба се разтваря в смес от разтворители и наличните свободни мастни киселини се титруват, като се използва разтвор на калиев хидроксид или на натриев хидроксид.

3. РЕАКТИВИ

Всички реактиви трябва да са с квалификация „чист за анализ“, а водата, която се използва, трябва да е или дестилирана, или с еквивалентна чистота.

3.1 Диетилов етер; 95 % етанол (v/v), смес от равни обемни части. Неутрализира се точно в момента на употреба с разтвора на калиев хидроксид (3.2), с добавяне на 0,3 ml от разтвора на фенолфталеин (3.3) на 100 ml от сместа. Забележка 1: диетиловият етер е лесно запалим и може да образува експлозивни пероксиди. Трябва да се работи със специално внимание при употребата му. Забележка 2: ако не е възможно да се използва диетилов етер, може да се използва смес от разтворители, съдържаща етанол и толуен. Ако е необходимо, етанолът може да се замести с пропан-2-ол.

3.2 Калиев хидроксид или натриев хидроксид, титруван етанолов или воден разтвор, c(KOH) [или c(NaOH)] около 0,1 mol/l или, ако е необходимо, c(KOH) [или c(NaOH)] около 0,5 mol/l. Разтвори могат да се доставят от търговската мрежа. Точната концентрация на разтвора на калиев хидроксид (или на разтвора на натриев хидроксид) трябва да е известна и да се провери преди употреба. Използва се разтвор, приготвен поне пет дни преди употреба и декантиран в бутилка от кафяво стъкло с гумена запушалка. Разтворът трябва да е безцветен или със сламен цвят. Ако при използването на воден разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид) се наблюдава разделяне на фази, водният разтвор се заменя с етанолов разтвор. Забележка 3: стабилизиран безцветен разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид) може да се приготви по следния начин. Довеждат се до кипене 1 000 ml етанол или вода с 8 g калиев хидроксид (или натриев хидроксид) и 0,5 g алуминиеви стружки и кипенето се поддържа с обратен хладник в продължение на един час. Дестилира се незабавно. Изискваното количество калиев хидроксид (или натриев хидроксид) се разтваря в дестилата. Оставя се за няколко дни и бистрата супернатантна течност се декантира от утайката от калиев карбонат (или натриев карбонат). Разтворът може също така да се приготви и без дестилация по следния начин: към 1 000 ml етанол (или вода) се добавят 4 ml алуминиев бутилат и сместа се оставя за няколко дни. Декантира се супернатантната течност и се разтваря нужното количество калиев хидроксид (или натриев хидроксид). Разтворът е готов за употреба.

3.3 Фенолфталеин, разтвор от 10 g/l в 95 до 96 % етанол (v/v) или алкалиблау 6B, или тимолфталеин, разтвор от 20 g/l в 95 до 96 % етанол (v/v). В случай на силно оцветени масла следва да се използва алкалиблау или тимолфталеин.

4. АПАРАТУРА

Обикновено лабораторно оборудване, включващо:

4.1 Аналитична везна;

4.2 250 ml конусовидна колба;

4.3 10 ml бюрета клас A, градуирана през 0,05 ml, или еквивалентна автоматична бюрета.

5. ПРОЦЕДУРА

5.1 Подготовка на пробата за изпитване

Ако пробата е мътна, тя следва да се филтрува.

5.2 Маса на пробата

Пробата се взема в зависимост от очакваната киселинност, в съответствие със следната таблица:







Очаквана киселинност (киселинност, изразена като олеинова киселина g/100 g) Маса на пробата (g) Точност на претегляне (g) от 0 до 2 10 0,02 > 2 до 7,5 2,5 0,01 > 7,5 0,5 0,001

Пробата се претегля в конусовидната колба (4.2).

5.3 Определяне

Пробата (5.2) се разтваря в 50 до 100 ml от предварително неутрализираната смес от диетилов етер и етанол (3.1).

Титрува се, като се разклаща, с 0,1 mol/l разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид) (3.2) (вж. забележка 4) до промяна в индикатора (цветът на оцветения индикатор се задържа в продължение на най-малко 10 секунди).

Забележка 4: ако изискваното количеството от 0,1 mol/l разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид) надвишава 10 ml, се използва 0,5 mol/l разтвор или се променя масата на пробата, в съответствие с очакваното съдържание на свободни киселини и предложената таблица.

Забележка 5: ако разтворът помътнее по време на титруването, се добавя достатъчно количество от разтворителите (3.1) до получаването на бистър разтвор.

Второ определяне се извършва само ако първият резултат е по-висок от определената граница за категорията на маслото.

6. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ

Киселинността в тегловни проценти олеинова киселина е равна на:

където:

V = обемът на използвания титруван разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид), в милилитри;

c = точната концентрация на използвания титруван разтвор на калиев хидроксид (или на натриев хидроксид), в mol/l;

M = 282 g/mol, моларната маса на олеиновата киселина, в g/mol;

m = масата на пробата, в грамове.

Киселинността, изразена като олеинова киселина, се протоколира, както следва:

а) до втория знак след десетичната запетая за стойности от 0 до 1 включително;

б) до първия знак след десетичната запетая за стойности над 1 до 100 включително.

▼M30









ПРИЛОЖЕНИЕ III

ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ПЕРОКСИДНОТО ЧИСЛО

1. Обхват

В настоящото приложение се описва метод за определяне на пероксидното число на животинските и растителните масла и мазнини.

2. Определение

Пероксидното число е количеството на онези вещества в пробата, изразени в милиеквиваленти активен кислород на килограм, които окисляват калиевия йодид при описаните работни условия.

3. Принцип

Обработка на пробата за анализ в разтвор на оцетна киселина и хлороформ с разтвор на калиев йодид. Титруване на отделения йод със стандартизиран разтвор на натриев тиосулфат.

4. Апаратура

Цялото използвано оборудване трябва да е свободно от редуциращи и окисляващи вещества.

Забележка 1: Шлифованите повърхности не бива да се омазняват.

4.1. Стъклена лопатка с вместимост 3 ml.

4.2. Колби с шлифовани гърла и запушалки, с вместимост от около 250 ml, предварително изсушени и запълнени с чист сух инертен газ (азот или за предпочитане въглероден диоксид).

4.3. Бюрета с вместимост 5 ml, 10 ml или 25 ml, градуирана най-малко през 0,05 ml, за предпочитане с автоматично нулиране, или еквивалентна автоматична бюрета.

4.4. Аналитична везна.

5. Реактиви

5.1. Хлороформ, с качество за аналитични цели, освободен от кислород чрез прокарване на поток от чист сух инертен газ през него.

5.2. Ледена оцетна киселина, с качество за аналитични цели, освободена от кислород чрез прокарване на поток от чист сух инертен газ през нея.

5.3. Калиев йодид, наситен воден разтвор, прясно приготвен, свободен от йод и йодати. Разтварят се около 14 g калиев йодид в около 10 ml вода при стайна температура.

5.4. Натриев тиосулфат, 0,01 mol/l прецизно стандартизиран воден разтвор (еквивалентен на 0,01 N), стандартизиран непосредствено преди употреба.

Пресният разтвор на 0,01 mol/l натриев тиосулфат се приготвя ежедневно преди употреба от 0,1 mol/l стандартен разтвор на натриев тиосулфат или се определя точната моларна концентрация. Както показва опитът, стабилността е ограничена и зависи от стойността на pH и от съдържанието на свободен въглероден диоксид. За разреждане се използва само прясно преварена вода, евентуално пречистена с азот.

За определяне на точната моларна концентрация на разтвора на натриев тиосулфат се препоръчва следната процедура:

В градуирана колба (250 ml или 500 ml) се претеглят с точност до 0,001 g 0,27—0,33 g калиев йодат (mKIO3) и се разреждат до пълния обем с прясно преварена вода (V2), охладена до стайна температура. С пипета се прехвърлят 5 ml или 10 ml от този разтвор на калиев йодат (V1) в ерленмайерова колба с вместимост 250 ml. Добавят се 60 ml прясно преварена вода, 5 ml солна киселина 4 mol/l и 25—50 mg калиев йодид или 0,5 ml от наситения разтвор на калиев йодид. Този разтвор се титрува с разтвора на натриев тиосулфат (V3), за да се определи точната моларна концентрация на разтвора на натриев тиосулфат.

където:

mKIO3 е масата на калиевия йодат в g

V1 е обемът на разтвора на калиев йодат в ml (5 ml или 10 ml)

V2 е общият обем на разтвора на калиев йодат в ml (250 ml или 500 ml)

V3 е обемът на разтвора на натриев тиосулфат в ml

wKIO3 е чистотата на калиевия йодат в g/100 g

MKIO3 е молекулната маса на калиевия йодат (214 g/mol)

T е точната моларна концентрация на разтвора на натриев тиосулфат (mol/l).

5.5. Разтвор на скорбяла, 10 g/l водна дисперсия, прясно приготвен от естествена разтворима скорбяла. Могат да се използват и еквивалентни реактиви.

6. Проба

Пробата следва да се вземе и съхранява далеч от светлина, на студено и в изцяло запълнени стъклени съдове, херметично запечатани със запушалки от шлифовано стъкло или корк.

