01998A0123(01) — BG — 06.12.2007 — 001.001

Този текст служи само за информационни цели и няма правно действие. Институциите на Съюза не носят отговорност за неговото съдържание. Автентичните версии на съответните актове, включително техните преамбюли, са версиите, публикувани в Официален вестник на Европейския съюз и налични в EUR-Lex. Тези официални текстове са пряко достъпни чрез връзките, публикувани в настоящия документ

Изменен с:









▼B

КОНВЕНЦИЯ

съставена на основание член К.3 от Договора за Европейския съюз, за взаимопомощ и сътрудничество между митническите администрации







ВИСОКОДОГОВАРЯЩИТЕ СТРАНИ по настоящата конвенция, държави-членки на Европейския съюз, КАТО СЕ ПОЗОВАВАТ на акта на Съвета на Европейския съюз от 18 декември 1997 г., КАТО ПРИПОМНЯТ необходимостта от засилване на задълженията, съдържащи се в Конвенцията за взаимопомощ между митническите администрации, подписана в Рим на 7 септември 1967 г., КАТО ОТЧИТАТ отговорността на митническите администрации на митническата територия на Общността, и в частност на нейните входни и изходни пунктове, за предотвратяване, разследване и ограничаване на нарушения не само на правилата на Общността, но също и на националните законодателства, особено случаите по членове 36 и 223 от Договора за създаване на Европейската общност; КАТО ОТЧИТАТ сериозната заплаха за общественото здраве, морал и сигурност, която нарастващият незаконен трафик от всякакъв вид представлява; КАТО ОТЧИТАТ необходимостта от регламентиране на определени форми на сътрудничество при трансгранични действия за предотвратяване, разследване и преследване на определени нарушения, както на националните законодателства на държавите-членки, така и на митническите разпоредби на Общността, както и необходимостта тези трансгранични действия да се осъществяват винаги в съответствие с принципите на законност (съобразявайки се със съответното законодателство, приложимо в запитаната държава-членка и с директивите на компетентните органи на тази държава-членка), субсидиарност (подобни мерки следва да се предприемат само, когато е очевидно, че други действия с по-малко относително значение са неподходящи) и съразмерност (мащабът и продължителността на действията се определят в светлината на сериозността на предполагаемото нарушение); УБЕДЕНИ в необходимостта от засилване на сътрудничеството между митническите администрации, чрез определяне на процедурите, по реда на които те могат да действат съвместно и да си обменят данни, свързани с незаконен трафик; КАТО ИМАТ ПРЕДВИД, че митническите администрации в ежедневната си работа трябва да прилагат и общностните, и национални разпоредби, и че поради това има очевидна необходимост разпоредбите за взаимопомощ и сътрудничество в двата сектора да се развиват, доколкото е възможно, паралелно, СЕ СПОРАЗУМЯХА ЗА СЛЕДНИТЕ РАЗПОРЕДБИ:







ДЯЛ I

ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

Член 1

Обхват

1. Без да се нарушават компетенциите на Общността, държавите-членки на Европейския съюз чрез техните митнически администрации си сътрудничат и оказват взаимопомощ, с цел:

— предотвратяване и разкриване на нарушения на националното митническо законодателство, — и

— разследване и наказване на нарушения на митническите разпоредби на общностно и национално ниво.

2. Без да се нарушават разпоредбите на член 3, настоящата конвенция не засяга разпоредбите, приложими по отношение на взаимопомощта по наказателни въпроси между съдебните органи, по-благоприятни разпоредби в двустранни или многостранни споразумения между държавите-членки, регулиращи сътрудничеството по реда на параграф 1, осъществявано между митническите органи или други компетентни органи на държавите-членки, или споразумения в същата област, договорени по силата на еднакво законодателство или на специална система, предвиждаща реципрочно прилагане на мерки за взаимопомощ.

Член 2

Правомощия

Митническите администрации прилагат настоящата конвенция в рамките на правомощията, предоставени им по силата на техните национални законодателства. Нищо в настоящата конвенция не може да се тълкува като засягане на правомощията на митническите администрации, възложени съгласно националните им законодателства, по смисъла на настоящата конвенция.

Член 3

Връзки с взаимопомощта, предоставяна от съдебните органи

1. Настоящата конвенция обхваща взаимопомощта и сътрудничеството в рамките на наказателни разследвания относно нарушения на националните и общностните митнически разпоредби, по отношение на които запитващият орган има правомощия по силата на националното законодателство на съответната държава-членка.

2. Когато наказателно разследване се провежда от или под ръководството на съдебен орган, този орган определя дали исканията за взаимопомощ или сътрудничество в тази връзка следва да се отправят на основание разпоредбите, приложими относно взаимопомощта по наказателни въпроси, или на базата на настоящата конвенция.

Член 4

Определения

За целите на настоящата конвенция се прилагат следните определения:

1. „Национални митнически разпоредби“: всички нормативни актове и административни разпоредби на държава-членка, чието прилагане е изцяло или частично, в правомощията на митническата администрация на въпросната държава-членка, относно:

— трансграничния трафик на стоки, поставени под забрани, ограничения или контрол, по-конкретно по реда на членове 36 и 223 от Договора за създаване на Европейската общност;

— акцизни ставки, които не са хармонизирани;

2. „митнически разпоредби на Общността“:

— съвкупността от общностни разпоредби и тези, свързани с тяхното прилагане, регулиращи вноса, износа, транзита и представянето на стоки, търгувани между държавите-членки и трети страни, както и между държавите-членки, когато стоките нямат общностен статут по смисъла на член 9, параграф 2 от Договора за създаване на Европейската общност, или стоки, които подлежат на допълнителен контрол или проучване с цел установяване на техния общностен статут;

— съвкупността от разпоредби, приети на равнище Общност в областта на Общата селскостопанска политика и специфичните разпоредби, приети относно стоки, получени в резултат на преработката на селскостопански продукти;

— съвкупността от разпоредби, приети на равнище Общност за хармонизираните акцизни ставки и за данък добавена стойност при внос, заедно с националните разпоредби за прилагането им;

3. „нарушение“: действия противоречащи на националните или общностни митнически разпоредби, включително, inter alia:

— участие в, или опити за извършване на подобни нарушения,

— участие в престъпни групи, извършващи подобни нарушения,

— пране на пари, придобити в резултат на нарушенията, посочени в настоящия параграф;

4. „взаимопомощ“: оказването на помощ между митническите администрации по реда на настоящата конвенция;

5. „запитващ орган“: компетентният орган на държавата-членка, който отправя искане за помощ;

6. „запитан орган“: компетентният орган на държавата-членка до който е отправено искането за помощ;

7. „митнически администрации“: митническите органи на държавите-членки, както и други органи с правомощия за прилагане разпоредбите на настоящата конвенция;

8. „лични данни“ цялата информация, отнасяща се до физическо лице с установена самоличност или чиято самоличност може да се установи; самоличността на едно лице се счита, че може да се установи, ако тя или той могат директно или косвено да бъдат установени, като например с идентификационен номер или с един или друг конкретен елемент, които са характеристики на неговата или нейната физическа, физиологическа, психологическа, икономическа, културна или социална идентичност;

9. „трансгранично сътрудничество“: сътрудничество между митническите администрации през границите на всяка държава-членка.

