2008R0900 — BG — 02.03.2010 — 001.001

Този документ е средство за документиране и не обвързва институциите

►B РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 900/2008 НА КОМИСИЯТА от 16 септември 2008 година за определяне на методите за анализ и други технически разпоредби, необходими за прилагането на режима за внос, на някои стоки, получени при преработката на селскостопански продукти (кодифицирана версия) (ОВ L 248, 17.9.2008, p.8)

Изменен с









▼B

РЕГЛАМЕНТ (ЕО) № 900/2008 НА КОМИСИЯТА

от 16 септември 2008 година

за определяне на методите за анализ и други технически разпоредби, необходими за прилагането на режима за внос, на някои стоки, получени при преработката на селскостопански продукти

(кодифицирана версия)







КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ, като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, като взе предвид Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 г. за тарифната и статистическата номенклатура, както и за Общата митническа тарифа ( 1 ), и по-специално член 9 от него, като има предвид, че: (1) Регламент (ЕИО) № 4154/87 на Комисията от 22 декември 1987 относно определяне методите за анализ и други технически разпоредби, необходими за прилагането на Регламент (ЕИО) № 3033/80 на Съвета относно определяне на търговския режим, приложим за някои стоки, получени при преработката на селскостопански продукти ( 2 ) е бил съществено изменен ( 3 ). С оглед постигане на яснота и рационалност посоченият регламент следва да бъде кодифициран. (2) За да се гарантира равно третиране при внос в Общността на стоките, предмет на Регламент (ЕО) № 3448/93 на Съвета от 6 декември 1993 година за определяне на търговския режим, приложим за някои стоки, получени от преработката на селскостопански продукти ( 4 ), е необходимо да се вземе предвид научното и техническото развитие на методите за анализ. (3) Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на секция „Тарифна и статистическа номенклатура“ на Комитета по митническия кодекс, като има предвид, че: ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:







Член 1

Настоящият регламент определя методите за анализ, които са необходими за прилагането на Регламент (ЕО) № 3448/93 по отношение на вноса и на Регламнт (ЕО) № 1460/96 на Комисията ( 5 ), или при липса на метод за анализ, същността на аналитичните операции, които трябва да се извършват или принципът на прилагане на един метод.

Член 2

Съгласно определенията, дадени в приложение III към Регламент (ЕО) № 1460/96, отнасящи се до съдържанието на скорбяла/глюкоза и съдържанието на захароза/инвертна захар/изоглюкоза, и с оглед прилагането на приложения II и III към горепосочения регламент, се използват следните формули, процедури и методи за съдържанието на скорбяла/глюкоза и на захароза/инвертна захар/изоглюкоза:

1. Съдържание на скорбяла/глюкоза (изразено в 100 % съдържание на безводна скорбяла на стоките, както са представени) а) (Z – F) × 0,9, когато съдържанието на глюкоза е по-високо или равно на това на фруктозата, или б) (Z – G) × 0,9, когато съдържанието на глюкозата е по-ниско от това на фруктозата, където: Z = съдържанието на глюкоза, определенопо метода, описан в приложение I към настоящия регламент; F = съдържанието на фруктоза, определено чрез HPLC (високоефективна течна хроматография); G = съдържанието на глюкоза, определено чрез HPLC. В случая в буква а), когато е заявено наличието на хидролизат на лактоза и/или са открити количества лактоза и галактоза, съдържание на глюкоза (определено чрез HPLC), равностойно на това на галактозата (определено чрез HPLC) се приспада от общото съдържание на глюкоза (Z) преди извършването на каквито и да било изчисления.