7. Процедура

Изпитването се провежда при разсеяна дневна светлина или при изкуствено осветление. В стъклена лопатка (4.1), или ако това е невъзможно — в колба (4.2), се претегля с точност до 0,001 g проба с маса съгласно следната таблица, в зависимост от очакваното пероксидно число:







Очаквано пероксидно число (meq) Маса на пробата за анализ (g) от 0 до 12 от 5,0 до 2,0 от 12 до 20 от 2,0 до 1,2 от 20 до 30 от 1,2 до 0,8 от 30 до 50 от 0,8 до 0,5 от 50 до 90 от 0,5 до 0,3

Отпушва се една колба (4.2) и в нея се поставя стъклената лопатка, съдържаща пробата за анализ. Добавят се 10 ml хлороформ (5.1). Пробата за анализ се разтваря бързо чрез разбъркване. Добавят се 15 ml оцетна киселина (5.2) и след това — 1 ml разтвор на калиев йодид (5.3). Поставя се бързо запушалката, разклаща се в продължение на една минута и се оставя в покой за точно пет минути, без достъп на светлина, при температура от 15 до 25 °C.

Добавят се около 75 ml дестилирана вода. Титрува се отделеният йод с разтвора на натриев тиосулфат (5.4), като се разклаща енергично, а за индикатор служи разтворът на скорбяла (5.5).

На една и съща проба за изпитване се правят две определяния.

Едновременно се провежда изпитване с празна проба. Ако резултатът от празната проба надхвърля 0,05 ml от разтвора на натриев тиосулфат 0,01 N (5.4), замърсените реактиви се подменят.

8. Изразяване на резултатите

Пероксидното число (ПЧ), изразено в милиеквиваленти активен кислород на килограм, се получава по следната формула:

където:

V = броят милилитри от стандартизирания разтвор на натриев тиосулфат (5.4), използван при изпитването, коригиран в зависимост от резултатите от празната проба.

T = точната моларна концентрация на използвания разтвор на натриев тиосулфат (5.4) в mol/l.

m = масата на пробата за анализ в g.

Като резултат се взема средноаритметичната стойност от двете извършени определяния.

Резултатът от определянето се протоколира с точност до един десетичен знак.

▼M21









ПРИЛОЖЕНИЕ IV

ОПРЕДЕЛЯНЕ НА СЪДЪРЖАНИЕТО НА ПАРАФИНИ ЧРЕЗ КАПИЛЯРНА ГАЗОВА ХРОМАТОГРАФИЯ

1. ПРЕДМЕТ

Този метод описва способ за определяне на съдържанието на парафини в маслиново масло. Парафините се анализират съобразно броя въглеродни атоми. Методът може да се използва по-специално за диференциране на маслиновото масло, получено чрез пресоване, от това, което е получено чрез екстракция (маслиново масло от остатъчен материал).

2. ПРИНЦИП

Мастното вещество, към което е добавен подходящ вътрешен стандарт, се фракционира чрез хроматография върху колонка от хидратиран силикагел; снема се фракцията, която първа се елуира в опитните условия (при полярност, по-ниска от тази на триглицеридите), след което се анализира директно чрез капилярна газова хроматография.

3. ОБОРУДВАНЕ

3.1. Ерленмайерова колба от 25 ml.

3.2. Стъклена колонка за газова хроматография с вътрешен диаметър 15 mm, височина 30 до 40 cm, оборудвана с кранче.

3.3. Апарат за газова хроматография, приспособен за функциониране с капилярна колонка, оборудван със система за директно въвеждане в колонката, състояща се от: 3.3.1. Термостатна камера за колонките, оборудвана с температурен програматор. 3.3.2. Инжектор за студено пускане — за директно вкарване в колонката. 3.3.3. Пламъчно-йонизационен детектор и усилвателен преобразувател. 3.3.4. Записващ интегратор, пригоден за работа с усилвателен преобразувател (3.3.3), с време на отговор под 1 секунда и променлива скорост на подаване на хартията. (Възможно е да се използват и информационни системи, които позволяват компютризирано събиране на данните от газовата хроматография.) 3.3.5. Капилярна колонка от стъкло или кварц, с дължина от 8 до 12 m, вътрешен диаметър от 0,25 до 0,32 mm, покрита отвътре със стационарна фаза, с еднородна дебелина между 0,10 и 0,30 μm. (Стационарни фази от тип SE-52 или SE-54, годни за употреба, се намират в търговската мрежа.)

3.4. Микроспринцовка с вместимост 10 μl, за директно подаване в колонката, снабдена със закалена игла.

3.5. Електровибратор.

3.6. Ротационен изпарител.

3.7. Муфелна пещ.

3.8. Аналитични везни, гарантиращи точност на измерване до ± 0,1 mg.

3.9. Обикновена лабораторна стъклария.

4. РЕАКТИВИ

4.1. Силикагел с гранулометричен състав между 60 и 200 μm. Силикагелът трябва да престои в пещ при 500 °C в продължение на минимум 4 часа. След охлаждане добавете към него вода, равна на 2 % от снетото количество силикагел. Разбъркайте добре, за да хомогенизирате сместа. Оставете я на тъмно в продължение на минимум 12 часа преди употреба.

4.2. n-хексан за хроматография.

4.3. Етилов етер за хроматография.

4.4. n-хептан за хроматография.

4.5. Стандартен разтвор на лауринов арахидат — 0,1 % (m/v) в хексан (вътрешен стандарт). (Възможно е да се използва и цетилов палмитат или миристилов стеарат.) 4.5.1. Судан 1 (1-фенил-азо-2-нафтол).

4.6. Газ носител: чист водород или хелий, за газова хроматография.

4.7. Спомагателни газове: — чист водород за газова хроматография; — чист въздух за газова хроматография.

5. РАБОТЕН РЕЖИМ

5.1. Подготовка на хроматографската колонка

Потопете 15 g силикагел (4.1) в n-хексан (4.2) и го поставете в колонката (3.2). Компенсирайте бързата седиментация с помощта на електрическа бъркалка (3.5), за да направите хроматографския пласт по-хомогенен. Перколирайте 30 ml n-хексан, за да отстраните евентуалните примеси. Претеглете с помощта на везните (3.8) точно 500 mg от пробата в ерленмайеровата колба с вместимост 25 ml (3.1), добавете нужното количество вътрешен стандарт (4.5), в зависимост от предполагаемото съдържание на парафини. Например, когато се касае за маслиново масло, добавете 0,1 mg лауринов арахидат, а когато става въпрос за маслиново масло от остатъчен материал — 0,25 до 0,5 mg. Прехвърлете така приготвената проба в хроматографската колонка с помощта на две дози n-хексан, всяка по 2 ml (4.2).

Оставете разтворителя да изтече, така че да достигне на 1 mm от горното ниво на абсорбента, след което перколирайте допълнително 70 ml n-хексан, за да отстраните естествено наличните n-алкани. После започнете хроматографското елуиране, събирайки 180 ml от сместа n-хексан/етилов етер, в съотношение 99:1, като поддържате дебит от около 15 капки на 10 секунди. Елуирането на пробата трябва да се извърши при стайна температура 22 ± 4 °C.

Бележки:

— Сместа n-хексан/етилов етер (99:1) трябва да се приготвя всеки ден.

— За да контролирате визуално правилното елуиране на парафините, възможно е да добавите към разтворената проба 100 μl судан (1 %) в елуираната смес. Тъй като оцветителят е с междинно време на задържане спрямо парафините и триглицеридите, уместно е елуирането да се прекрати тогава, когато оцветяването достигне дъното на хроматографската колонка, тъй като на този етап всички парафини са елуирани.

Изсушете така получената фракция в ротационен изпарител (3.6) до практически пълното отстраняване на разтворителя. Последните 2 ml от разтворителя се отстраняват с помощта на слаб азотен поток; след това добавете 2-4 ml n-хептан.

5.2. Анализ чрез газова хроматография

5.2.1. Предварителни операции

Поставете колонката в газовия хроматограф (3.3), свързвайки входния извод към системата on-column, а изходния — към детектора. Извършете основните проверки на апаратурата за газова хроматография (здравина на газовите контури, ефективност на детектора и на записващата система и т. н.).

Ако колонката се използва за първи път, се препоръчва да пристъпите към кондиционирането ѝ. Прокарайте през колонката малко газ, след което включете апаратурата за газова хроматография. Нагрейте постепенно до достигане, след около 4 часа, на температура 350 °C. Поддържайте тази температура в продължение на минимум 2 часа, след което пристъпете към настройката на апаратурата към условията на работа (настройка на газовия поток, запалване на пламъка, включване към електронното записващо устройство (3.3.4), настройка на температурата на камерата за колонката, на детектора и т. н.) и настройте сигнала на чувствителност поне 2 пъти по-висока от предвидената за провеждане на анализа. Ходът на основната линия трябва да бъде линеен, без пикове от каквото и да е естество, и не трябва да показва отклонения.

Отрицателното праволинейно отклонение е показател за неизправни връзки на колонката; положителното отклонение е показател за недостатъчно кондициониране на колонката.

5.2.2. Избор на работните условия

Общо взето, работните условия, които следва да се спазват, са следните:

— температура на колонката: —



20 °C/минута 5 °C/минута 20 °C/минута в началото 80 °C (1′) → 240 °C → 325 °C (6′) → 340 °C (10′),

— температура на детектора: 350 °C,

— количество инжектирано вещество: 1 μl от разтвора (2—4 ml) n-хептан,

— газ носител: хелий или водород с оптимална линейна скорост за съответния газ (виж допълнението),

— инструментална чувствителност: в състояние да удовлетвори посочените по-долу условия:

Тези условия могат да варират в зависимост от характеристиките на колонката и на газовия хроматограф по такъв начин, че да се постигне анализиране на всички парафини, задоволителна разделителна способност на пиковете (виж фигурата); времето на задържане на вътрешния стандарт C32 следва да бъде 18 ± 3 минути. Най-изразеният пик на парафините следва да се намира на минимум 60 % височина от основата на скалата.