Член 5

Централни координационни звена

1. Държавите-членки определят в митническите си органи централно координационно звено. Това звено отговаря за получаване на всички искания за взаимопомощ по реда на настоящата конвенция и за координиране на тази взаимопомощ, като се спазва параграф 2. Звеното отговаря също така и за сътрудничеството с другите органи, ангажирани с мерките за взаимопомощ съгласно настоящата конвенция. Координационните звена на държавите-членки поддържат необходимият пряк контакт помежду си, особено в случаите по дял IV.

2. Дейността на централното координационно звено не изключва, особено при спешност, пряко сътрудничество между останалите структури на митническите органи на държавите-членки. С цел постигане на ефикасност и съгласуваност, централните координационни звена биват информирани за всяко действие, включващо подобно пряко сътрудничество.

3. Когато обработка на дадено искане изцяло или частично не е от компетентността на митническите органи, централното координационно звено препраща искането на компетентните национални органи и информира запитващия орган за предприетите стъпки.

4. Когато поради пречки от правно естество или причини, свързани със същността на искането, не може да се пристъпи към неговото изпълнение, координационното звено връща искането на запитващия орган с разяснения за причините, поради които искането не може да бъде обработено.

Член 6

Служители за връзка

1. Държавите-членки могат да се договарят помежду си за обмен на служители за връзка между тях за ограничен или неограничен период и при взаимно договорени условия.

2. Служителите за връзка нямат правомощия за намеса в приемащата ги държава.

3. С цел подпомагане на сътрудничеството между митническите администрации на държавите-членки, на служителите за връзка могат, по договаряне, или по молба на компетентните органи на държавите-членки, да бъдат възложени следните задължения:

а) да развиват и ускоряват обмена на информация между държавите-членки;

б) да предоставят помощ при разследвания, които се отнасят до тяхната държава-членка или държавата-членка, която представляват;

в) да предоставят помощ при обработка на искания за помощ;

г) да съветват и подпомагат приемащата ги държава при подготовката и извършването на трансгранични операции;

д) всички други задължения, за които държавите-членки се споразумеят помежду си.

4. Държавите-членки могат да се договорят на двустранна или многостранна основа за пълномощията и местонахождението на служителите за връзка. Служителите за връзка могат също да представляват интересите на една или повече държави-членки.

Член 7

Задължение за доказване на самоличността

Освен ако не е предвидено друго в настоящата Конвенция, служителите на запитващия орган, които присъстват в друга държава-членка, за да упражняват правата си, определени в настоящата Конвенция, по всяко време са длъжни да представят писмен документ удостоверяващ самоличността и официалните им функции.







ДЯЛ II

ПОМОЩ ПО ИСКАНЕ

Член 8

Принципи

1. За да предостави помощ, изискана по реда на настоящия пял, запитаният орган, или компетентният орган, към който същият се е обърнал, действа както когато действа от свое име и за своя сметка или когато действа при искане от страна на друг орган на неговата държава-членка. При тези си действия въпросният орган се възползва от всичките си правомощия в рамките на националното си законодателство, за да отговори на искането.

2. Запитаният орган разширява помощта си, за да обхване всички обстоятелства по нарушението, които имат определена връзка с предмета на искането за помощ, без това да изисква каквото и да е допълнително искане. При наличие на съмнение, запитаният орган контактува първо със запитващия орган.

Член 9

Форма и съдържание на искането за помощ

1. Исканията за помощ се представят винаги в писмен вид. Документите, необходими за изпълнението на подобни искания задължително ги придружават.

2. Исканията по реда на параграф 1, съдържат следната информация:

а) запитващият орган, който подава искането;

б) исканите мерки;

в) предметът и причината за подаване на искането;

г) законите, правилниците и другите нормативни актове, свързани с искането;

д) колкото е възможно по-точни и по-обхватни данни за физическите или юридически лица, които са обект на разследването;

е) резюме на съответните факти освен в случаите, предвидени в член 13.

3. Исканията се подават на официален език на държавата-членка на запитания орган, или на език, приемлив за този орган.

4. Когато обстоятелствата налагат това, исканията могат да бъдат отправяни устно, но трябва да бъдат потвърдени писмено възможно най-бързо.

5. Ако искането не отговаря на формалните изисквания, запитаният орган може де поиска поправянето или допълването му; междувременно, необходимите мерки за изпълнение на искането могат да започнат.

6. Запитаният орган приема прилагането на определена специална процедура в отговор на искане, при условие, че тя не противоречи на законовите и административни разпоредби на запитаната държава-членка.

Член 10

Искания за информация

1. По искане на запитващия орган, запитаният орган му предоставя цялата информация, даваща му възможност да предотвратява, разкрива и преследва нарушения.

2. Предаваната информация се придружава от доклади и други документи, или заверени копия или извадки от същите, на които се основава тази информация, и които са притежание на запитания орган, или които са предоставени или получени, за да се изпълни искането за информация.

3. При договореност между запитващия и запитания органи, служители, упълномощени от запитващия орган могат, при условие че са получили подробни нареждания от запитания орган, да получат информация по реда на параграф 1 от органите на запитаната държава-членка. Тази разпоредба се прилага за цялата информация, получена от документацията, до която имат достъп служителите на тези органи. Тези служители се упълномощават да вземат копия от тази документация.

Член 11

Искания за наблюдение

По искане на запитващия орган, запитаният орган извършва, доколкото е възможно специално наблюдение, или организира осъществяването на специално наблюдение върху лица, за които съществуват сериозни основания да се счита, че са нарушили общностните или национални митнически разпоредби или извършват, или вече са извършили подготвителни действия с цел извършването на подобни нарушения. По искане на запитващия орган, запитаният орган предприема също наблюдение върху места, транспортни средства и стоки, свързани с дейности, които са в разрез с гореспоменатите митнически разпоредби.

Член 12

Искания за проверки

1. Запитаният орган, по искане на запитващия орган, провежда, или организира провеждането на съответните проверки, свързани с операции, при които са извършени нарушения, или операции по отношение на които запитващият орган има съмнения за извършване на нарушения.

Запитаният орган информира за резултатите от проверките си запитващия орган. Член 10, параграф 2 се прилага mutatis mutandis.

2. При наличие на договореност между запитващия и запитания органи служители, определени от запитващия орган могат да присъстват на проверките, посочени в параграф 1. Проверките винаги се извършват от служители на запитания орган. Служителите на запитващия орган не могат по своя инициатива да осъществяват правомощията, предоставени на служителите на запитания орган. Въпреки това, те имат достъп до същите помещения и същите документи като служителите на запитания орган, с тяхното посредничество и единствено за целите на извършваната проверка.

Член 13

Уведомяване

1. По искане на запитващия орган, запитаният орган, в съответствие с националните разпоредби на държавата-членка, където е установен, уведомява адресата за всички документи и решения, произтичащи от компетентните органи на държавата-членка, където е установен запитващия орган, и засягащи прилагането на настоящата конвенция.