2. Съдържание на захароза/инвертна захар/изоглюкоза (изразено в захароза за стоките, както са представени) а) S + (2F) × 0,95, когато съдържанието на глюкоза е по-високо или равно на това на фруктозата; б) S + (G + F) × 0,95, когато съдържанието на глюкоза е по-ниско от това на фруктозата където: S = съдържанието на захароза, определено чрез HPLC; F = съдържанието на фруктоза, определено чрез HPLC; G = съдържанието на глюкоза, определено чрез HPLC. Когато е заявено наличието на хидролизат на лактоза и/или са открити количества лактоза и галактоза, съдържание на глюкоза, равностойно на това на галактозата (определено чрез HPLC) се приспада от съдържанието на глюкоза (G) преди извършването на каквито и да било други изчисления.

3. Съдържание на млечни мазнини а) освен ако не е предвидено друго в разпоредбите на буква б), тегловното съдържание на млечни мазнини се определя чрез извличане с петролеев етер след хидролиза със солна киселина. б) когато в състава на стоката са заявени и мазнини, различни от тези в млякото, се прилага следната процедура: — процентът, по тегло, на всички мазнини в стоките се определя по начина, цитиран в буква а), — за целите на определяне на мазнините от млечен произход се прилага метод, използващ извличане с петролеев етер, предшествано от хидролиза със солна киселина и последвано от газова хроматография на метиловите естери на мастните киселини. Ако се установи наличие на млечни мазнини, процентът им се изчислява като се умножи процентът на метилбутират по 25, и така получената стойност се умножава по общото тегловно съдържание в проценти на мазнината в непроменената стока и се дели на 100.

4. Съдържание на млечни протеини а) освен ако не е предвидено друго в разпоредбите на буква б), съдържанието на млечни протеини в стоките се изчислява, като се умножи съдържанието на азот (определено по метода на Келдал) по 6,38. б) когато в състава на стоката са декларирани и съставки, съдържащи протеини, различни от млечните протеини: — общото съдържание на азот се определя по метода на Келдал; — съдържанието на млечни протеини се изчислява както в буква а), като от общото съдържание на азот се извади съдържанието на азот, съответстващо на протеините, които са различни от млечните.

Член 3

За целите на прилагането на приложение I към Регламент (ЕО) № 1460/96, се използват следните методи и/или процедури:

1. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН от 0403 10 51 до 0403 10 59 и от 0403 10 91 до 0403 10 99, и от 0403 90 71 до 0403 90 79, и от 0403 90 91 до 0403 90 99, определянето на съдържание на млечни мазнини се прави по метода, посочен в член 2, параграф 3, от настоящия регламент.

2. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН от 1704 10 11 до 1704 10 99 и от 1905 20 10 до 1905 20 90, определянето на захарозата, включително и инвертната захар, изразена като захароза, се извършва по метод HPLC (под инвертна захар, изразена като захароза, се разбира аритметичният сбор на равни части фруктоза и глюкоза, умножен по 0,95.

3. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН от 1806 10 10 до 1806 10 90, определянето на захароза/инвертна захар/изоглюкоза се извършва по формулите, методите и процедурите, посочени в член 2, параграф 2 от настоящия регламент.

4. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН от 3505 20 10 до 3505 20 90, определянето на скорбяла, на декстрини или друга модифицирана скорбяла се извършва по метода, даден в приложение II към настоящия регламент.

5. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН от 3809 10 10 до 3809 10 90, определянето на скорбелените вещества се извършва по метода, даден в приложение II към настоящия регламент.

6. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН 1901 90 11 и 1901 90 19, разграничаването между двата кода се прави на базата на определянето на сухия екстракт, което се извършва чрез изсушаване при температура 103 ± 2 °С до константна маса.

7. За целите на класификацията на стоките, попадащи под кодове по КН 1902 19 10 и 1902 19 90, наличието на брашна и грисове от мека пшеница в макаронените изделия се изследва по метода, даден в приложение III към настоящия регламент.

8. Дозирането на манитола и на D-глюцитола (сорбитол) на стоките, попадащи под кодове по КН от 2905 44 11 до 2905 44 99 и от 3824 60 11 до 3824 60 99, се определя на HPLC.

Член 4

1. Изготвя се доклад от анализа.