Параметрите на интегриране на пиковете следва да се определят по начин, който позволява правилно изчисление на лицата на пиковете, взети под внимание.

Бележка. Като се има предвид високата крайна температура, се допуска положително отклонение, което не бива да надвишава 10 % височина от основата на скалата.

5.3. Провеждане на анализа

С помощта на микроспринцовка с вместимост 10 μl вземете 1 μl от разтвора; издърпайте буталото на спринцовката, така че иглата да остане празна. Вкарайте иглата в инжекционния прибор и след 1—2 секунди бързо инжектирайте разтвора; след около 5 секунди бавно извадете иглата.

Проведете запис на анализа до пълното елуиране на парафините.

Основната линия следва винаги да отговаря на необходимите условия.

5.4. Идентифициране на пиковете

Идентифицирането на различните пикове следва да се извършва въз основа на времената на задържане и в сравнение със смеси от парафини с познати времена на задържане, анализирани при същите условия.

Фигурата представя хроматограма на парафините в необработено маслиново масло.

5.5. Количествено изчисление

С помощта на интегратора пристъпете към изчислението на лицата на пиковете на вътрешния стандарт и на алифатните естери от C40 до C46.

Изчислете съдържанието на парафин във всеки един от естерите, в mg/kg мастно вещество, по формулата:

където:

Ax = лице на пика на всеки естер, в квадратни милиметри;

As = лице на пика на вътрешния стандарт, в квадратни милиметри;

ms = добавена маса на вътрешния стандарт, в милиграми;

m = маса на пробата, взета за анализ, в грамове.

6. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ

Отбележете сумата на съдържанията на отделните парафини от C40 до C46, в mg/kg мастно вещество (ppm).

Забележка. Компонентите, които трябва да се определят, се отнасят до пиковете с четно въглеродно число между естерите C40 и C46, съгласно примера на хроматограмата на парафините в маслиновото масло, посочена на фигурата по-долу. Ако естерът C46 се появи двойно, се препоръчва за идентифицирането му да се анализира фракцията на парафините в маслиново масло от остатъчен материал, където пикът C46 се идентифицира лесно, тъй като е най-изразеният.

Резултатите се дават с точност до една десета.

Фигура

Хроматограма на парафините в маслиново масло ( 3 )

Легенда:

I.S. = лауринов арахидат;

1 = дитерпенови естери;

2 + 2′ = естери C40;

3 + 3′ = естери C42;

4 + 4′ = естери C44;

5 = естери C46;

6 = стеролови естери и тритерпенови алкохоли.









Допълнение

Определяне на линейната скорост на газа

Инжектирайте от 1 до 3 μl метан (или пропан) в газовия хроматограф след настройката му към нормални условия на работа. Засечете с хронометър времето, необходимо на газа да премине през колонката, от момента на инжектирането му до момента, в който пикът се очертае (tM).

Линейната скорост, в cm/s, се изчислява по формулата L/tM, където L е дължината на колонката в сантиметри, а tM е засеченото време в секунди.

▼M32 —————

▼M26 —————

▼M21









ПРИЛОЖЕНИЕ VII

ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ПРОЦЕНТНОТО СЪДЪРЖАНИЕ НА 2-ГЛИЦЕРИЛ МОНОПАЛМИТАТ

1. ПРЕДМЕТ И СФЕРА НА ПРИЛОЖЕНИЕ

Този метод описва аналитичната процедура за определяне на процентното съдържание на палмитинова киселина в позиция 2 на триглицеридите посредством анализа на 2-глицерил монопалмитат.

Методът е приложим за течни растителни масла при стайна температура (20 °C).

2. ПРИНЦИП

След подготовката ѝ маслената проба се подлага на въздействието на панкреатична липаза: частична хидролиза, специфична за позиции 1 и 3 на молекулата на триглицерида, води до появата на моноглицериди в позиция 2. Процентното съдържание на 2-глицерил монопалмитат в моноглицеридната фракция се определя, след силилация, посредством капилярна газова хроматография.

3. АПАРАТУРА И ЛАБОРАТОРНО ОБОРУДВАНЕ

3.1. Ерленмайерова колба от 25 ml.

3.2. Бехерови чаши от 100, 250 и 300 ml.

3.3. Стъклена колонка за хроматография, с вътрешен диаметър 21—23 mm, дължина 400 mm, оборудвана с диск с поресто дъно и кранче.

3.4. Градуирани епруветки от 10, 50, 100 и 200 ml.

3.5. Колби с вместимост 100 и 250 ml.

3.6. Ротационен изпарител.

3.7. Центрофужни епруветки с конично дъно, с вместимост 10 ml, с шлифована запушалка.

3.8. Центрофуга за епруветки от 10 и 100 ml.

3.9. Термостат, който позволява поддържане на постоянна температура от 40 °C ± 0,5 °C.

3.10. Калибровани пипети от 1 и 2 ml.

3.11. Хиподермична спринцовка от 1 ml.

3.12. Микроспринцовка от 100 μl.

3.13. Фуния от 1 000 ml.

3.14. Газов хроматограф за капилярни колонки, оборудван със система за студено инжектиране „on column“, за директно вкарване на пробата в колонката и с пещ, която е в състояние да поддържа желаната температура с точност до 1 °C.

3.15. Инжектор за студено пускане „on column“ за директно вкарване на пробата в колонката.

3.16. Пламъчно-йонизационен детектор и електрометър.

3.17. Записващ интегратор, адаптиран към електрометъра, с време на отговор под 1 секунда и променлива скорост на подаване на хартията.

3.18. Капилярна колонка от стъкло или кварц, с дължина 8—12 метра, с вътрешен диаметър от 0,25 до 0,32 mm, с покритие от метилполисилоксан или фенил метилполисилоксан 5 %, с дебелина 0,10—0,30 μm, която може да се използва при 370 °C.

3.19. Микроспринцовка с вместимост 10 μl, снабдена със закалена игла, с минимална дължина 7,5 cm, за директно инжектиране върху колонката.

4. РЕАКТИВИ

4.1. Силикагел с гранулометричен състав между 0,063 и 0,200 mm (70/280 mesh), приготвен по следния начин: поставете силикагела в порцеланова капсула, изсушете в пещ при 160 °C в продължение на 4 часа, след което оставете да се охлади на стайна температура в ексикатор. Добавете обем вода, равен на 5 % от теглото на силикагела, като процедирате по следния начин: в ерленмайерова колба от 500 ml претеглете 152 g силикагел и добавете 8 g дестилирана вода, запушете с тапа и разклатете внимателно до равномерно разпределяне на водата. Оставете да престои минимум 12 часа преди употреба.

▼M32

4.2. n-хексан (хроматографска чистота). Хексанът може да бъде заменен с изооктан (2,2,4-триметилпентан с хроматографска чистота), при условие че са постигнати сравними стойности за прецизност.

▼M21

4.3. Изопропанол.

4.4. Воден разтвор на изопропанол, в обемно съотношение 1/1.

4.5. Панкреатична липаза. Използваната липаза трябва да има активност между 2,0 и 10 липазни единици/mg. (В търговската мрежа се предлагат панкреатични липази с активност между 2 и 10 единици на милиграм ензим.)

4.6. Буферен разтвор: 1 M воден разтвор на трисхидрокси-метиламинометан, доведен до pH 8 (проверява се с потенциометър), чрез добавяне на концентрирана солна киселина (1/1 v/v).

4.7. Натриев холат с ензимно качество — воден разтвор 0,1 % (разтворът трябва да се използва до 15 дни след приготвянето му).

4.8. Калциев хлорид, воден разтвор 22 %.

4.9. Диетилов етер за хроматография.

4.10. Проявяващ разтворител: смес n-хексан/диетилов етер (87/13) (v/v).

4.11. Натриев хидроокис, разтвор 12 тегловни процента.

4.12. Разтвор в етилов алкохол на 1 % фенолфталеин.

4.13. Газ носител: водород или хелий, за газова хроматография.

4.14. Спомагателни газове: водород, минимум 99 %, свободен от влага и органични примеси, и въздух, за газова хроматография, със същата чистота.

4.15. Реактив за силанизация: смес пиридин(хексаметилдисилазан) триметилхлоросилан 9/3/1 (v/v/v). (В търговската мрежа се предлагат готови за употреба разтвори. Могат да се използват други реактиви за силилация като бис-триметилсилил трифлуорацетамид + 1 % триметилхлоросилан, разреден със същия обем безводен пиридин.)

4.16. Сравнителни проби: чисти моноглицериди или смеси от моноглицериди с известен състав на процентното съдържание, подобен на този на пробата.

5. ПРОЦЕДУРА

5.1. Подготовка на пробата

5.1.1. Маслото със свободна киселинност под 3 % не се нуждае от неутрализация преди хроматографията върху колонката със силикагел. Маслото със свободна киселинност над 3 % трябва да се подложи на неутрализация, както е описано в точка 5.1.1.1. 5.1.1.1. Във фунията с вместимост 1 000 ml (3.13) налейте 50 g масло и 200 ml n-хексан. Добавете 100 ml изопропанол и такова количество от разтвора на натриевия хидроокис 12 % (4.11), което съответства на свободната киселинност на маслото плюс добавка от 5 %. Разклатете енергично в продължение на една минута. Добавете 100 ml дестилирана вода, разбъркайте отново и оставете в покой. След декантирането отстранете долния слой от сапуни. Отстранете евентуалните междинни слоеве (клей и неразтворими вещества). Промийте хексановия разтвор от неутрализираната киселина с последователни дози от по 50—60 ml от разтвора изопропанол/вода 1/1 (v/v) (4.4) до изчезване на розовото оцветяване на фенолфталеина. Отстранете по-голямата част от хексана чрез дестилация под вакуум (използвайте например ротационен изпарител) и прехвърлете маслото в колба от 100 ml (3.5). Изсушете маслото под вакуум до пълното отстраняване на разтворителя. В края на тази операция киселинността на маслото трябва да бъде под 0,5 %.