2. Исканията за уведомяване, отправени по повод връчване на документа или решението, се придружават от превод на официалния език, или на един от официалните езици на държавата-членка, където е установен запитващият орган, като последният има право да се откаже от подобен превод.

Член 14

Използване като доказателство

Данни, сертификати, информация, документи, заверени копия и други документи, получени от служители на запитания орган в съответствие с тяхното национално законодателство и предадени на запитващия орган по случаите на взаимопомощ, предвидена в членове от 10 до 12, могат да се използват като доказателства, в съответствие с националното законодателство от компетентните органи на държавата-членка, където е установен запитващият орган.







ДЯЛ III

НЕПОСРЕДСТВЕНА ПОМОЩ

Член 15

Принцип на действие

Компетентните органи на всяка една държава-членка, по реда определен в членове 16 и 17, спазвайки ограниченията наложени от националното законодателство, предоставят помощ на компетентните органи на други държави-членки без да са получили за това предварително искане.

Член 16

Наблюдение

С цел предотвратяване, разкриване и преследване на нарушения в друга държава-членка, компетентните органи на всяка една държава-членка:

а) доколкото е възможно провеждат, или са провели, специалното наблюдение, описано в член 11;

б) съобщават на компетентните органи на заинтересованата държава-членка цялата информация, с която разполагат, и по-конкретно, доклади и други документи, или заверени копия или извадки от тях, относно операциите, свързани с планирано или извършено нарушение.

Член 17

Непосредствена информация

Компетентните органи на всяка държава-членка изпращат незабавно на компетентните органи на другите заинтересовани държави-членки цялата налична информация за планирани или извършени нарушения, и по-конкретно, информация относно стоките, предмет на нарушението и новите начини и средства за извършване на подобни нарушения.

Член 18

Използване като доказателство

Доклади от осъществено наблюдение и информация, получени от служители на една държава-членка и предадени на друга държава-членка по време на непосредствената помощ, предвидена в членове от 15 до 17, могат да се използват като доказателство, в съответствие с националното законодателство от компетентните органи на държавата-членка, получаваща информацията.







ДЯЛ IV

СПЕЦИАЛНИ ФОРМИ НА СЪТРУДНИЧЕСТВО

Член 19

Принципи на действие

1. Митническите администрации предприемат трансгранично сътрудничество съгласно настоящия дял. Те си предоставят една на друга необходимата помощ посредством служители и организационна подкрепа. Исканията за сътрудничество, като правило, имат формата на исканията за помощ по реда на член 9. В определени случаи, посочени в настоящия дял, с одобрение от страна на запитания орган, служители от запитващия орган могат да предприемат действия на територията на запитаната страна.

Координирането и планирането на трансгранични операции е задължение на централното координационно звено съгласно член 5.

2. Трансграничното сътрудничество по смисъла на параграф 1 се разрешава за предотвратяване, разследване и преследване на нарушения в случаи на:

а) незаконен трафик на упойващи и психотропни вещества, оръжия, амуниции, експлозивни материали, предмети с културна стойност, опасни и токсични отпадъци, ядрени материали, или материали или оборудване, предназначени за производството на атомно, биологично и/или химическо оръжие (забранени стоки);

б) търговия с вещества, включени в списъци I и II от Конвенцията на Организацията на обединените нации за борба срещу незаконния трафик на упойващи и психотропни вещества и предназначени за незаконно производство на наркотични вещества (прекурсори на наркотични вещества);

в) незаконна трансгранична търговия със стоки, за които се дължат данъци или мита, с цел избягване заплащането на тези данъци или мита, или неправомерно получаване на държавни плащания във връзка с внос или износ на стоки, когато обемът на търговията и свързаният с нея риск за държавните вземания и субсидии са такива, че потенциалните финансови загуби за бюджета на Европейските общности или държавите-членки са значителни;

(г) всяка друга търговия със стоки, забранена от общностните или национални разпоредби.

3. Запитаният орган не е задължен да се включи в специалните форми на сътрудничество, посочени в настоящия дял, ако видът на исканото разследване не е разрешен или предвиден в националното законодателство на запитаната държава-членка. В такъв случай запитващият орган има право по същата причина да откаже съответно искане за трансгранично сътрудничество при условията на реципрочност, когато то е поискано от орган на запитаната държава-членка.

4. Ако е необходимо съгласно националното законодателство на държавите-членки, участващите органи се обръщат към своите съдебни органи за одобрение на планираните разследвания. Когато компетентните съдебни органи дадат своето одобрение при определени условия и изисквания, участващите органи се задължават да осигурят спазването им при провеждане на разследванията.

5. Когато служители на една държава-членка участват в дейности на територията на друга държава-членка по силата на настоящия дял и с действията си причинят щети, държавата-членка на чиято територия са нанесени щетите, ги възстановява в съответствие с националното си законодателство по същия начин, по който би постъпила, ако щетите са причинени от нейни служители. Тази държава-членка получава пълната сума на разходите, платени на жертви, или други упълномощени лица или институции, от държавата-членка, чиито служители са причинили щетите.

6. Без да нарушава упражняването на правата си по отношение на трети страни и независимо от задължението да възстанови щетите, съгласно второто изречение на параграф 5, всяка една държава-членка се въздържа, в случаят, предвиден в първото изречение на параграф 5, да изисква възстановяването на размера на щетите, които е претърпяла от друга държава-членка.

7. Информация, получена от служители по време на трансгранично сътрудничество, предвидено в членове от 20 до 24, може да се използва като доказателство от компетентните органи на държавата-членка, която я получава, в съответствие с националното законодателство и специфичните условия, определени от компетентните органи на държавата, в която е получена информацията.

8. По време на операциите, посочени в членове от 20 до 24, служители със задача на територията на друга държава-членка, се третират по същия начин както и служители на тази държава, по отношение на нарушения, извършени срещу тях, или от тях.

Член 20

Действащо преследване

1. Служители на митническата администрация на една от държавите-членки, преследващи в своята държава лице, забелязано в процес на извършване на някое от нарушенията, посочени в член 19, параграф 2, което би могло да доведе до екстрадиция, или участващо в подобно нарушение, имат право да продължат преследването на територията на друга държава-членка, без предварително разрешение, когато поради спешността на ситуацията не е било възможно да уведомят компетентните органи на другата държава-членка, преди влизането си на нейна територия, или когато тези органи не са били в състояние да пристигнат навреме на мястото за да продължат преследването.

Не по-късно от пресичането на границата преследващите служители се свързват с компетентните органи на държавата-членка, на чиято територия продължава преследването. Преследването се прекратява веднага щом държавата-членка, на чиято територия то се осъществява, поиска това. По искане на преследващите служители, компетентните органи на въпросната държава-членка задържат преследваното лице, за да установят самоличността му, или за да го арестуват. Държавите-членки известяват депозитаря за преследващите служители, за които се прилага тази разпоредба; депозитарят информира всички останали държави-членки.