2. Докладът от анализа включва следните данни:

— всички необходими данни за идентифициране на пробата,

— използвания общностен метод и точното позоваване на правния акт, в който той е даден, или, евентуално, подробното позоваване на метод, уточняващ същността на аналитичните операции, които да бъдат следвани или принципа на метод, който да бъде прилаган, посочени в настоящия регламент,

— факторите, които могат да повлияят на резултатите,

— резултатите от анализа, като се отчита изразяването им посредством използвания метод и изразяването им, продиктувано от потребностите на митническите или административни отдели, които са поискали анализа.

Член 5

Регламент (ЕИО) № 4154/87 се отменя.

Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение V.

Член 6

Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.

Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.

▼M1









ПРИЛОЖЕНИЕ I

Ензимно определяне на съдържанието на скорбяла и на продуктите от нейното разграждане, включително глюкоза, в хранителни продукти чрез използването на високоефективна течна хроматография (HPLC)

1. Обхват

Този метод описва определянето на съдържанието на скорбяла и продуктите от нейното разграждане, включително глюкоза, в хранителни продукти за консумация от човека, наричани по-долу „скорбяла“. Съдържанието на скорбяла се определя посредством количествения анализ на глюкозата чрез високоефективна течна хроматография (HPLC) след ензимно превръщане в глюкоза на скорбялата и продуктите от нейното разграждане.

2. Определение за общото количество глюкоза и за общото количество глюкоза, изразено като скорбяла

Общото количество глюкоза означава стойността Z, както е изчислена в точка 7.2.1 от настоящото приложение. То представлява количеството скорбяла и всичките продукти от нейното разграждане, включително глюкоза.

Количеството скорбяла/глюкоза, както е определено в приложение III към Регламент (ЕО) № 1460/96, се изчислява на базата на общото количество глюкоза Z и както е предвидено в член 2, точка 1 от настоящия регламент.

Количеството скорбяла (или декстрин), както е посочено в колона 3 от приложение IV към Регламент (ЕО) № 1043/2005 на Комисията ( 6 ), се изчислява на базата на общото количество глюкоза Z, както е предвидено в член 2.1 от Регламент (ЕО) № 904/2008 на Комисията ( 7 ).

Количеството скорбяла, посочено в точка 1 от настоящото приложение, означава стойността Е, както е изчислена в точка 7.2.2 от настоящото приложение. То се изразява в % (m/m). Еквивалентно е на общото количество глюкоза Z, изразено като скорбяла. Тази стойност E не влияе на горепосочените изчисления.

3. Принцип

Пробите се хомогенизират и смесват с вода. Скорбялата и продуктите от нейното разграждане, присъстващи в пробите, се превръщат чрез ензимна реакция в глюкоза на две стъпки:

1. Скорбялата и продуктите от нейното разграждане се превръщат частично в разтворими глюкозни вериги чрез използването на термоустойчива алфа-амилаза при 90 °C. За постигането на ефективно превръщане е необходимо пробата да е изцяло разтворена или да е под формата на суспензия, съдържаща много малки твърди частици.

2. Разтворимите глюкозни вериги се превръщат в глюкоза чрез използването на амилоглюкозидаза при 60 °C.

Продуктите с високо съдържание на протеини или мазнини се избистрят и филтруват.

Определянето на съдържанието на захарите се извършва чрез HPLC анализ.

Тъй като по време на ензимната обработка може да настъпи частична хидролиза на захарозата, чрез HPLC анализ се извършва също и определяне на съдържанието на свободните захари, за да се изчисли коригираното съдържание на глюкоза.

4. Реактиви и други материали

Да се използват реактиви с доказано аналитично качество и деминерализирана вода.

4.1. Глюкоза, мин. 99 %.

4.2. Фруктоза, мин. 99 %.

4.3. Захароза, мин. 99 %.

4.4. Малтоза монохидрат, мин. 99 %.

4.5. Лактоза монохидрат, мин. 99 %.