5.1.2. Поставете 1,0 g масло, приготвено по горепосочения начин, в ерленмайерова колба от 25 ml (3.1) и разтворете в 10 ml проявяваща смес (4.10). Оставете разтвора да престои в продължение на минимум 15 минути преди хроматографията върху колонка със силикагел. Ако разтворът е мътен, го центрофугирайте, за да гарантирате оптимални условия за хроматография. (Могат да се използват готови за употреба патрони силикагел SPE от 500 mg.)

5.1.3. Подготовка на хроматографската колонка Сипете в колонката (3.3) около 30 ml от проявяващия разтвор (4.10), поставете парче памук в долната част на колонката с помощта на стъклена пръчица; натиснете, за да отстраните въздуха. В бехерова чаша пригответе суспензия от 25 g силикагел (4.1) в около 80 ml проявяващ разтвор и я сипете в колонката с помощта на фуния. Проверете дали цялото количество силикагел е постъпило в колонката; промийте с проявяващия разтвор (4.10), отворете кранчето и оставете нивото на течността да стигне до около 2 mm над горното ниво на силикагела.

5.1.4. Хроматография върху колонка В ерленмайерова колба от 25 ml (3.1) претеглете точно 1,0 g от пробата, приготвена по описания в точка 5.1 начин. Разтворете пробата в 10 ml проявяващ разтвор (4.10). Сипете разтвора, приготвен по указанията в точка 5.1.3, в хроматографската колонка. Избягвайте движението на повърхността на колонката. Отворете кранчето и оставете разтвора на пробата да изтече, докато достигне нивото на силикагела. Проявете със 150 ml проявяващ разтвор. Регулирайте дебита на 2 ml/min (така че 150 ml да изтекат в колонката за около 60—70 минути). Съберете елуата в предварително претеглена колба с вместимост 250 ml. Изпарете разтворителя под вакуум и отстранете последните следи от него под азотен поток. Претеглете колбата и изчислете събрания екстракт. (В случай че използвате готови за употреба SPE патрони от силикагел, процедирайте по следния начин: поставете 1 ml разтвор (5.1.2) в предварително приготвените с 3 ml n-хексан патрони.) След перколация на разтвора проявете с 4 ml n-хексан/диетилов етер 9/1 (v/v). Съберете елуата в епруветка от 10 ml и го подложете на изпарение под азотен поток до изсъхване. Подложете сухия остатък на въздействие на панкреатична липаза (5.2). От основно значение е да проверите съдържанието на мастни киселини преди и след преминаването върху SPE патрона).

5.2. Хидролиза с панкреатична липаза

5.2.1. В центрофужна епруветка претеглете 0,1 g масло, приготвено съгласно точка 5.1. Добавете 2 ml буферен разтвор (4.6), 0,5 ml разтвор на натриев холат (4.7) и 0,2 ml разтвор на калциев хлорид, като разклащате добре след всяко добавяне. Затворете епруветката с шлифованата запушалка и я поставете в термостата при 40 ± 0,5 °C.

5.2.2. Добавете 20 mg липаза, разклатете старателно (като внимавате да не намокрите запушалката) и поставете епруветката в термостата за точно 2 минути, след което я извадете, разклатете енергично в продължение точно на 1 минута и оставете да се охлади.

5.2.3. Добавете 1 ml диетилов етер, запушете с тапата и разклатете енергично, след което центрофугирайте и прехвърлете етеровия разтвор в чиста и суха епруветка с помощта на микроспринцовка.

5.3. Подготовка на силанизираните деривати и на газовата хроматография

5.3.1. С помощта на микроспринцовка поставете 100 μl разтвор (5.2.3) в епруветка с конично дъно от 10 ml.

5.3.2. Отстранете разтворителя под слаб азотен поток, добавете 200 μl реактив за силанизация (4.15), запушете епруветката и оставете да престои 20 минути.

5.3.3. След 20 минути добавете от 1 до 5 ml n-хексан (в зависимост от хроматографските условия): полученият разтвор е готов за газова хроматография.

5.4. Газова хроматография

Условията на работа са следните:

— температура на инжектора (инжектор „on column“): под температурата на кипене на разтворителя (68 °C);

— температура на детектора: 350 °C;

— температура на колонката: програмиране на температурата на пещта: 60 °C в продължение на 1 минута, увеличавайки с 15 °C на минута до 180 °C, след това с 5 °C на минута до 340 °C, после се поддържа температура от 340 °C в продължение на 13 минути;

— газ носител: водород или хелий, настроен на адекватната линейна скорост с оглед постигане на разделителната способност, отразена във фигура 1. Времето на задържане на триглицерид C54 трябва да бъде 40 + 5 минути (виж фигура 2) (Условията на работа, посочени по-горе, се дават с указателна цел. Всеки оператор следва да ги оптимизира до постигане на желаната разделителна способност. Височината на пика, съответстващ на 2-глицерил монопалмитат, трябва да има минимална величина, равна на 10 % от скалата на записващото устройство.);

— количество инжектирано вещество: 0,5—1 μl от разтвора (5 ml) n-хексан (5.3.3).

5.4.1. Идентифициране на пиковете

Идентифицирането на индивидуалните моноглицериди се извършва в съответствие с получените времена на задържане и в сравнение със стандартните смеси моноглицериди, анализирани при същите условия.

5.4.2. Количествена преценка

Лицето на всеки пик се изчислява с помощта на електронен интегратор.

6. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ

Процентното съдържание на глицерил монопалмитат се изчислява от съотношението между лицето на съответния пик и сбора от лицата на пиковете на всички моноглицериди (виж фигура 2) по формулата:

Глицерил монопалмитат (%):

,

където:

Ax = лицето на пика, съответстващ на глицерил монопалмитат;

ΣА = сборът от лицата на всички пикове на моноглицеридите.

Резултатът се дава с точност до една десета.

7. ПРОТОКОЛ ОТ АНАЛИЗА

Протоколът от анализа следва да посочва:

— позоваването на този метод,

— всяка информация, необходима за пълното идентифициране на пробата,

— резултата от анализа,

— всяко отклонение от този метод, било то по решение на заинтересованите страни или по друга причина,

— идентификационните данни на лабораторията, датата на анализа и подписа на отговорните лица по неговото провеждане.

Фигура 1

Хроматограма на продуктите от реакцията на силанизация, получени чрез действието на липазата върху рафинирано маслиново масло, към което е добавено 20 % естерифицирано масло (100 %)

Легенда: „acides gras libres“ = свободни мастни киселини; „Huile d’olive raffinée + 20 % huile estérifiée“ = рафинирано маслиново масло + 20 % естерифицирано масло; „1-2 monopalmitoléine“ = 1-2 монопалмитолеин; „1-2 mono C18 insat.“ = 1-2 моно C18 ненаситени; „squalene“ = скуален

Фигура 2

Хроматограма на:

A) неестерифицирано маслиново масло, след липаза; след силанизация; в тези условия (капилярна колонка 8—12 m) парафиновата фракция се елуира едновременно с диглицеридната фракция или малко след това. След липаза съдържанието на триглицериди не би следвало да надвишава 15 %. Легенда: 1 = Свободни мастни киселини 2 = Моноглицериди 3 = Диглицериди 4 = Триглицериди * = 2-монопалмитин ** = Триглицерид C54

Хроматограма на:

Б) естерифицирано масло след липаза; след силанизация; в тези условия (капилярна колонка 8—12 m), парафиновата фракция се елуира едновременно с диглицеридната фракция или малко след това. След липаза съдържанието на триглицериди не би следвало да надвишава 15 %. Легенда: 1 = Свободни мастни киселини 2 = Моноглицериди 3 = Диглицериди 4 = Триглицериди * = 2-монопалмитин ** = Триглицерид C54

8. БЕЛЕЖКИ

ПРИГОТВЯНЕ НА ЛИПАЗАТА

В търговската мрежа се предлагат липази със задоволителна липазна активност. Възможно е и да бъдат приготвени лабораторно по следния начин:

Охладете до 0 °C 5 kg пресен свински панкреас. Отстранете околните твърда мазнина и съединителна тъкан и раздробете добре в ножова мелница до получаване на гладка кремообразна смес. Разбъркайте в продължение на 4 до 6 часа с 2,5 литра безводен ацетон, след което центрофугирайте. Екстрахирайте утайката още три пъти със същото количество безводен ацетон, след това два пъти със смес от равни части ацетон и диетилов етер и два пъти с диетилов етер.

Изсушете остатъка под вакуум за 48 часа до получаването на устойчив прах, който трябва да се съхранява в хладилник и на сухо.

ПРОВЕРЯВАНЕ НА АКТИВНОСТТА НА ЛИПАЗАТА

Пригответе емулсия от маслиново масло, както следва:

Разбъркайте в смесител в продължение на 10 минути смес от 165 ml от разтвор на гуми арабика при 100 g/l, 15 g натрошен лед и 20 ml предварително неутрализирано маслиново масло.