2. Преследването се осъществява съобразно следните процедури, определени в декларацията по реда на параграф 6:

а) преследващите служители нямат право да извършват арест;

б) ако, обаче не е отправено искане за прекратяване на преследването и компетентните органи на държавата-членка, на чиято територия продължава преследването не могат да се включат достатъчно бързо, преследващите служители могат да арестуват преследваното лице, докато служителите на въпросната държава-членка, които следва да бъдат известени незабавно, не са в състояние да установят самоличността му, или не го арестуват.

3. Преследването се осъществява в съответствие с параграфи 1 и 2 по един от следните начини, определени в декларацията по реда на параграф 6:

а) в район или през период, считано от пресичането на границата, които се установяват в декларацията;

б) без ограничение във време и пространство.

4. Преследването се извършва при спазване на следните общи условия:

а) преследващите служители спазват разпоредбите на настоящия член и законодателството на държавата-членка, на чиято територия провеждат операцията си; те спазват и инструкциите на компетентните органи на тази държава-членка;

б) когато преследването се извършва по море, доколкото операцията е в открито море или в изключителна икономическа зона, се спазва международното морско право по реда на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право, а когато се извършва на територията на друга държава-членка, се спазват разпоредбите на този член;

в) забранява се проникването в частни домове и места недостъпни за обществото;

г) самоличността на преследващите служители се установява лесно, или чрез тяхната униформа, или чрез служебен знак или лента, или чрез обозначения, прикрепени на превозните им средства; забранява се използването на цивилни дрехи в комбинация с необозначени превозни средства без гореспоменатата идентификация; преследващите служители трябва по всяко време да могат да докажат, че действат при или по повод изпълнение на служебните си задължения;

д) преследващите служители могат да носят служебното си оръжие, освен когато i) запитаната държава-членка е направила обща декларация, че никога не може да се носи оръжие на нейна територия или ii) е на лице конкретно решение на запитаната държава-членка за друго действие. Когато служители на друга държава-членка имат право да носят служебното си оръжие, употребата му се забранява за всички останали случаи, освен при законна самоотбрана;

е) след задържане на преследваното лице по реда на параграф 2, буква б), за целите на довеждането му пред компетентните органи на държавата-членка, на чиято територия се е осъществило преследването, лицето може само да бъде претърсено с цел сигурност; по време на прехвърлянето му могат да се използват белезници; предметите, които са във преследваното лице могат да се конфискуват;

ж) след всяка една операция, упомената в параграфи 1, 2 и 3, преследващите служители се представят пред компетентните органи на държавата-членка, на чиято територия е извършена операцията, и се отчитат за изпълнените от тях задачи; при поискване от страна на тези органи те могат да останат на тяхно разположение до пълно изясняване на обстоятелствата на техните действия; това условие се прилага дори, когато преследването не е приключило с арестуване на преследваното лице;

(з) органите на държавата-членка, от която идват преследващите служители, при поискване от органите на държавата-членка, на чиято територия е извършено преследването, подпомагат разследването след приключване на операцията, в която са участвали, включително и съдебно производство.

5. Лице, което след действията, предвидени в параграф 2, е било арестувано от компетентните органи на държавата-членка на чиято територия е извършено преследването, може независимо от националността му да се задържи за разпит. Съответните разпоредби на националното законодателство се прилагат mutatis mutandis.

Когато лицето не е гражданин на държавата–членка, на чиято територия е било арестувано, се освобождава не по-късно от шест часа след извършване на ареста му, като в случая не се включват часовете между полунощ и 09.00 часа сутринта, освен ако компетентните органи на съответната държава-членка не са получили под каквато и да е форма иск за временен арест с цел екстрадирането му.

6. При подписване на настоящата конвенция, всяка държава-членка представя декларация, в която определя, на основание параграфи 2, 3 и 4, процедурите за извършване на преследване на нейна територия.

Всяка държава-членка може по всяко време да замени декларацията си с друга, при условие, че последната не ограничава обхвата на предходната декларация.

Всяка декларация се съставя след консултации с всяка от заинтересованите държави-членки и с оглед получаване на еквивалентни разпоредби в тези държави.

7. На двустранна основа държавите-членки могат да разширят обхвата на параграф 1 и да приемат допълнителни разпоредби по прилагането на този член.

8. Когато депозира документите си за приемане на настоящата конвенция, всяка държава-членка има право да декларира, че не се обвързва с този член, или с част от него. Тази декларация може да бъде оттеглена по всяко време.

Член 21

Трансгранично наблюдение

1. Служители на митническата администрация на една от държавите-членки, които осъществяват наблюдение в своята държава над лица, за които има сериозни основания да се счита, че са замесени в някое от нарушенията, посочени в член 19, параграф 2, имат право да продължат наблюдението си на територията на друга държава-членка,когато последната е разрешила транс гранично наблюдение в отговор на искане за помощ, което е представено преди това. Към разрешението могат да се добавят условия.

Държавите-членки информират депозитаря за служителите, по отношение на които се прилага настоящата разпоредба; депозитарят информира останалите държави-членки.

При поискване, наблюдението се възлага на служители на държавата-членка, на чиято територия се провежда.

Исканията, посочени в първата алинея се изпращат до орган, определен от всяка една държава-членка, който има право да дава исканото разрешение, или да се произнася.

Държавите-членки информират депозитаря за органа, определен за тази цел; депозитарят информира другите държави-членки.

2. Когато, поради особено спешни причини, не може да бъде поискано предварително разрешение от другата държава-членка, служителите, провеждащи наблюдението имат право да го продължат отвъд границата за лица, за които има сериозни основания да се счита, че са замесени в някое от нарушенията, посочени в член 19, параграф 2, при условие, че са спазени следните условия:

а) компетентните органи на държавата–членка, на чиято територия продължава наблюдението, се уведомяват незабавно след пресичане на границата ѝ, по време на самото наблюдение;

б) незабавно се подава искане в съответствие с параграф 1, посочващо основанията за пресичане на границата без предварително разрешение.

Наблюдението се прекратява незабавно след като държавата-членка, на чиято територия то се провежда, поиска това, след уведомяването по реда на буква а), или искането по реда на буква б), или когато разрешението не е получено до пет часа след пресичане на границата.

3. Наблюдението по реда на параграфи 1 и 2 се извършва само при спазване на следните общи условия:

а) служителите, провеждащи наблюдението спазват разпоредбите на настоящия член и законодателството на държавата-членка, на чиято територия провеждат операцията си; освен това спазват инструкциите на компетентните органи на тази държава-членка;

б) с изключение на ситуациите, предвидени в параграф 2, служителите, по време на наблюдението, носят документ, удостоверяващ, че е дадено разрешение;

в) служителите, провеждащи наблюдението, по всяко време трябва да могат да представят доказателство, че действат при или по повод изпълнение на служебните си задължения;

г) служителите, извършващи наблюдението могат да носят служебното си оръжие, освен когато: i) запитаната държава-членка е направила обща декларация, че никога на нейна територия не може да се носи оръжие; или ii) е налице конкретно решение на запитаната държава-членка за друго действие. Когато служители на друга държава-членка имат право да носят служебното си оръжие, употребата му се забранява за всички останали случаи, освен при законна самоотбрана;

д) забранява се проникването в частни домове и места недостъпни за обществото;

е) служителите, провеждащи наблюдението, не могат нито да проверяват, нито да арестуват лицето под наблюдение;

ж) всички операции подлежат на отчет пред органите на държавата-членка, на чиято територия са извършени; от служителите, извършващи операциите, може да бъде поискано да се представят лично;

з) органите на държавата-членка, от която идват служителите, извършващи наблюдението, при поискване от органите на държавата-членка, на чиято територия е извършено наблюдението, подпомагат разследването след приключване на операцията, в която са участвали, включително и съдебно производство.