4.6. Разтвор от термоустойчива алфа-амилаза (1,4-алфа-D-глюкан-глюканохидролаза) с активност от около 31 000 U/ml (1 U ще освободи 1,0 mg малтоза от скорбяла за 3 минути при pH 6,9 и 20 °C). Този ензим може да съдържа малко количество примеси (напр. глюкоза или захароза) и други пречещи ензими. Съхранява се при около 4 °C. Също така могат да бъдат използвани и други източници на алфа-амилаза, от които се получава краен разтвор със сравнима ензимна активност.

4.7. Амилоглюкозидаза (1,4-алфа-D-глюкан-глюканохидролаза) от Aspergillus niger, прах с активност около 120 U/mg или около 70 U/mg (1 U ще освободи 1 микромол глюкоза от скорбяла на минута при pH 4,8 и 60 °C). Този ензим може да има ниско съдържание на примеси (напр. глюкоза или захароза) и други пречещи ензими (напр. инвертаза). Съхранява се при около 4 °C. Също така могат да бъдат използвани и други източници на амилоглюкозидаза, от които се получава краен разтвор със сравнима ензимна активност.

4.8. Цинков ацетат дихидрат, чист за анализ.

4.9. Калиев хексацианоферат (II) (K4[Fe(CN)]6.3H2O), свръхчист.

4.10. Натриев ацетат, безводен, чист за анализ.

4.11. Ледена оцетна киселина, 96 % (v/v) (минимум).

4.12. Буферен разтвор на натриев ацетат (0,2 mol/l). Претеглете 16,4 грама натриев ацетат (точка 4.10) в бехерова чаша. Разтворете във вода и прехвърлете в мерителна колба от 1 000 ml. Разредете с вода до марката и регулирайте pH на 4,7 с оцетна киселина (като използвате pH-метър (точка 5.7). Този разтвор може да се използва в рамките на 6 месеца, като се съхранява при температура 4 °C.

4.13. Разтвор на амилоглюкозидаза. Пригответе разтвор от амилоглюкозидаза на прах (точка 4.7), като използвате буферен разтвор на натриев ацетат (4.12). Ензимната активност трябва да е достатъчна и в съответствие със съдържанието на скорбяла в количеството проба (например активност около 600 U/ml се получава от 0,5 g амилоглюкозидаза на прах 120 U/mg (точка 4.7) в краен обем от 100 ml на 1 g скорбяла в количеството на пробата). Пригответе непосредствено преди анализа.

4.14. Стандартни разтвори. Пригответе разтвори на глюкоза, фруктоза, захароза, малтоза и лактоза във вода, такива каквито се използват стандартно при анализ HPLC на захари.

4.15. Реактив за избистряне (Карез I). Разтворете 219,5 грама цинков ацетат (точка 4.8) с вода в бехерова чаша. Прехвърлете в мерителна колба от 1 000 ml и добавете 30 ml оцетна киселина (точка 4.11). Смесете добре и долейте с вода до марката. Този разтвор може да се използва в рамките на 6 месеца, като се съхранява при стайна температура. Могат да се използват и други реактиви за избистряне, еквивалентни на Карез разтвор.

4.16. Реактив за избистряне (Карез II). Разтворете 106,0 грама калиев хексацианоферат (II) (точка 4.9) с вода в бехерова чаша. Прехвърлете в мерителна колба от 1 000 ml. Смесете добре и долейте с вода до марката. Този разтвор може да се използва в рамките на 6 месеца, като се съхранява при стайна температура. Могат да се използват и други реактиви за избистряне, еквивалентни на Карез разтвор.

4.17. Подвижна фаза HPLC. Подгответе подвижна фаза, която се използва стандартно при HPLC анализа на захари. В случай че се използва например колона с аминопропил силикагел, обичайната подвижна фаза е смес от вода с качество за HPLC и ацетонитрил.

5. Уреди

5.1. Стандартна лабораторна стъклария.

5.2. Нагънати филтри, например 185 mm.