Сипете последователно в бехерова чаша с вместимост 50 ml 10 ml от тази емулсия, а след това 0,3 ml разтвор на натриев холат при 0,2 g/ml и 20 ml дестилирана вода.

Поставете бехеровата чаша в термостат, настроен на 37 °C; потопете електродите на pH метъра и спиралната бъркалка.

Прибавете, капка по капка, с помощта на бюрета, разтвор на натриев хидроокис (0,1 N), докато pH достигне 8,3.

Добавете един обем водна суспензия на липазен прах (0,1 g/ml липаза). Веднага щом pH метърът покаже pH 8,3, включете хронометъра и добавете разтвора на натриевия хидроокис, капка по капка, така че да се поддържа pH от 8,3. Отчитайте всяка минута обема на консумирания разтвор.

Нанесете данните в координатна система, чиято абсциса съответства на времето, а ординатата ѝ — на милилитрите алкален разтвор (0,1 N), нужни за поддържането на постоянно pH. Трябва да се получи линейна графика.

Активността на липазата, измерена в липазни единици/mg, се изчислява по следната формула:

където:

A — е активността в липазни единици/mg;

V — използваният обем на разтвор на натриев хидроокис — 0,1 N за минута, в милилитри (изчислен по графиката);

N — нормалността на разтвора на натриев хидроокис;

m — масата в mg на опитната липаза.

Единица липаза се дефинира като количеството ензим, което отделя 10 микроеквивалента киселина в минута.

▼M20 —————

▼M28









ПРИЛОЖЕНИЕ IХ

СПЕКТРОФОТОМЕТРИЧНО ИЗСЛЕДВАНЕ В УЛТРАВИОЛЕТОВИЯ СПЕКТЪР

ПРЕДИСЛОВИЕ

Спектрофотометричното изследване в ултравиолетовия спектър може да осигури информация за качеството на дадена мазнина, състоянието ѝ на запазеност и промените, настъпили в нея при технологичните процеси. Абсорбцията при дължините на вълните, упоменати в метода, е вследствие на системи от конюгирани диени и триени, проявяващи се в резултат на процеси на окисляване и/или практики на рафиниране. Тези абсорбции са изразени като специфични екстинкции

(екстинкцията на 1 % разтвор (w/v) на мазнината в упоменатия разтворител, в кювета 10 mm), обикновено обозначавани като К (наричан още „коефициент на екстинкция“).

1. ОБХВАТ

Настоящото приложение описва процедурата за извършване на спектрофотометрично изследване на маслиново масло в ултравиолетовия спектър.

2. ПРИНЦИП НА МЕТОДА

Проба се разтваря в нужния разтворител и абсорбцията на разтвора се определя при определени дължини на вълната срещу чистия разтворител.

Изчисляват се специфичните екстинкции при 232 nm и 268 nm в изооктан или при 232 nm и 270 nm в циклохексан за концентрация от 1 % w/v в кювета 10 mm.

3. ОБОРУДВАНЕ

3.1. Спектрофотометър, подходящ за извършване на измервания при ултравиолетови дължини на вълната (от 220 nm до 360 nm), с възможност за отчитане на отделните нанометрични единици. Препоръчва се редовна проверка на точността и възпроизводимостта на абсорбцията и скалите за дължина на вълната, както и за разсеяна светлина. 3.1.1. Скала за дължина на вълната: Тя може да се провери с помощта на референтен материал, състоящ се от филтър от оптично стъкло, съдържащ холмиев оксид или разтвор на холмиев оксид (запечатан или не), който има ясно разграничени абсорбционни ивици. Референтните материали са предназначени за проверка и калибриране на скалите за дължина на вълната на спектрофотометри във видимата и ултравиолетовата област с номинални ширини на спектралната ивица 5 nm или по-малко. Измерванията се извършват спрямо празна проба въздух в диапазона от дължини на вълната от 640 до 240 nm, според указанията, приложени към референтните материали. Извършва се корекция на базисната линия с празна траектория на лъча при всяка промяна на ширината на процепа. Дължините на вълната на стандарта са изброени в сертификата на референтния материал. 3.1.2. Скала за абсорбция: Тя може да се провери, като се използват налични в търговската мрежа запечатани референтни материали, състоящи се от подкислени разтвори на калиев дихромат, при някои концентрации и сертифицирани стойности на абсорбция при неговото λmax (от 4 разтвора на калиев дихромат в перхлорна киселина, запечатани в четири ултравиолетови кварцови кювети за измерване на линейността и референтната фотометрична точност в ултравиолетовата област). Разтворите на калиев дихромат се измерват спрямо празна проба на използваната киселина, след корекция на базисната линия, съгласно указанията, приложени към референтния материал. Стойностите на абсорбция са изброени в сертификата на референтния материал. С оглед на проверката на отклика на фотоклетката и фотоумножителя може да се постъпи и по следния начин: претеглят се 0,2000 g чист калиев хромат за спектрофотометрия и се разтварят в 0,05 N разтвор на калиев хидроксид в 1 000 ml градуирана колба като се долива до резката. Вземат се точно 25 ml от получения разтвор, пренасят се в 500 ml градуирана колба и се разреждат до резката като се използва същият разтвор на калиев хидроксид. Измерва се екстинкцията на така получения разтвор при 275 nm, като се използва разтворът на калиев хидроксид като референтен. Измерената екстинкция при използването на 1 cm кювета трябва да е 0,200 ± 0,005.

3.2. Кварцови кювети с правоъгълно сечение, с капачки, подходящи за измервания на дължини на вълната в ултравиолетовия спектър (220 до 360 nm), с оптичен път от 10 mm. Когато се напълнят с вода или друг подходящ разтворител, кюветите не трябва да показват помежду си разлики по-големи от 0,01 екстинкционни единици.

3.3. Мерителни колби с резка с обем 25 ml, клас А.

3.4. Аналитична везна, която позволява отчитане с точност до 0,0001 g.

4. РЕАКТИВИ

По време на анализа, освен ако е посочено друго, се използват само реактиви, признати като „чисти за анализ“, и дестилирана или деминерализирана вода, или вода с еквивалентна степен на чистота.

Разтворител: изооктан (2,2,4-триметилпентан) за измерването при 232 nm и 268 nm и циклохексан за измерването при 232 nm и 270 nm, с абсорбция по-малка от 0,12 при 232 nm и по-малка от 0,05 при 270 nm спрямо дестилирана вода, измерена в кювета 10 mm.

5. ПРОЦЕДУРА

5.1. Пробата трябва да е напълно хомогенна и без суспендирани онечиствания. В противен случай тя трябва да се филтрува през хартия при температура приблизително 30 °С.

5.2. Измерват се прецизно приблизително 0,25 g (с точност до 1 mg) от така подготвената проба в 25-милилитрова градуирана колба, долива се от определения разтворител до резката и се хомогенизира. Полученият разтвор трябва да е напълно бистър. Ако има наличност на опалесценция или мътност, бързо се филтрува през хартия. БЕЛЕЖКА: По принцип маса от 0,25—0,30 g е достатъчна за измерване на абсорбция на необработено маслиново масло и необработено маслиново масло екстра качество при 268 nm и 270 nm. За измерване при 232 nm, обикновено се изисква проба от 0,05 g, поради което обикновено се приготвят два отделни разтвора. За измервания на абсорбция на маслинови масла от остатъчен материал, рафинирани маслинови масла и маслинови масла с примеси обикновено е необходима по-малка проба, напр. 0,1 g, поради тяхната по-висока абсорбция.

5.3. Ако е необходимо, се коригира базисната линия (220—290 nm) с разтворител в двете кварцови кювети (с проба и референтна), след това кварцовата кювета с пробата се напълва с изпитвания разтвор и се измерва екстинкцията при 232, 268 или 270 nm спрямо референтния разтворител. Записаните стойности на екстинкцията трябва да са в рамките от 0,1 до 0,8 или в рамките на интервала на линейност на спектрофотометъра, който следва да бъде проверен. В противен случай измерванията трябва да се повторят, като според нуждата се използват по-концентрирани или по-разредени разтвори.

5.4. След измерване на абсорбцията при 268 или 270 nm се измерва абсорбцията при λmax, λmax + 4 и λmax – 4. Тези стойности на абсорбцията се използват за определяне на вариацията на специфичната екстинкция (ΔΚ). БЕЛЕЖКА: λmax се приема за 268 nm за изооктан, използван като разтворител, и 270 nm за циклохексан.

6. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ

6.1. Записват се специфичните екстинкции (коефициенти на екстинкция) при различните дължини на вълната, изчислени по следния начин: където: Kλ = специфичната екстинкция при дължина на вълната λ; Eλ = екстинкцията, измерена при дължина на вълната λ; c = концентрация на разтвора в g/100 ml; s = дължина на пътя на кварцовата кювета, в cm; с точност до два знака след десетичната запетая.

6.2. Вариация на специфичната екстинкция (ΔΚ) Вариацията на абсолютната стойност на екстинкцията (ΔΚ) се изчислява по следния начин: където Km е специфичната екстинкция при дължина на вълната за максимална абсорбция при 270 nm и 268 nm в зависимост от използвания разтворител. Резултатите се изразяват с точност до два знака след десетичната запетая.