4. На двустранна основа държавите-членки могат да разширят обхвата на настоящия член и да приемат допълнителни мерки за неговото прилагане.

5. Когато депозират документите си за приемане на настоящата конвенция, държавите-членки могат да декларират, че те не се обвързват с настоящия член, или с част от него. Тази декларация може да бъде оттеглена по всяко време.

Член 22

Контролирана доставка

1. Всяка една държава-членка се задължава да гарантира, че при поискване от друга държава-членка, могат да се разрешат контролирани доставки през територията ѝ, в рамките на наказателни разследвания на престъпления, за които се прилага екстрадиция.

2. Решението за извършване на контролирана доставка се взема за всеки отделен случай от компетентните органи на запитаната държава-членка, като се взема предвид националното законодателство на тази държава.

3. Контролираните доставки се извършват съобразно процедурите на запитаната държава-членка. Компетентни да извършват и ръководят операциите са съответните компетентни органи на тази държава-членка.

Запитаният орган поема контрола върху доставката, когато стоките пресекат границата, или на определено договорено място за предаване, за да се избегне прекъсване на наблюдението. По време на почивки при пътуването, същият орган гарантира, че стоките са под постоянно наблюдение, по начин, позволяващ по всяко време арестуване на нарушители, както и задържане на самите стоки.

4. Пратки, за които е договорена контролирана доставка, могат със съгласието на заинтересованите държави-членки да бъдат спрени и да им се разреши да продължат с първоначалното си съдържание в непроменено състояние, или с изваждане или заменяне на цялото или част от съдържанието.

Член 23

Разследвания под прикритие

1. По искане на запитващия орган, запитаният орган може да даде право на служители от митническата администрация на запитващата държава-членка, или на служители, действащи от името на тази администрация, под фалшива самоличност (разследващи служители под прикритие) да действат на територията на запитаната държава-членка. Запитващият орган отправя искането само, когато би било изключително трудно да изясни фактите без използване на предложените действия по разследване. Въпросните служители получават право по време на техните действия да събират информация и да се свързват с разследваните, или други лица, свързани с тях.

2. Разследванията под прикритие в запитаната държава-членка имат ограничена продължителност. Подготовката и надзора на разследванията се извършва в тясно сътрудничество между съответните органи на запитаната и запитващата държави-членки.

3. Условията, при които се разрешава разследване под прикритие, както и условията при които то се провежда, се определят от запитания орган в съответствие с неговото национално законодателство. Когато в хода на разследване под прикритие се получи информация, отнасяща се до нарушение, различно от това, за което е подадено първоначалното искане, тогава условията за използване на такава информация се определят също от запитания орган в съответствие с неговото национално законодателство.

4. Запитаният орган предоставя необходимия персонал и техническо обезпечаване. Той предприема мерки, за да защити служителите, посочени в параграф 1, когато те действат на територията на запитаната държава-членка.

5. Когато депозира документите си за приемане на настоящата конвенция, всяка държава-членка може да декларира, че не е обвързана с настоящия член, или с част от него. Тази декларация може да бъде оттеглена по всяко време.

Член 24

Съвместни екипи за специални разследвания

1. При наличие на взаимна договореност, органите на няколко държави-членки могат да създадат съвместен екип за специални разследвания, установен в една държава-членка и включващ служители със съответната специализация.

Съвместният екип за специални разследвания има следните задачи:

— провеждане на трудни и изискващи много усилия разследвания на специфични нарушения, изискващи едновременни, координирани действия в заинтересованите държави-членки;

— координиране на съвместни дейности за предотвратяване и разкриване на определени видове нарушения и получаване на информация за замесените лица и такива свързани с тях, както и използваните методи.

2. Съвместните екипи за специални разследвания провеждат операциите си при спазване на следните общи условия:

а) създават се само за определена цел и за ограничен период;

б) служител на държавата-членка, където екипът провежда операциите си, е негов ръководител;

в) участващите служители са обвързани със законодателството на държавата-членка, на чиято територия се провеждат операциите на екипа;

г) държавата-членка, на чиято територия се провеждат операциите на екипа, предприема всички необходими организационни мерки за работата на екипа.

3. Членството в екипа не дава на служителите в него каквито и да е правомощия за намеса на територията на друга държава-членка.







ДЯЛ V

ЗАЩИТА НА ДАННИТЕ

Член 25

Защита на данните при обмен на данни

1. Когато се обменя информация, митническите администрации вземат под внимание във всеки един отделен случай изискванията за защита на личните данни. Те спазват съответните разпоредби на Конвенцията на Съвета на Европа от 28 януари 1981 г. за защита на лицата при автоматизираната обработка на лични данни. За защита на данните, всяка държава-членка може, в съответствие с параграф 2, да наложи условия по отношение на обработката на лични данни от друга държава-членка, на която такива лични данни могат да бъдат предадени.

2. Без да се нарушават разпоредбите на Конвенцията за използване на информационните технологии за митнически цели, за личните данни, предавани при прилагане на настоящата конвенция, се прилагат следните разпоредби:

а) обработката на лични данни от получаващия ги орган се разрешава само за целта, посочена в член 1, параграф 1. Този орган може да ги предаде, без предварително съгласие от държавата-членка, която ги предоставя, на митническата си администрация, на разследващите органи и на съдебните органи, за да им позволи да разследват и наказват нарушения по смисъла на член 4, параграф 3. Във всички останали случаи на предаване на данни е необходимо съгласието на държавата-членка, която е предоставила информацията;

б) органът на държавата-членка, който предоставя данните, гарантира, че те са точни и актуални. Ако се установи, че са предадени неточни данни, или такива, които не следва да се предават, или че е необходимо законно предадените данни на по-късен етап да се заличат в съответствие със законодателство на предаващата ги държава-членка, получилият данните орган се уведомява незабавно за това. Той е задължен да поправи данните или да ги заличи. Когато получилият данните орган има основание да счита, че предадените данни са неточни, или следва да се заличат, той информира държавата-членка, която ги е предоставила;

в) в случаите, когато данните следва да се заличат или изменят по реда на законодателството на държавата-членка, която ги е предоставила, заинтересованите лица следва да получат право да ги поправят;

г) предаването и получаването на обменени данни се регистрира от заинтересованите органи;