5.3. Филтри за спринцовки, 0,45 μm, подходящи за водни разтвори.

5.4. Стъклени шишенца за проби, подходящи за HPLC с аутосемплер.

5.5. Мерителни колби от 100 ml.

5.6. Пластмасови спринцовки, 10 ml.

5.7. pH-метър.

5.8. Аналитична везна.

5.9. Водна баня с термостат, регулируем на 60 °C и 90 °C.

5.10. Уред за HPLC, подходящ за анализ на захари.

6. Процедура

6.1. Подготвяне на проба за няколко вида продукти

Продуктът се хомогенизира.

6.2. Тестова порция

Количеството на пробата се изчислява от декларацията за съдържание и условията на HPLC анализа (концентрация на стандартния разтвор на глюкозата) и не надвишава:

Претеглете пробата с точност до 0,1 mg.

6.3. Определяне на празна проба

Празната проба се определя чрез извършване на цялостен анализ (както е описано в точка 6.4) без прибавяне на проба. Резултатът от измерването на празна проба се използва за изчисляване на съдържанието на скорбяла (точка 7.2).

6.4. Анализ

6.4.1. Подготовка на пробите

Хомогенизирайте пробата чрез разклащане или разбъркване. Избраната тестова порция (точка 6.2) се претегля в мерителната колба (точка 5.5) и се добавят около 70 ml топла вода.

След смесването с вода добавете 50 микролитра термоустойчива алфа-амилаза (точка 4.6) и загрейте до 90 °C за 30 минути на водна баня (точка 5.9). Охладете възможно най-бързо до 60 °C във водната баня и добавете 5 ml разтвор на амилоглюкозидаза (точка 4.13). При проби, които могат да повлияят на pH на разтвора, контролирайте pH и го коригирайте на 4,6 до 4,8, ако е необходимо. Оставете реакцията да протече в продължение на 60 минути при 60 °C. Охладете пробите до стайна температура.

6.4.2. Избистряне

При проби с високо съдържание на протеини или мазнини се налага избистряне чрез добавянето на 1 ml Карез I (точка 4.15) към изпитвания разтвор. След разклащане се добавя 1 ml Карез II (точка 4.16). Разклатете пробата отново.

6.4.3. Обработка за HPLC анализ

Пробата в мерителната колба се разрежда с вода до марката, хомогенизирана и филтрирана с нагънати филтри (точка 5.2). Съберете екстракта от пробата.

Филтрувайте екстрактите през филтър за спринцовки (точка 5.3) със спринцовка (точка 5.6), която е била предварително промита с екстракта. Съберете филтрата в шишенца за аутосемплер (точка 5.4).

6.5. Хроматография

HPLC се провежда както обикновено за анализ на захари. Ако HPLC анализът покаже следи от малтоза, това означава непълно превръщане на скорбялата, което води до твърде ниски нива на извличане на глюкоза.

7. Изчисляване и изразяване на резултатите

7.1. Изчисляване на резултатите от HPLC

За изчисляването на съдържанието на скорбялата са необходими резултатите от два HPLC анализа, а именно захарите, присъстващи в пробата преди ензимната обработка („свободни захари“) и след ензимната обработка (както е описано в настоящия метод). Трябва да се направи и празна проба, за да се извършат корекции във връзка със захарите, присъстващи в ензимите.

В HPLC анализа площта на пика се определя след интегриране, а концентрацията се изчислява след калибрирането с референтни разтвори (точка 4.14). От концентрацията на глюкоза (g/100 ml) след ензимната обработка се изважда концентрацията на глюкоза (g/100 ml) в празната проба. Накрая съдържанието на захари (g захар/100 g проба) се изчислява чрез претегленото количество на пробата, което води до:

1. HPLC анализът преди ензимната обработка показва съдържание на свободни захари (g/100 g): — глюкоза G — фруктоза F — захароза S

2. HPLC анализът след ензимната обработка показва съдържание на захари (g/100 g): — глюкоза след коригирането от празната проба (Ge cor) — фруктоза Fe — захароза Se

7.2. Изчисляване на съдържанието на скорбяла

7.2.1. Изчисляване на общото количество глюкоза „Z“

Ако количеството на фруктоза след ензимната обработка (Fe) е по-високо от количеството на фруктоза преди ензимната обработка (F), тогава захарозата, присъстваща в пробата, е частично превърната във фруктоза и глюкоза. Това означава, че трябва да се извърши корекция за освободената глюкоза (Fe – F).