ПРИЛОЖЕНИЕ Х

ОПРЕДЕЛЯНЕ НА МЕТИЛОВИ ЕСТЕРИ НА МАСТНИ КИСЕЛИНИ ЧРЕЗ ГАЗОВА ХРОМАТОГРАФИЯ

1. ОБХВАТ

В настоящото приложение са дадени указания за определяне чрез газова хроматография на свободни и свързани мастни киселини в растителни мазнини и масла след тяхното превръщане в метилови естери на мастни киселини (МЕМК).

Свързаните мастни киселини на триацилглицеролите (TAG) и, в зависимост от метода на естерификация, свободните мастни киселини (FFA) се превръщат в метилови естери на мастни киселини (МЕМК)), които се определят чрез капилярна газова хроматография.

Методът, описан в настоящото приложение, позволява определянето на метиловите естери на мастни киселини от C12 до C24, включително метилови естери на наситени, цис- и транс-мононенаситени и цис- и транс-полиненаситени мастни киселини.

2. ПРИНЦИП

Газовата хроматография се използва за количествен анализ на метилови естери на мастни киселини. Метиловите естери на мастни киселини се подготвят в съответствие с част A. След това те се инжектират в инжектора и се изпаряват в него. Разделянето на метиловите естери на мастни киселини се извършва в аналитични колони със специфична полярност и дължина. Пламъчно-йонизационен детектор (FID) се използва за откриване на метилови естери на мастни киселини. Условията на анализ са представени в част Б.

Може да се използва водород или хелий като газ носител (подвижна фаза) в газовата хроматография на метиловите естери на мастни киселини с пламъчно-йонизационен детектор. Водородът ускорява разделянето и дава по-резки пикове. Неподвижната фаза е микроскопичен слой на тънко течно покритие върху инертна твърда повърхност от кварц.

При преминаването си през капилярната колонка анализираните изпарени съединения взаимодействат с неподвижната фаза, която покрива вътрешната повърхност на колоната. Поради това различно взаимодействие на различни съединения, те елуират по различно време, което се нарича време на задържане на съединението за даден набор от параметри на анализа. Сравнението на времената на задържане се използва за идентификация на отделните съединения.

ЧАСТ A

ПРИГОТВЯНЕ НА МЕТИЛОВИТЕ ЕСТЕРИ НА МАСТНИТЕ КИСЕЛИНИ ОТ МАСЛИНОВО МАСЛО И МАСЛИНОВО МАСЛО ОТ ОСТАТЪЧЕН МАТЕРИАЛ

1. ОБХВАТ

В настоящата част се определя приготвянето на метиловите естери на мастните киселини. Тя включва методи за приготвянето на метилови естери на мастните киселини от маслиново масло и маслиново масло от остатъчен материал.

2. ПРИЛОЖНО ПОЛЕ

Приготвянето на метилови естери на мастни киселини от маслинови масла и маслинови масла от остатъчен материал се извършва чрез транс-естерификация с метанолов разтвор на калиев хидроксид при стайна температура. Необходимостта от пречистване на пробата преди транс-естерификацията зависи от съдържанието на свободни мастни киселини в пробата и аналитичния параметър, който следва да бъде определен, той може да се избира в съответствие със следната таблица:







Категория масло Метод Необработено маслиново масло с киселинност ≤ 2,0 % 1. Мастни киселини 2. Транс-мастни киселини 3. ΔΕСΝ 42 (след пречистване със силикагел чрез ТФЕ) Рафинирано маслиново масло Маслиново масло, съставено от рафинирано масло и необработени маслинови масла Рафинирано маслиново масло от остатъчен материал Маслиново масло от остатъчен материал Необработено маслиново масло с киселинност > 2,0 % Сурово маслиново масло от остатъчен материал 1. Мастни киселини (след пречистване със силикагел чрез ТФЕ) 2. Транс-мастни киселини (след пречистване със силикагел чрез ТФЕ) 3. ΔΕСΝ42 (след пречистване със силикагел чрез ТФЕ)

3. МЕТОДОЛОГИЯ

3.1. Транс-естерификация с метанолов разтвор на калиев хидроксид при стайна температура

3.1.1. Принцип

Метиловите естери се образуват чрез транс-естерификация с метанолов разтвор на калиев хидроксид като междинен етап преди да се извърши осапуняването.

3.1.2. Реактиви

3.1.2.1. Метанол със съдържание на не повече от 0,5 % (m/m) вода.

3.1.2.2. Хексан с качество за хроматография.

3.1.2.3. Хептан с качество за хроматография.

3.1.2.4. Диетилов етер, стабилизиран за анализ.

3.1.2.5. Ацетон с качество за хроматография.

3.1.2.6. Разтворител за елуиране, за пречистване на маслото чрез колонна хроматография/ТФЕ, смес от хексан/диетилов етер в съотношение 87/13 (v/v).

3.1.2.7. Калиев хидроксид, приблизително 2М метанолов разтвор: разтварят се 11,2 g калиев хидроксид в 100 ml метанол.

3.1.2.8. Патрони силикагел — 1 g (6 ml) за твърдофазна екстракция.

3.1.3. Апаратура

3.1.3.1. Епруветки с отвор на винт (с вместимост 5 ml ) с капачка със снадка от политетрафлуороетилен.

3.1.3.2. Градуирани или автоматични пипети, 2 ml и 0,2 ml.

3.1.4. Пречистване на пробите масло

При необходимост пробите се пречистват чрез преминаване на маслото през патрон силикагел за твърдофазна екстракция. Патрон силикагел (3.1.2.8) се поставя в апарат за вакуумно елуиране и се промива с 6 ml хексан (3.1.2.2); промиването се извършва без вакуум. След това разтвор на маслото (приблизително 0,12 g) в 0,5 ml хексан (3.1.2.2) се зарежда в колоната. Разтворът се прекарва през колоната и след това се елуира с 10 ml хексан/диетилов етер (87:13 v/v) (3.1.2.6). Комбинираните елуати се хомогенизират и се разделят на две еднакви по обем части. Една аликвотна част се изпарява до изсъхване в ротационен изпарител при понижено налягане при стайна температура. Остатъкът се разтваря в 1 ml хептан и разтворът е готов за анализ на мастни киселини чрез газова хроматография. Втората аликвотна част се изпарява и остатъкът се разтваря в 1 ml ацетон за анализ на триглицеридите чрез ВЕТХ при необходимост.

3.1.5. Процедура

В епруветка с отвор на винт с вместимост 5 ml (3.1.3.1) се претегля приблизително 0,1 g от пробата от маслото. Добавят се 2 ml (3.1.2.2) хептан и се разклаща. Добавят се 0,2 ml метанолов разтвор на калиев хидроксид (3.1.2.7), поставя се капачката със снадка от политетрафлуороетилен, затяга се и се разклаща енергично в продължение на 30 секунди. Оставя се да се разслои до избистряне на горния слой от разтвора. Декантира се горният слой, който съдържа метиловите естери. Хептановият разтвор е готов за инжектиране в газовия хроматограф. Препоръчва се разтворът да се запази в хладилника до анализа чрез газова хроматография. Не се препоръчва съхраняване на разтвора в продължение на повече от 12 часа.

ЧАСТ Б

АНАЛИЗ НА МЕТИЛОВИ ЕСТЕРИ НА МАСТНИ КИСЕЛИНИ ЧРЕЗ ГАЗОВА ХРОМАТОГРАФИЯ

1. ОБХВАТ

В настоящата част се дават общи насоки за прилагането на капилярна газова хроматография за определяне на качествения и количествен състав на сместа от метилови естери на мастните киселини, получени в съответствие с метода, указан в част А.

Частта не е приложима за полимеризирани мастни киселини.

2. РЕАКТИВИ

2.1. Газ носител

Инертен газ (хелий или водород), щателно подсушен и с кислородно съдържание по-малко от 10 mg/kg.

Бележка 1: Водородът може да удвои скоростта на анализа, но е опасен. Достъпни са средства за безопасност.

2.2. Спомагателни газове

2.2.1. Водород (чистота ≥ 99,9 %), свободен от органични онечиствания.

2.2.2. Въздух или кислород, свободен от органични онечиствания.

2.2.3. Азот (чистота > 99 %).

2.3. Референтен еталон

Смес от метилови естери на чисти мастни киселини или метиловите естери на мазнина с известен състав, за предпочитане сходен с този на мастното вещество, което ще се анализира. Цис- и транс- изомерите на метилови естери на октадеценова, октадекадиенова и октадекатриенова киселина са полезни за идентифициране на транс-изомери на ненаситени киселини.

Трябва да се вземат мерки за предотвратяване на окисляването на полиненаситените мастни киселини.

3. АПАРАТУРА

Дадените инструкции се отнасят до обикновеното оборудване, използвано за газова хроматография, включващо капилярни колонки и пламъчно-йонизационен детектор.

3.1. Газов хроматограф

Газовият хроматограф се състои от следните елементи.

3.1.1. Система за инжектиране

Използва се инжекционна система с капилярни колонки, като в този случай системата за инжектиране следва да е специално проектирана за използване с такива колонки. Тя може да е с колонен инжектор от тип със или без разделяне на пробата.

3.1.2. Пещ

Пещта трябва да е в състояние да нагрява капилярната колонка до температура от поне 260 °С и да поддържа желаната температура с точност до 0,1°С. Последното изискване е особено важно, когато се използва епруветка от кварц.

Използването на програмирано температурно нагряване се препоръчва във всички случаи и в частност за мастни киселини с по-малко от 16 въглеродни атома.