д) когато това се изисква, органите, предаващи и получаващи данните, информират заинтересованото лице по негово искане, за предадените данни и за начина им на употреба. Няма задължение за предаване на информацията, когато след проучване се установи, че задържаната информация е значително по-важна за обществото, отколкото за заинтересованото от получаването ѝ лице. Освен това, правото на заинтересованото лице да получи информация относно предадените лични данни се определя съобразно националните нормативни актове и процедури на държавата-членка, на чиято територия информацията е поискана. Преди да се вземе каквото и да е решение за предоставяне на информация, предаващият я орган получава възможност да изрази становището си;

е) държавите-членки носят отговорност, в съответствие с техните собствени нормативни актове и процедури, за щети, нанесени на лице при обработката на данните, предадени на заинтересованата държава-членка. Тази разпоредба се прилага и когато щетите са нанесени от неточно предадени данни или когато предаващият данните орган е направил това в нарушение на настоящата конвенция;

ж) предадените данни се съхраняват за период не по-дълъг от необходимия за постигане на целите, за които са предадени. Необходимостта от запазването им се преценява в съответния момент от заинтересованата държава-членка;

з) във всеки един случай данните получават поне същата защита, каквато се дава на подобни данни в държавата-членка, която ги получава;

и) всяка държава-членка предприема съответните мерки, за да осигури спазването на настоящия член, чрез прилагане на ефективен контрол. Всяка държава-членка може да възложи задачата по контрола на националния надзорен орган, упоменат в член 17 от Конвенцията за използване на информационните технологии за митнически цели.

3. За целите на настоящия член,„обработката на лични данни“ следва да се разбира в съответствие с определението в член 2, буква б) на Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защита на лицата при обработка на лични данни и свободното движение на такива данни ( 1 ).







ДЯЛ VI

ТЪЛКУВАНЕ НА КОНВЕНЦИЯТА

Член 26

Съд на Европейските общности

1. Съдът на Европейските общности има юрисдикция да се произнася по възникнали спорове между държавите-членки относно тълкуването или прилагането на настоящата конвенция, когато се окаже невъзможно Съветът да разреши спора в рамките на шест месеца след поставянето му пред Съвета от някой от членовете му.

2. Съдът на Европейските общности има юрисдикция да се произнася по възникнали спорове между държавите-членки и Комисията относно тълкуването или прилагането на настоящата конвенция, когато се окаже невъзможно спорът да се разреши чрез преговори. Спорът може да се постави пред Съда след изтичане на срок от шест месеца от датата, на която една от страните е известила другата за съществуването му.

3. Съдът на Европейските общности има юрисдикция да издава преюдициални заключения по тълкуването на настоящата конвенция, при спазване на условията посочени в параграфи от 4 до 7.

4. Чрез декларация, представена при подписване на настоящата конвенция, или по всяко време след това, всяка държава-членка може да приеме юрисдикцията на Съда на Европейските общности да издава преюдициални заключения по тълкуване на настоящата конвенция, както е посочено в параграф 5, буква а) или б).

5. Държава-членка, която е направила декларация по смисъла на параграф 4 посочва, че:

а) всеки съд или трибунал на тази държава, чиито решения не подлежат на обжалване, съгласно националното законодателство, може да отправи искане до Съда на Европейските общности да се произнесе с преюдициално заключение по въпрос, поставен във висящ пред него процес и отнасящ се до тълкуването на настоящата конвенция, когато този съд или трибунал счита, че такова заключение е необходимо, за да бъде постановено неговото решение, или

б) всеки съд или трибунал на тази държава може да отправи искане до Съда на Европейските общности да се произнесе с преюдициално заключение по въпрос, поставен във висящ пред него процес и отнасящ се до тълкуването на настоящата конвенция, ако този съд или трибунал счита, че такова заключение е необходимо, за да бъде постановено неговото решение.

6. Прилагат се Протоколът относно Устава на Съда на Европейските общности и Правилника за работа на Съда.

7. Всяка държава-членка, независимо дали е направила или не декларация съгласно параграф 4, има право да представи позиция или писмени бележки пред Съда в случаите по параграф 5.

8. Съдът на Европейските общности няма юрисдикция да проверява валидността или съразмерността на действията, извършени от компетентните правоприлагащи органи по смисъла на настоящата конвенция, нито да се произнася по изпълнение на задълженията, прехвърлени на държавите-членки по опазване на законността и реда, и по защита на вътрешната сигурност.







ДЯЛ VII

ПРИЛАГАНЕ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

Член 27

Поверителност

Във всеки един случай на обмен на информация митническите администрации вземат под внимание изискванията за поверителния характер на разследванията. За тази цел, всяка държава-членка може да налага условия относно използването на информацията от друга държава-членка, на която тази информация може да бъде предадена.

Член 28

Изключения от задълженията за предоставяне на помощ

1. Настоящата конвенция не задължава органите на държавите-членки да си оказват взаимопомощ, когато такава помощ може да навреди на обществения ред, или други основни интереси на заинтересованата страна, особено в областта на защита на данните, или когато обхватът на изискваното действие, по-специално в контекста на специалните форми на сътрудничество по реда на дял IV, очевидно е диспропорционален на сериозността на предполагаемото нарушение. В такива случаи, помощта може да бъде напълно, или частично отказана, или да се постави под определени условия.

2. За всеки един отказ да се предостави помощ се посочват причините за това.

Член 29

Разходи

1. Държавите-членки по правило се отказват от искове за възстановяване на разходи, възникнали при прилагането на настоящата конвенция, с изключение на разходи за такси, изплатени на експерти.

2. Когато за изпълнението на искането, са направени или ще бъдат направени значителни и извънредни разходи, участващите митнически администрации се консултират за да определят сроковете и условията по изпълнение на искането, както и начина по който се поемат разходите.

Член 30

Резерви

1. С изключение на предвиденото в член 20, параграф 8, член 21, параграф 5 и член 23, параграф 5, настоящата конвенция не подлежи на никакви други резерви.

2. Държави-членки, които вече са подписали споразумения помежду си по въпроси, уредени в дял IV от настоящата конвенция, могат да формулират резерви съгласно параграф 1 само доколкото тези резерви не засягат задълженията им по тези споразумения.

3. Задълженията, произтичащи от разпоредбите на конвенцията от 19 юни 1990 г. за прилагане на Шенгенското споразумение от 14 юни 1985 г. относно постепенното премахване на проверките по техните общи граници, които предвиждат по-тясно сътрудничество, не се засягат от разпоредбите на настоящата конвенция в контекста на отношенията между държавите-членки, които са обвързани с разпоредбите на споразумението.

Член 31

Териториално приложение

▼M1

1. Настоящата конвенция се прилага на териториите на държавите-членки, включени в митническата територия на Общността, както и за Федерална република Германия, остров Хелиголанд и територията на Бюсинген (в рамките на и съгласно Договора от 23 ноември 1964 г. между Федерална република Германия и Конфедерация Швейцария за включването на община Бюсинген ам Хохрейн в митническата територия на Конфедерация Швейцария или неговата настояща версия) и за Италианската република, общините Ливиньо и Кампионе д’Италия, и за териториалните води, вътрешните морски пространства и въздушното пространство над териториите на държавите-членки.

▼B

2. Съветът, действайки единодушно по реда на процедурата, предвидена в дял VI на Договора за Европейския съюз, може да внесе промени в параграф 1, свързани с изменения на разпоредбите на правото на Общността, посочени в него.