Z, окончателното съдържание на глюкоза след коригирането в g/100 g, се получава по следната формула:

Z = (Ge cor) – (Fe – F)

7.2.2. Изчисляване на общото съдържание на глюкоза, изразено като скорбяла

Е, съдържанието на „скорбяла“ в g/100, се получава по следната формула:

E = [(Ge cor) – (Fe – F)] × 0,9

8. Прецизност

Подробностите за междулабораторния тест относно прецизността на метода, извършен по отношение на 2 проби, са обобщени тук. Те отразяват изискванията за резултатите на метода, описани в настоящото приложение.

Резултати от междулабораторен тест (за информация)

През 2008 беше проведен междулабораторен тест с участието на европейските митнически лаборатории.

Оценката на прецизността на данните беше извършена в съответствие с „Protocol for the design, conduct and interpretation of method-performance studies“, W. Horwitz (IUPAC technical report), Pure & Appl.Chem., Vol. 67, No 2, стр. 331—343, 1995 г.

Данните относно прецизността са дадени в таблицата по-долу.







Изпитвани проби 1: 2: Z Проба 1 Z Проба 2 Брой на лабораториите 41 42 Брой лаборатории след елиминиране на отдалечените стойности 38 39 Средно съдържание (%, m/m) 29,8 55,0 Стандартно отклонение при повторяемост sr (%, m/m) 0,5 0,5 Стандартно отклонение при възпроизводимост sR (%, m/m) 1,5 2,3 Граница на повторяемост r (%, m/m) 1,4 1,4 Граница на възпроизводимост R (%, m/m) 4,2 6,6

▼B









ПРИЛОЖЕНИЕ II

Определяне съдържанието на скорбяла или нишесте, декстрини или други изменени скорбяли или нишестета, съдържащи се в стоките по кодове по КН от 3505 20 10 до 3505 20 90, както и в скорбелените вещества, съдържащи се в стоките по кодове по КН от 3809 10 10 до 3809 10 90

I. ПРИНЦИП

Чрез кисела хидролиза скорбялата се трансформира в захари редуктори, които се дозират обемно с фелингов разтвор.

II. УРЕДИ И РЕАКТИВИ

1. Колба от около 250 ml;

2. Пикнометър от 200 ml;

3. Градуирана бюрета от 25 ml;

4. Солна киселина с плътност 1,19;

5. Разтвор на калиева основа;

6. Обезцветяващ въглен;

7. Фелингов разтвор;

8. 1 % разтвор на метиленово синьо.

III. НАЧИН НА РАБОТА:

В колба от около 250 ml се вкарва опитна проба, съответстваща на количество скорбяла около 1 g. Добавят се 100 ml дестилирана вода и 2 ml солна киселина. Нагрява се до кипене на обратен хладник в продължение на 3 часа.

Съдържанието на колбата, както и продуктът от изплакването ѝ, се прелива в пикнометъра от 200 ml и се добавя разтвора на калиевата основа до получаване на леко кисела реакция. Допълва се обема до 200 ml с дестилирана вода и всичко това се филтрира с малко обезцветяващ въглен.

След това разтворът се сипва в градуирана бюрета и се редуцират 10 ml фелингов разтвор по следния метод:

В колба с плоско дъно от около 250 ml се сипват 10 ml фелингов разтвор (5 ml от разтвор А и 5 ml от разтвор Б). Разклаща се до получаване на бистър разтвор, след което се добавят 40 ml дестилирана вода, както и малко количество кварц или пемза.