3.1.3. Капилярна колона

3.1.3.1. Тръба, изготвена от материал, инертен към веществата, които ще се анализират (обикновено от стъкло или кварц). Вътрешният диаметър трябва да е между 0,20 и 0,32 mm. Вътрешната повърхност следва да се обработи по подходящ начин (напр. подготовка на повърхността, инактивация), преди да се запълни с покритието от неподвижната фаза. Дължина 60 m е достатъчна за мастни киселини и цис- и транс- изомери на мастните киселини.

3.1.3.2. Подходящи са колонки с неподвижна фаза полярен полисилоксан (цианопропилсиликон) омрежен (напречно свързан). Бележка 2: Съществува риск полярните полисилоксани да създадат трудности при разпознаването и разделянето на линоленовата киселина и киселините с С20. Покритието трябва да е тънко, т.е. 0,1 до 0,2 μm.

3.1.3.3. Сглобяване и кондициониране на колонката Спазват се нормалните мерки за безопасност при сглобяване на капилярните колонки, т.е. подреждането на колонката в пещта (носител), избор и сглобяване на свръзките (плътност за недопускане на изтичане), поставяне на краищата на колонката в инжектора и детектора (намаляване на мъртвите обеми). Поставя се колонката под поток от газ носител (напр. 0,3 bar (30 kPa) за колонка с дължина 25 m и вътрешен диаметър 0,3 mm). Колонката се кондиционира чрез програмиране на пещта за повишаване на температурата в сравнение с околната с 3 °С/min до температура с 10 °С по-ниска от границата за разграждане на неподвижната фаза. Поддържа се температурата на пещта в продължение на един час до стабилизиране на базисната линия. Понижава се до 180 °C за работа при изотермални условия. Бележка 3: Предварително кондиционирани по подходящ начин колонки се предлагат в търговската мрежа.

3.1.4. Пламъчно-йонизационен детектор и усилвателен преобразувател.

3.2. Спринцовка

Спринцовката трябва да има максимална вместимост 10 μl и да е градуирана на деления от 0,1 μl.

3.3. Система за събиране на данни

Система за събиране на данни, свързана онлайн с детекторите и използвана със софтуерна програма, подходяща за интегриране на пиковете и нормализиране.

4. ПРОЦЕДУРА

Дейностите, описани в точки 4.1.—4.3, се отнасят до използването на пламъчно-йонизационен детектор.

4.1. Условия на изпитване

4.1.1. Избор на оптимални условия на работа за капилярни колони

Предвид ефикасността и пропускливостта на капилярните колонки разделянето на различните съставки и времетраенето на анализа в голяма степен зависят от скоростта на потока на газа носител в колонката. Следователно ще е необходимо да се оптимизират условията на работа чрез коригиране на този параметър (или просто — към намаляване на налягането на колонката) в зависимост от това дали се цели подобряването на разделянето или извършването на по-бърз анализ.

Следните условия се оказаха подходящи за разделяне на метилови естери на мастни киселини (C4—C26). Примери на хроматограми са показани в допълнение Б:







температура на инжектора: 250 °C температура на детектора: 250 °C температура на пещта: 165 °C (8 min) до 210 °C при 2 °C/min газ носител водород: входно налягане на колоната, 179 kPa общ поток: 154,0 ml/min; съотношение на разделяне: 1:100 обем на впръскване: 1 μl

4.1.2. Определяне на разделителната способност (вж. допълнение А)

Изчисляване на разделителната способност R, на два съседни пика I и II, използвайки формулата:

R = 2 × ((dr(II) – dr(I) )/(ω(I) ω(II))) или R = 2 × ((tr(II) – tr(I) )/(ω(I) ω(II))) (USP) (Фармакопея на САЩ),

или

R = 1,18 × ((tr(II) – tr(I))/(ω0,5(I) + ω0,5(II))) (EP, BP, JP, DAB), (JP (Фармакопея на Япония), EP (Европейска фармакопея), (BP (Фармакопея на Великобритания)

където:

d r(I) е разстоянието на задържане на пик I;

d r(II) е разстоянието на задържане на пик II;

t r(I) е времето на задържане на пик I;

t r(II) е времето на задържане на пик II;

ω(I) е широчината на основата на пик I;

ω(II) е широчината на основата на пик II;

ω0,5 е широчината на пика на посоченото съединение, при средата на височината на пика;

Ако ω(I) ≈ ω(II), да се изчисли R, като се използват следните формули:

R = (dr(II) – d r(I))/ω = (dr(II) – d r(I))/4σ

където:

σ е стандартното отклонение (вж. допълнение А, фигура 1).

Ако разстоянието dr между двата пика d r(II) – d r(I) е равно на 4σ, разделителната способност R = 1.

Ако два пика не са напълно разделени, допирателните към инфлексните точки на двата пика се пресичат в точка C. За да бъдат напълно разделени двата пика, разстоянието между тях трябва да бъде равно на:

d r(II) – d r(I) = 6 σ откъдето R = 1,5 (вж. допълнение A, фигура 3).

5. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ

5.1. Качествен анализ

Разпознават се пиковете на метиловите естери за пробата от хроматограмата в допълнение Б, фигура 1, ако е необходимо чрез интерполация или чрез сравнение с тези на референтните смеси на метиловите естери (както е посочено в точка 2.3).

5.2. Количествен анализ

5.2.1. Определяне на състава

Изчислява се масовата част w i на отделните метилови естери на мастни киселини, изразена в проценти от масата на метиловите естери, както следва:

5.2.2. Метод на изчисляване

5.2.2.1. Общ случай

Изчислява се съдържанието на даден компонент i, изразено в проценти от масата на метиловите естери, чрез определянето на процента, представляващ площта на съответния пик, отнесена към сбора от площите на всички пикове, при използване на следната формула:

wi = (Αi/ΣΑ) × 100

където:

Ai е площта под пика на отделния метилов естер на мастна киселина i;

ΣΑ е сборът от площите под всички пикове на всички отделни метилови естери на мастни киселини.

Резултатите се изразяват с точност до две цифри след десетичната запетая.

Бележка 4: За мазнини и масла масовата част на метиловите естери на мастни киселини е равна на масовата част на триацилглицеролите в грамове на 100 g. За случаите, в които това допускане не се позволява, вж. 5.2.2.2.

5.2.2.2. Използване на корекционни коефициенти

В определени случаи, например при наличието на мастни киселини с по-малко от осем въглеродни атома или на киселини с вторични групи, площите се коригират със специфични корекционни коефициенти (Fci). Тези коефициенти се определят за всеки един инструмент. За тази цел трябва да се използват подходящи референтни материали със сертифициран състав на мастни киселини в съответния обхват.

Бележка 5: Тези корекционни коефициенти не са идентични с теоретичните корекционни коефициенти за FID, които се посочват в допълнение Α, тъй като те включват и параметрите на инжекционната система и др. Въпреки това, в случаите на по-големи разлики следва да бъдат проверени параметрите на цялата система.

За тази референтна смес, процентното съотношение на метилов естер на мастни киселини i е представено от формулата:

wi = (mi /Σm) × 100

където:

m i е масата на метиловия естер на мастни киселини i в референтната смес;

Σm е общият сбор на масите на различните компоненти като метилови естери на мастни киселини в референтната смес.

От хроматограмата на референтната смес се изчислява процентът на площта за метилов естер на мастни киселини i както следва:

wi = (Αi/ΣΑ) × 100

където:

Ai е площта на метилов естер на мастни киселини i в референтната смес;

ΣА е сумата от всички площи на всички метилови естери на референтната смес.

Съответно корекционният коефициент Fc е

Fc = (mi × ΣΑ)/(Αi/Σm)

За извадката, процентът от масата на всеки метилов естер на мастни киселини i е:

wi = (Fi × Αi)/Σ (Fi × Αi)

Резултатите се изразяват до две цифри след десетичната запетая.

Бележка 6: Изчислената стойност съответства на процента от масата на отделните мастни киселини, изчислени като триацилглицероли на 100 g мазнини.

5.2.2.3. Използване на вътрешен стандарт

При определени анализи (например, когато не са определени количествено всички мастни киселини, например когато има наличие на киселини с четири и шест въглеродни атома, наред с киселини с 16 и 18 въглеродни атома, или когато е необходимо да се определи абсолютното количество на някоя мастна киселина в дадена проба) е необходимо да се използва вътрешен стандарт. Често се използват мастни киселини с 5, 15 или 17 въглеродни атома. Трябва да се определи корекционният коефициент (ако има такъв) за вътрешния стандарт.

Процентното съотношение по маса на компонента i, изразено като метилови естери, тогава се дава чрез формулата:

wi = (mIS × Fi × Ai)/(m × FIS × AIS)

където:

A i е площта на метилов естер на мастни киселини i;

A IS е площта на вътрешния стандарт;

F i е корекционният коефициент на мастната киселина i, изразена като метилов естер на мастни киселини;

F IS е корекционният коефициент на вътрешния стандарт;

m е масата, в милиграми, на изпитваната проба

m IS е масата, в милиграми, на вътрешния стандарт

Резултатите се изразяват с точност до две цифри след десетичната запетая.

6. ПРОТОКОЛ ОТ ИЗПИТВАНЕТО

Протоколът от изпитването следва да описва методите, използвани за приготвянето на метиловите естери и за анализа чрез газова хроматография. Също така той трябва да включва всички подробности около извършването, които не са упоменати в настоящия стандартен метод, или разгледани като незадължителни, както и подробности относно всички инциденти, които може да са повлияли на резултатите.

Протоколът от изпитването трябва да съдържа всички необходими данни за пълната идентификация на пробата.