Член 32

Влизане в сила

1. Настоящата конвенция подлежи на приемане от държавите-членки, в съответствие с техните конституционни изисквания.

2. Държавите-членки уведомяват депозитаря за приключване на конституционните процедури за приемане на настоящата конвенция.

3. Настоящата конвенция влиза в сила деветдесет дни след уведомлението, посочено в параграф 2, от държава-членка, която като членка на Европейския съюз към датата на приемане от Съвета на акта за съставяне на настоящата конвенция, е последната, която изпълнява тази формалност.

4. До влизането в сила на настоящата конвенция, всяка една държава-членка при представяне на уведомлението, посочено в параграф 2 или на по-късен етап, декларира, че доколкото се отнася до настоящата конвенция, с изключение на член 26 от нея, ще я прилага в отношенията си с държавите-членки, които са декларирали същото. Тези декларации влизат в сила деветдесет дни след депозирането им.

5. Настоящата конвенция се прилага само за искания, представени след датата, на която тя влиза в сила, или се прилага както между запитаната държава-членка и запитващата държава-членка.

6. С влизането в сила на настоящата конвенция се отменя Конвенцията за оказване на взаимопомощ между митническите администрации от 7 септември 1967 г.

Член 33

Присъединяване

1. Настоящата конвенция е открита за присъединяване от всяка държава, която става държава-членка на Европейския съюз.

2. Текстът на конвенцията на езика на присъединяващата се държава-членка, съставен от Съвета на Европейския съюз е автентичен.

3. Документите по присъединяването се депозират при депозитаря.

4. Настоящата конвенция влиза в сила по отношение на всяка държава, която се присъедини към нея деветдесет дни след депозиране на документите ѝ за присъединяване, или на датата на влизане в сила на самата конвенция, ако тя все още не е влязла в сила при изтичането на посочения период от 90 дни.

5. Когато настоящата конвенция не е влязла в сила към датата на депозиране на документите за присъединяване към нея, член 32, параграф 4 се прилага за присъединяващите се държави-членки.

Член 34

Изменения

1. Изменения на настоящата конвенция могат да бъдат предлагани от всяка една държава-членка, която е високодоговаряща страна по нея. Всяко предложено изменение се изпраща до депозитаря, който го предава на Съвета и Комисията.

2. Без да се нарушават разпоредбите на член 31, параграф 2, измененията на конвенцията се приемат от Съвета, който ги препоръчва на държавите-членки за приемане в съответствие с техните конституционни изисквания.

3. Изменения, приети съгласно параграф 2, влизат в сила в съответствие с член 32, параграф 3.

Член 35

Депозитар

1. Генералният секретар на Съвета на Европейския съюз действа като депозитар на настоящата конвенция.

2. Депозитарят публикува в Официале вестник на Европейските общности информация за напредъка по приемането и присъединяването, прилагането, декларациите и резервите, както и всякакви други уведомления, свързани с настоящата конвенция.

En fe de lo cual los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Convenio.

Til bekræftelse heraf har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne konvention.

Zu Urkund dessen haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschrift unter dieses Übereinkommen gesetzt.

Σε πίστωση τον ανωτερω, οι υπογράφοντες πληρεξούσιοι έθεσαν την υπογραφή τους κάτω από την παρούσα σύμβαση.

In witness whereof, the undersigned Plenipotentiaries have hereunto set their hands.

En foi de quoi, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas de la présente convention.

Dá Fhianú sin, chuir la Lánchumhachtaigh thíos-sínithe a lámh leis an gCoinbhinsiún seo.

In fede di che, i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto le loro firme in calce alla presente convenzione.

Ten blijke waarvan de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder deze Overeenkomst hebben gesteld.

Em fé do que, os plenipotenciários abaixo-assinados apuseram as suas assinaturas no final da presente Convenção.

Tämän vakuudeksi alia mainitut täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen.

Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade ombud undertecknat denna konvention.

Hechö en Bruselas, el dieciocho de diciembre de mil novecientos noventa y siete, en un ejemplar único, en lenguas alemana, danesa, espanola, finesa, francesa, griega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa y sueca, cuyos textos son igualmente auténticos y que será depositado en los archivos de la Secretaría General del Consejo de la Unión Europea.

Udfærdiget i Bruxelles, den attende december nitten hundrede og syvoghalvfems, i ét eksemplar på dansk, engelsk, finsk, fransk, græsk, irsk, italiensk, nederlandsk, portugisisk, spansk, svensk og tysk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed; de deponeres i arkiverne i Generalsekretariatet for Rådet for Den Europæiske Union.

Geschehen zu Brüssel am achtzehnten Dezember neunzehnhundertsiebenundneunzig in einer Urschrift in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, irischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, schwedischer und spanischer Sprache, wobei jeder Wortlaut gleichermaßen verbindlich ist; die Urschrift wird im Archiv des Generalsekretariats des Rates der Europäischen Union hinterlegt.

Έγινε οτις Βρυξέλλες, στις δέκαοκτώ Δεκεμβρίου χίλια εννιακόσια ενενήντα επτά, σε ένα μόνο αντίτυπο στην αγγλική, γαλλική, γερμανική, δανική, ελληνική, ιρλανδική, ισπανική, ιταλική, ολλανδική, πορτογαλική, σουηδική και φινλανδική γλώσσα·κάθε κείμενο είναι εξίσου αυθεντικό και κατατίθεται στα αρχεία της Γενικής Γραμματείας του Συμβουλίου της Ευρωπαϊκής Ένωσης.

Done at Brussels on the eighteenth day of December in the year one thousand nine hundred and ninety-seven in a single original, in the Danish, Dutch, English, Finnish, French, German, Greek, Irish, Italian, Portuguese, Spanish and Swedish languages, each text being equally authentic, such original remaining deposited in the archives of the General Secretariat of the Council of the European Union.

Fait à Bruxelles, le dix-huit décembre mil neuf cent quatre-vingt-dix-sept, en un exemplaire unique, en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, grecque, irlandaise, italienne, néerlandaise, portugaise et suédoise, chaque texte faisant également foi, exemplaire qui est déposé dans les archives du Secrétariat général du Conseil de l’Union européenne.

Arna dhéanamh sa Bhruiséil ar an ochtú là déag de Nollaig sa bhliain míle naoi gcéad nócha a seacht, i scríbhinn bhunaidh amháin sa Bhéarla, sa Danmhairgis, san Fhionlainnis, sa Fhraincis, sa Ghaeilge, sa Ghearmáinis, sa Ghréigis, san lodáilis, san Ollainnis, sa Phortaingéilis, sa Spáinnis agus sa tSualainnis agus comhúdarás ag na téacsanna i ngach ceann de na teangacha sin; déanfar an scríbhinn bhunaidh sin a thaisceadh i gcartlann Ardrúnaíocht Chomhairle an Aontais Eorpaigh.