Колбата се поставя на квадратна азбестова плака с кръгъл отвор в средата с диаметър около 6 сm, която е поставена върху метална мрежа. Колбата се загрява, така че течността да кипне след около две минути.

Към кипящата течност се добавят с помощта на бюрета последователно количества от захарния разтвор докато синият цвят на фелинговия разтвор стане едва доловим, след което се добавят като индикатор 2 или 3 капки от разтвора от метиленово синьо, след това се допълва титруването, като се прибавя капка по капка ново количество от захарния разтвор до изчезване на синия цвят на индикатора.

За по-голяма точност титруването се повтаря при същите условия, като обаче се добавя наведнъж почти цялото количество захарен разтвор, необходим за редукцията на фелинговия разтвор. При това второ титруване редукцията на фелинговия разтвор следва да се направи за 3 минути. Кипенето трябва да продължи точно две минути. Титрува се, като на третата минута се прибавя капка по капка, докато изчезне синият цвят на индикатора.

Тегловният процент на скорбялата от пробата се определя по следната формула:

Скорбяла % = ((T × 200 × 100)/(n × p)) × 0,95

в която:

T : е количеството безводна декстроза в грамове, която съответства на 10 ml фелингов разтвор (5 ml от разтвор А и 5 ml от разтвор Б). Този титър съответства на 0,04945 g безводна декстроза, когато разтвор А съдържа 17,636 g мед на литър;

n : е числото на ml от захарния разтвор, използван за титруването;

p : представлява теглото на взетата проба;

0,95 : е теглото на опитната проба;

IV. ПРИГОТВЯНЕ НА ФЕЛИНГОВ РАЗТВОР

Разтвор А : В пикнометър се разтваря с дестилирана вода 69,278 g чист кристализирал меден сулфат за анализ (CuSO4 5H2O) без желязо и към разтвора се добавя дестилирана вода, за да се получи обем от 1 l. Точният титър на този разтвор трябва да се определи чрез количествено определяне на медта.

Разтвор Б : В пикнометър се разтваря в дестилирана вода 100 g натриев хидроокис и 346 g двоен тартарат натриево-калиев тартарат (сол на Рошел) и към разтвора се добавя дестилирана вода, за да се получи обем от 1 l.

Смесват се равни обеми от двата разтвора А и Б непосредствено преди използването им. 10 ml фелингов разтвор (5 ml от разтвор А и 5 ml от разтвор Б) се редуцират напълно, ако се действа в условията, посочени в III, с 0,04945 g безводна декстроза.









ПРИЛОЖЕНИЕ III

Откриване на брашно от мека пшеница в макаронени изделия

(по метода на Йънг и Джилс, модифициран от Бернартс и Грунер)

I. ПРИНЦИП

Като се ползва неполярен разтворител, се приготвя екстракт от пробата от макароненото изделие за анализ.

Този екстракт се хроматографира върху тънък слой от силикагел, така че да се отделят стеролите, присъстващи в различните ивици на фракции.

Според броя на ярко оцветените ивици е възможно да се определи дали проверяваният продукт е произведен изключително от твърда пшеница или от мека пшеница, или от смес между двете. Възможно е също така да се определи дали са били добавяни и яйца.

II. АПАРАТУРА И РЕАГЕНТИ

1. Хомогенизатор или мелачка, за да се получи мливо, което да премине през стандартно сито с отвори 0,200 mm.

2. Стандартно сито с отвори 0,200 mm.

3. Изпарител с водна баня за изпаряване под намалено налягане.

4. Стъклена плоча, алуминиев лист или друга подходяща основа с размери 20 сm на 20 сm, покрити с тънък слой от силикагел. Ако тънкият слой трябва да бъде приготвен, силикагелът се смесва с 13 % свързващо вещество, след което се полага на слой от 0,25 mm с подходяща апаратура, в съответствие с инструкциите на производителя.