7. ТОЧНОСТ

7.1. Резултати от междулабораторно изпитване

Подробности за междулабораторно изпитване относно прецизността на метода са дадени в приложение В към стандарт IOC/T.20/Doc. № 33. Стойностите, получени от това междулабораторно изпитване може да не са приложими към концентрационни обхвати и матрици, различни от посочените.

7.2. Повторяемост

Абсолютната разлика между два независими единични резултата от изпитване, получени чрез използването на един и същ метод върху идентичен изпитван материал, в една и съща лаборатория, от един и същ оператор, чрез използването на едно и също оборудване, в кратък интервал от време, не трябва да надвишава в повече от 5 % от случаите r от таблиците 1—14 в приложение В към стандарт IOC/T.20/Doc. № 33.

7.3. Възпроизводимост

Абсолютната разлика между два независими единични резултата от изпитване, получени чрез използването на един и същ метод върху идентичен изпитван материал, в различни лаборатории, от различни оператори, чрез използването на различно оборудване, не трябва да надвишава в повече от 5 % от случаите R от таблиците 1—14 в приложение В към стандарт IOC/T.20/Doc. № 33.









Допълнение A

Фигура 1

ω0.5 е широчината при средата на височината на триъгълника (ABC) и b е широчината при средата на височината на триъгълника (NPM).







Фигура 2 Фигура 3









Допълнение Б

Фигура 1

Газово-хроматографски профил, получен по метода на метилиране на студено от маслиново масло от остатъчен материал.

Хроматографските пикове съответстват на метиловите и етиловите естери, освен ако е посочено друго.

▼B









ПРИЛОЖЕНИЕ XI

ОПРЕДЕЛЯНЕ СЪДЪРЖАНИЕТО НА ЛЕТЛИВИТЕ ХАЛОГЕНИРАНИ РАЗТВОРИТЕЛИ В МАСЛИНОВОТО МАСЛО

1. МЕТОД

Газов хроматографски анализ по способа на височинния газов обем.

2. ОБОРУДВАНЕ

2.1. Апарат за газова хроматография с детектор за улавяне на електрони (ДУЕ).

2.2. Апарат за височинен газов обем.

2.3. Газовохроматографска колонка, стъклена, с дължина 2 m и диаметър 2 mm, неподвижна фаза. OV101 10 % или еквивалентен за импрегниране на калцирана инфузорна почва, промита с киселина и силанизирана, с размер на частиците между 80 и 100 mesh.

2.4. Пренасящи и спомагателни газове: азот за газова хроматография, подходящ за разпознаване чрез електронно улавяне.

2.5. Стъклени колби, от 10 до 15 ml, с тефлоново покритие и алуминиеви тапи, и приспособление за вкарване на спринцовка.

2.6. Щипки за херметично затваряне.

2.7. Газова спринцовка, от 0,5 до 2 ml.

3. РЕАКТИВИ

Стандартни: халогенирани разтворители със степен на чистота, подходящи за газова хроматография.

4. ХОД НА ОПИТА

4.1. Претеглят се точно 3 g масло в стъклена колба (която няма да се използва повече); затваря се херметично. Поставя се в термостат при 70 °C за един час. Като се използва спринцовка, внимателно се отнемат 0,2 до 0,5 ml от височинния обем. Инжектира се в колонката на газовия хроматографски апарат, настроен както следва: — температура на инжектора: 150 °C; — температура на колонката: 70 до 80 °C; — температура на детектора: 200 до 250 °C. Могат да се използват и други температурни стойности, стига резултатът да остане еквивалентен.

4.2. Референтни разтвори: подготвят се стандартни разтвори като се използва рафинирано маслиново масло без следи от разтворители с концентрации от 0,05 до 1 ppm (mg/kg), които да съответстват на предполагаемото съдържание на пробата. Халогенираните разтворители могат да се разреждат с пентан.

4.3. Количествено измерване: изчислява се съотношението между повърхностите или покачванията на пиковете на пробата и стандартния разтвор с предполагаема най-близка концентрация. Ако отклонението е по-голямо от 10 %, анализът трябва да се повтори, като се проведе сравнение с друг стандартен разтвор, докато отклонението се сведе в рамките на 10 %. Съдържанието се определя въз основа на средната стойност от отделните инжектирания.

4.4. Изразяване на резултатите: в ppm (mg/kg). Границата на разпознаване по този метод е 0,01 mg/kg.

▼M26









ПРИЛОЖЕНИЕ XII

МЕТОД ЗА ОРГАНОЛЕПТИЧНА ОЦЕНКА НА НЕОБРАБОТЕНО МАСЛИНОВО МАСЛО НА МЕЖДУНАРОДНИЯ СЪВЕТ ЗА МАСЛИНОВИТЕ ПРОДУКТИ (IOC)

▼M28

1. ЦЕЛ И ОБХВАТ

Целта на описания в настоящото приложение международно използван метод е да се установи процедурата за оценка на органолептичните характеристики на необработеното маслиново масло по смисъла на част VIII, точка 1 от приложение VII към Регламент (ЕС) № 1308/2013 на Европейския парламент и на Съвета ( 4 ) и да се определи методът за неговото класифициране въз основа на посочените характеристики. Методът съдържа също така указания за незадължително етикетиране.

Описаният метод се прилага само за необработеното маслиново масло и за неговото класифициране или етикетиране в зависимост от интензитета на разграничените недостатъци и на плодовия аромат, определени от група подбрани, обучени и проверени дегустатори, които работят в група.

Посочените в настоящото приложение стандарти на IOC се използват в тяхната последна налична редакция.

▼M26

2. ОСНОВНИ ОБЩИ ПОНЯТИЯ, ИЗПОЛЗВАНИ ПРИ СЕТИВНИЯ АНАЛИЗ

Вж. стандарт IOC/T.20/Doc. № 4 — „Сетивен анализ — основни общи понятия“

3. СПЕЦИФИЧНИ ПОНЯТИЯ

3.1. Отрицателни признаци

Мухъл/кални отлагания характерен вкус на масло, което е получено от маслини, складирани на купчини или съхранявани при такива условия, че са достигнали напреднал стадий на анаеробна ферментация, или на масло, което е било в контакт с отложена в бъчви и подземни цистерни кал, и в което също се е развил процес на анаеробна ферментация.

Плесен/влага/пръст характерен вкус на масло, получено от маслини, в които са се развили големи количества плесен и дрожди поради съхранението на плодовете на влага в продължение на няколко дни, или на масло, получено от маслини, които при събирането си са били замърсени с пръст или кал и не са били измити.

Винен/оцетен/кисел/горчив характерен за някои масла вкус, който напомня на вино или оцет. Той се дължи най-вече на образуването на оцетна киселина, етилацетат и етанол в резултат на аеробната ферментация на маслините или маслиновата паста, оставени върху непочистени подложки за пресоване.

Гранивост вкус на масло, преминало през интензивен процес на окисляване.

Замръзнали маслини (влажна дървесина) характерен вкус на масло, извлечено от маслини, които са били замръзнали още на дървото.

▼M28

3.1.1. Други отрицателни признаци







Затоплено или прегоряло Характерен вкус на масло, предизвикан от прекалено и/или продължително загряване при обработката, особено при термично смесване на пастата, ако този процес е извършен при неподходящи температурни условия. Сено—дърво Характерен вкус на някои масла, получени от изсъхнали маслини. Блудкав Усещане за плътност и кашкавост в устата, което създават някои стари масла. Грес Вкус на масло, който напомня вкуса на газьол, смазочни материали или минерални масла. Зеленчуци вода Вкус, придобит от масло в резултат на продължителен контакт със зеленчукова вода, в която е започнал процес на ферментация. Саламура Вкус на масло, извлечено от маслини, които са били съхранявани в солен разтвор. Металически Вкус, който напомня метал. Характерен е за масло, което е престояло в продължителен контакт с метални повърхности при намачкването, смесването, пресоването или съхранението. Коило Характерен вкус на масло, получено от маслини, които са били пресовани върху нови подложки от коило. Вкусът може да се различава в зависимост от това, дали подложките са били изработени от зелено или сушено коило. С вкус на ларви Вкус на масло, получено от маслини, които са били сериозно засегнати от ларвата на маслиновата мушичка (Bactrocera oleae). Краставици Вкус, получен, когато маслото е стояло пакетирано херметически прекалено дълго, най-вече в тенекиени кутии и който се дължи на образуването на 2,6-нонадиенал.

3.2. Положителни признаци







Плодов аромат Съвкупност от характерни за маслото обонятелни възприятия, които зависят от сорта маслини и произхождат от здрави и пресни маслини — както узрели, така и неузрели. Той се възприема пряко и/или ретроназално. Горчивина Основен вкус, характерен за масло, получено от зелени маслини или от маслини в начален стадий на зреене. Той се възприема от жлебовидните папили във V-образната част на езика. Стипчивост Остро допирно усещане, характерно за масло, произведено предимно от все още неузрели маслини в началото на събиране на реколтата. Може да се възприеме в цялата устна кухина и особено в гърлото.

▼M32

3.3. Незадължителни понятия за целите на етикетирането

При поискване ръководителят на групата дегустатори може да удостовери, че оценените масла съответстват на определенията и скалите, които отговарят единствено на посочените по-долу термини в зависимост от интензитета и възприятието на признаците.

Положителни признаци (плодов аромат, горчивина и стипчивост): В зависимост от интензитета на възприемане:

— Силен, когато медианата на признака е по-висока от 6,0;

— Среден, когато медианата на признака е по-висока от 3,0 и по-малка или равна на 6,0;

— Деликатен, когато медианата на признака е по-ниска или равна на 3,0;