Fatto a Bruxelles, addì diciotto dicembre millenovecentonovantasette, in un unico esemplare, in lingua danese, finlandese, francese, greca, inglese, irlandese, italiana, portoghese, spagnola, svedese e tedesca, ciascun testo facente ugualmente fede, e depositato negli archivi del Segretariato generale del Consiglio dell’Unione europea.

Gedaan te Brüssel, de achttiende december negentienhonderd zevenennegentig, in één exemplaar, in de Deense, de Duitse, de Engelse, de Finse, de Franse, de Griekse, de Ierse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese, de Spaanse en de Zweedse taal, zijnde alle teksten gelijkelijk authentiek, dat wordt neergelegd in het archief van het Secretariaat-generaal van de Raad van de Europese Unie.

Feito em Bruxelas, em dezoito de Dezembro de mil novecentos e noventa e sete em exemplar único, nas línguas alemã, dinamarquesa, espanhola, finlandesa, francesa, grega, inglesa, irlandesa, italiana, neerlandesa, portuguesa e sueca, fazendo igualmente fé todos os textos, depositado nos archives do Secretariado-Geral do Conselho da União Europeia.

Tehty Brysselissä kahdeksantenatoista päivänä joulukuuta vuonna tuhatyh- deksänsataayhdeksänkymmentäseitsemän englannin, espanjan, hollannin, iirin, italian, kreikan, portugalin, ranskan, ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kielellä yhtenä alkuperäiskappaleena, joka talletetaan Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristön arkistoon ja jonka jokainen teksti on yhtä todistusvoimainen.

Som skedde i Bryssel den artonde december nittonhundranittiosju i ett enda exemplar på danska, engelska, finska, franska, grekiska, iriska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språken, vilka samtliga texter är lika giltiga, vilket skall deponeras i arkivet vid generalsekretariatet vid Europeiska unionens råd.

Pour le gouvernement du royaume de Belgique

Voor de Regering van het Koninkrijk België

Für die Regierung des Königreichs Belgien

For regeringen for Kongeriget Danmark

Für die Regierung der Bundesrepublik Deutschland

Για την κυβέρνηση Ελληνικής Δημοκρατίας

Por el gobierno del Reino de España

Pour le gouvernement de la République française

Thar ceann Rialtas na hÉireann

For the Government of Ireland

Per il governo della Repubblica italiana

Pour le gouvernement du grand-duché de Luxembourg

Voor de regering van het Koninkrijk der Nederlanden

Für die Regierung der Republik Österreich

Pelo Governo da República Portuguesa

Suomen hallituksen puolesta

På finska regeringens vägnar

På Konungariket Sveriges vägnar

For the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland

ПРИЛОЖЕНИЕ

ДЕКЛАРАЦИИ - ПРИЛОЖЕНИЯ КЪМ НАСТОЯЩАТА КОНВЕНЦИЯ, ПУБЛИКУВАНИ В ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК

1. по отношение на член 1, параграф 1 и член 28

По отношение на изключенията от задължението за предоставяне на взаимопомощ съгласно член 28 от конвенцията, Италия декларира, че изпълнението на искания за взаимопомощ по реда на настоящата конвенция, които се отнасят до нарушения, които в съответствие с италианското законодателство не се считат за нарушения на общностното и националното митническо законодателство, могат - поради причини свързани със субординацията на компетенциите на местните органи при предотвратяване и преследване на престъпления - да навредят на обществената политика или други основни национални интереси.

2. по отношение на член 1, параграф 2 и член 3, параграф 2

Дания и Финландия декларират, че тълкуват термина „съдебни органи“ или „съдебен орган“ в член 1, параграф 2 и член 3, параграф 2 на конвенцията по смисъла на декларациите им, направени съгласно член 24 на Европейската Конвенция за взаимопомощ по наказателни въпроси, подписана в Страсбург на 20 април 1959 г.

3. по отношение на член 4, параграф 3, второ тире

Дания декларира, че доколкото се отнася до нея, член 4, параграф 3, второ тире се отнася само до действия, чрез които определено лице участва в извършването на едно или повече нарушения от група хора, действащи с обща цел, включително и за случаите, когато въпросното лице не е участвало в действителното извършване на нарушението или нарушенията; подобно участие може да се основава само върху информацията за целта и общите престъпни дейности на групата, или на информация за намерението на групата да извърши въпросните нарушения.

4. по отношение на член 4, параграф 3, трето тире

Дания декларира, доколкото се отнася до нея, че член 4, параграф 3, трето тире, се прилага само за предумишлени нарушения, за които получаването на крадени стоки по всяко време е наказуемо по силата на датското право, включително раздел 191 (а) на датския Наказателен кодекс за получаване на крадени упойващи вещества и раздел 284 от Наказателния кодекс за получаване на стоки във връзка с контрабанда от особено тежко естество.

5. по отношение на член 6, параграф 4

Дания, Финландия и Швеция декларират, че служителите за връзка, посочени в член 6, параграф 4, могат да представляват и интересите на Норвегия и Исландия или обратното. Петте северни държави имат споразумение от 1982 г., според което служители за връзка на една от въпросните държави представляват и другите северни държави. Споразумението е подписано с цел да се засили борбата срещу наркотрафика и да се намали икономическата тежест върху отделните държави по издръжката на тези служители за връзка. Дания, Финландия и Швеция придават голямо значение на продължаването на това споразумение, което функционира добре.

6. по отношение на член 20, параграф 8

Дания декларира, че приема разпоредбите на член 20, при следните условия:

При провеждане на действащо преследване от митническите органи на друга държава-членка по море или по въздух, преследването може да продължи на датска територия, включително и датските териториални води и въздушното пространство над датската територия и териториалните ѝ води, само когато компетентните датски органи са получили предварително известие за това.

7. по отношение на член 21, параграф 5

Дания декларира, че приема разпоредбите на член 21, при следните условия:

Трансгранично наблюдение без предварително разрешение може да се извършва само в съответствие с член 21, параграфи 2 и 3, само когато са налице сериозни основания да се приема, че лицата под наблюдение участват в някое от нарушенията, упоменати в член 19, параграф 2, които могат да доведат до екстрадиция.

8. по отношение на член 25, параграф 2, буква и)

Държавите-членки се задължават да се информират взаимно в Съвета за предприетите мерки за спазване на задължения, посочени в буква и).

9. Декларация по член 26, параграф 4

При подписване на настоящата конвенция, следните декларират, че приемат юрисдикцията на Съда на Европейските общности в съответствие с процедурите, установени в член 26, параграф 5:

— Ирландия в съответствие с процедурите, установени в член 26, параграф 5, буква а)

— Федерална република Германия, Република Гърция, Италианската република и Република Австрия в съответствие с процедурите, определени в член 26, параграф 5, буква б).

ДЕКЛАРАЦИЯ

Федерална република Германия, Италианската република и Република Австрия си запазват правото да приемат разпоредби в техните национални законодателства съгласно които, когато възникне въпрос, свързан с тълкуването на Конвенцията за взаимопомощ и сътрудничество между митническите администрации, поставен във висящ пред национален съд или трибунал процес, чиито решения не подлежат на обжалване съгласно действащото национално законодателство, този съд или трибунал се задължава да препрати въпроса към Съда на Европейските общности.