5. Микропипета за измерване на 20 микролитра.

6. Контейнер с капак, подходящ за развиването на хроматограми.

7. Пулверизатор.

8. Петролеев етер с точка на кипене между 40 и 60 °C, редестилиран преди ползване.

9. Безводен, етилов етер за анализ.

10. Тетрахлор метан за хроматография, редестилиран преди ползване.

11. Фосфомолибденова киселина за анализ.

12. 94° етилов алкохол.

III. МЕТОД

Смилат се около 20 g от пробата за анализ, така че тя цялата да премине през ситото. Пробата са поставя в Ерленмайерова колба и колбата се покрива със 150 ml петролеев етер. Оставя се нормална температура до следващия ден. Разклаща се от време на време.

След това се филтрира през Бюхнерова фуния, снабдена с филтър или през керамичен филтър. Постепенно се прехвърля така полученият чист разтвор в 100 ml мерителна колба. Изпарява се разтворителят при намалено налягане като се нагрее колбата на водна баня 40 °C до 50 °C. Когато разтворителят се изпари, нагряването продължава при намалено налягане за още десет минути.

Когато колбата се охлади, екстрактът се претегля. Разрежда се с етилов етер на базата на 1 ml етилов етер за 60 mg екстракт.

Активират се тънките слоеве, като се нагреят до 130 °C в продължение на три часа. След това се охлаждат в ексикатор, съдържащ силикагел. Плаките, които не се използват, незабавно могат да бъдат запазени в същия ексикатор.

Полагат се капка по капка 20 микролитра от чистия разтвор, за да се оформи ивица с постоянна широчина и дължина от 3 cm върху слой, който за предпочитане трябва да е току-що активиран. Оставя се разтворителят да се изпари.

Развива се хроматограмата при нормална температура с тетрахлорметан, като се използва вана за хроматография, стените на която са покрити с филтърна хартия, напоена с разтворителя. След около час разтворителят ще достигне височина от около 18 cm. Изважда се плаката и се оставя разтворителят да се изпари на открито. За по-добро разделение на ивиците хроматограмата се развива втори път. Отново се оставя разтворителят да се изпари на открито.

Напръсква се тънкият слой от силикагел с разтвор от 20 % фосфомолибденова киселина в етилов алкохол. Цветът на слоя трябва да е равномерно жълт. Проявяват се ивиците като се нагрее напръсканата плака на 110 °C за пет минути.

IV. ТЪЛКУВАНЕ НА ХРОМАТОГРАМАТА

Ако хроматограмата показва една единствена, ярко оцветена ивица с Rf от 0,4 до 0,5, пшеницата използвана за производството на въпросните макаронени изделия е твърда. Ако, от друга страна, се появят две ивици с еднаква яркост, то тогава използваният суров материал е мека пшеница. Смеси между двата вида пшеници могат да бъдат оценени чрез сравнение на различната яркост на двете ивици.

Ако се появят три ивици (две ивици на височината, където се намират основните ивици за мека пшеница, плюс още една ивица между тях), това означава, че към макароненото изделие са добавени и яйца. В този случай основният използван материал е твърда пшеница, ако средната ивица е по-ярка от горната. От друга страна, ако горната ивица е по-светла от средната, то тогава използваният суров материал е мека пшеница.









ПРИЛОЖЕНИЕ IV







Отмененият регламент и неговото изменение Регламент (ЕИО) № 4154/87 на Комисията (ОВ L 392, 31.12.1987 г., стр. 19) Регламент (ЕО) № 203/98 на Комисията (ОВ L 21, 28.1.1998 г., стр. 6)









ПРИЛОЖЕНИЕ V







Таблица на съответствието Регламент (ЕИО) № 4154/87 Настоящият регламент Членове 1—4 Членове 1—4 Член 5 — — Член 5 Член 6 Член 6 Приложения I, II и III Приложения I, II и III — Приложение IV — Приложение V